ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р.Справа № 922/2271/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенов О.Є.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Аквафор-Центр", м. Київ
до Підприємство об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", м. Харків
про стягнення 3 956 575,67 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Грищук Ю.Г., довіреність № 15 від 10.02.15 р.

відповідача: не зявився

запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: КП "Діловодство спеціалізованого суду" серійний номер сісха - 02464

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", про стягнення заборгованості у розмірі 3 956 575,67 грн. з яких: 3 639 973,64 грн. сума основного боргу, 60 497,65 грн. 3% річних, 256 104,38 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 73 080,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки № 271008/4 від 27 жовтня 2008 року щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року по справі № 922/2271/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" до Підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", про стягнення коштів у розмір 3 956 575,67 грн. в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Вказане рішення залишено без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03 грудня 2014 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 11 лютого 2015 року касаційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр", задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03 грудня 2014 року у справі № 922/2271/4 скасовано та передано справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області 02 березня 2015 року справу № 922/2271/14 призначено для розгляду судді Калініченко Н.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 березня 2015 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 18 березня 2015 року.

Під час нового розгляду справи судом долучено до матеріалів справи надані сторонами, позивачем та відповідачем, додаткові докази: позивачем - письмові пояснення з додатками (вх. № 10511 від 18.03.2015 р.); відповідачем - клопотання з додатками (вх. № 12970 від 02.04.2015 р.).

Розгляд справи відкладався, востаннє в засіданні суду 16 квітня 2015 року шляхом оголошення перерви, відповідно до ст. 77 ГПК України, до 28 квітня 2015 року.

28 квітня 2015 року, після перерви, засідання суду було продовжено.

Представник позивача під час розгляду справи в суді позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача в засідання суду 28 квітня 2015 року не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що вбачається з протоколу судового засідання від 16.04.2015 р. (з врахуванням абз. 2 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" - "у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. В попередніх судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги не визначав посилаючись на ненастання строку на оплату продукції у зв'язку із її (продукцією) не реалізацією.

В судовому засіданні 28 квітня 2015 року учасники судового процесу не виявили наміру подати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для вставлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27 жовтня 2008 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр", та відповідачем, Підприємством об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану" було укладено договір поставки № 271008/4 за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу партію продукцію, відповідно до поданої у встановленому даним договором порядку заявки позивача, а відповідач зобов'язався оплатити поставлену партію продукції, у встановленому даним договором порядку, з метою подальшої оптової та роздрібної реалізації даної продукції в межах території збуту.

До вказаного договору між сторонами було підписано специфікації та додаткові угоди, зокрема, додаткова угода № 6 від 11 жовтня 2013 року якою дію договору подовжено до 31 грудня 2014 року (том справи 1 арк спр. 17); додаткова угода б/н від 27 листопада 2008 року якою внесено зміни до договору шляхом його (договору) доповнення п. 6.2 наступного змісту: за домовленістю постачальника та покупця оплата проводиться після реалізації поставленої продукції (том справи 2 арк. спр. 35).

На виконання умов договору позивачем впродовж періоду 18 жовтня - 27 листопада 2013 року було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 3 639 973,64 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками сторін та надані позивачем до матеріалів справи (том справи 1 арк. справи 25-69).

04 червня 2014 року позивач, мотивуючи нездійсненням відповідачем розрахунків за вказаним договором, звернувся із даним позовом до суду про стягнення суми основного боргу та з застосуванням приписів ст. 625 ЦК України (поштовий конверт від 04.06.2014 р., том справи 1 арк. спр. 91).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, зокрема укладають господарський договір, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, строк (термін) виконання зобов'язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.

У договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію - "після реалізації товару", тобто обумовили настання у відповідача обов'язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 ЦК України - договір з відкладальною обставиною). При цьому відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно (ч. 3 ст. 212 ЦК України).

Таким чином, дослідивши умови договору поставки, який є предметом провадження у даній справі, судом встановлено, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки з відстроченням платежу (відкладальна умова).

В пункті 14.1.202 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Загальні умови виконання господарського зобов'язання встановлені 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи (том справи 3 акр. спр. 55-58), а саме з рішення господарського суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року у справі № 908/3834/14, договір поставки, який укладався між відповідачем та ПП "Біскай" розірваний по строку 12 вересня 2014 року, продукція відповідача, одержана ним від позивача за договором поставки № 271008/4 від 27 жовтня 2008 р., є такою, що підлягає поверненню на користь відповідача.

Тобто реалізація продукцію, яка є відкладальною умовою та з настанням якої у відповідача виникає зобов'язання перед позивачем щодо сплати суми основного боргу, станом на дату винесення рішення у даній справі - 28 квітня 2015 року є такою, що не настала. Продукція (майно), яка є власністю відповідача та отримана ним від позивача за договором поставки № 271008/4 від 27 жовтня 2008 року, знаходиться у ПП "Біскай" без достатньої правової підстави та не свідчить про набуття останнім права власності на неї (реалізація).

Згідно статті 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Господарським судом під час нового розгляду справи вказівки постанови Вищого господарського суду враховано та встановлено наступне: судом визначено зміст терміну "реалізація" продукції", який розтлумачено вище в даному рішенні суду, та встановлено, що реалізація продукціє є такою, що не настала (рішення господарського суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року у справі № 908/3834/14 про зобов'язання повернути продукцію (відповідачу у даній справі) та безпідставне її знаходження у ПП "Біскай", яке не пов'язане (знаходження) з виникненням права власності у ПП "Біскай"). Позивачем не доведено суду, з іншого боку, що відповідач недобросовісно перешкоджає настанню відкладальної обставини (відкладальна обсмставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно (ч. 3 ст. 212 ЦК України); відповідно - настання відкладальної обставини як підстави для проведення розрахунку і наявності порушеного права позивача.

Положенням ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги п. 6.2 договору, суд визнав позовні вимоги позивача в частині суми основного боргу у розмірі 3 638 463,64 грн. не підлягаючими задоволенню, оскільки на даний час у відповідача відсутнє зобов'язання перед позивачем щодо сплати суми основного боргу, тобто позов пред'явлено передвчасно.

Водночас судом встановлено, що під час розгляду справи в суді (позивач звернувся із даним позовом до суду 04.06.2014 р. - звернення до поштової установи) відповідачем сплачено на користь позивач 1 510 грн. (платіжні доручення № 111 від 10.06.2014 р. на суму 10,00 грн. та № 134 від 14.07.2014 р. на суму 1 500,00 грн., том справи 2 арк. спр. 52, 53).

Згідно п. 1.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на факт сплати відповідачем частини суми боргу під час розгляду справи судом, провадження у справі в частині стягнення 1 510,00 грн. підлягає припиненню згідно п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, право на нарахування сум інфляційних та 3 % річних нерозривно пов'язане з простроченням виконання зобов'язання боржником, і саме у разі прострочення останнього у кредитора виникає право на нарахування на підставі ст. 625 ЦК України.

Оскільки суми 3% річних та інфляційних втрат мають похідний характер від суми основного боргу, враховуючи вище викладені обставини, позов позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає. При відмові в задоволенні позову в цій частині також суд виходить з того, що розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних проведені позивачем в сукупності по вартості переданої відповідачу продукції, інших розрахунків під час нового розгляду справи позивачем до суду, з врахуванням проведеної відповідачем часткової оплати, не надано.

В силу вимог п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов, лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Однак, позивачем не подано на підтвердження своїх позовних вимог належних доказів.

Судовий збір у даній справі, згідно ст. 49 ГПК України, підлягає покладенню на відповідача у розмірі 27,89 грн., решта витрат по сплаті судового збору залишається за позивачем.

На підставі п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, статей 6, 212, 253, 509, 530, 625, 626, 627, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України, керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 77, п. 1.1 ст. 80, ст.ст. 82-85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову в частині стягнення з Підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" 3 955 065,67 грн. відмовити.

По позовним вимогам у розмірі 1 510,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Стягнути з Підприємства об'єднання громадян "Всесвіт-2" Харківської обласної громадської організації "Союз інвалідів ЧАЕС та Афганістану", 61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 11 кімн. 3-46 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр", 02092, м. Київ, вул. Довбуша, 32 () 27,89 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 29.04.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2271/14