ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 року Справа № 904/3501/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Конарева С.К. представник, довіреність № 4/10-5 від 05.01.15;

від третьої особи: Вовкотеча А.В. представник, довіреність № 10/15-16 від 14.01.15;

від відповідача: Хорешко В.В. представник, довіреність б/н від 04.12.09 (був присутнім в судових засіданнях 12 березня 2015 року та 02 квітня 2015 року)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у справі № 904/3501/14

за позовом Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ", м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фінансово -економічний департамент Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 422 160,09 грн. за договором -зобов'язанням,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року (судова колегія у складі: головуючого колегії Юзікова С.Г., суддів Кеся Н.Б., Кармазіна Л.П.) в задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ", м. Дніпропетровськпайового внеску на розвиток інфраструктури м. Дніпропетровська в розмірі 1 987 487, 80 грн., 3% річних в розмірі 206 317, 56 грн., інфляційних втратв розмірі 180 861, 39 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що об'єкт будівництва введено в експлуатацію 20 квітня 2010 року, до суду позивач звернувся 22 травня 2014 року, строк загальної позовної давності на момент подачі позову сплинув.

Не погодившись з вказаним рішенням Дніпропетровська міська рада його оскаржує на предмет неповного з'ясування обставин справи, невідповідності рішення нормам матеріального права.

Апелянт вважає, що відповідачем порушено істотні умови договору від 17 жовтня 2005 року №2/18 про внесок на розвиток соціальної та інженерно -транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська, не сплачено пайовий внесок в розмірі 2 374 666 грн. 75 коп., що не відповідає вимогам ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Позивач вважає, що строк позовної давності не сплинув, оскільки пунктом 4.1 договору - зобов'язання від 17 жовтня 2005 року №2/18 передбачено, що договір вступає в силу з момента його підписання і діє до повного виконання.

Дніпропетровська міська рада просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, позов задовольнити повністю.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що позов задоволенню не підлягає через пропуск позивачем строку позовної давності, який сплинув 21 квітня 2013 року, а позов подано 22 травня 2014 року.

В судовому засіданні 12 березня 2015 року відповідач заявив, що 30 грудня 2014 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців внесено запис про припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ", на підтвердження чого надав копію відповідного витягу за №20168230 станом на 25 лютого 2015 року (а.с.156).

Відповідач просить припинити провадження у справі на підставі п.6 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

В доповненні до відзива на апеляційну скаргу відповідач наполягає на тому, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, посилається при цьому на п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

14 квітня 2014 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" надійшла заява про залишення апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради без розгляду, через несплату останньою судового збору за перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фінансово -економічний департамент Дніпропетровської міської ради підтримує доводи апеляційної скарги, просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року скасувати, позов задовольнити.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2015 року задоволено клопотання Дніпропетровської міської ради, надано відстрочку сплати судового збору до 11 березня 2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 березня 2015 року зобов'язано апелянта надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В судове засідання 16 квітня 2015 року Дніпропетровська міська рада надала платіжне доручення №371 від 14 квітня 2015 року про сплату судового збору в розмірі 23 746, 67 грн. за подання апеляційної скарги, яке долучено до матеріалів справи (а.с.241).

Згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 березня 2015 року направлені запити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо набуття законної сили постанови суду від 25 березня 2013 року у справі №804/820/13-а про припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" і до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ".

За повідомленням в.о. голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду Верби І.О. станом на 18 березня 2015 року постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року у справі №804/820/13-а за позовом Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" про припинення юридичної особи не набрала законної сили (а.с.205-206).

Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області надала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців за №20306214 від 23 березня 2015 року, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" припинено 30 грудня 2014 року за судовим рішенням (а.с.211-212).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 квітня 2015 року продовжено розгляд апеляційної скарги до 20 квітня 2015 року.

Розгляд справи відкладався з 12 березня 2015 року до 02 квітня 2015 року та до 16 квітня 2015 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що 17 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" та виконкомом Дніпропетровської міської ради укладено договір -зобов'язання №2/18 про участь замовника Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" в розвитку інженерної та соціальної інфрастуктури м. Дніпропетровська, у зв'язку з відведенням земельної ділянки для проектування та будівництва багатоповерхневої забудови по пр. Кірова в районі буд. №27, 29, 31 вул. Ульянова в районі буд. №8 кадастровий номер :06:070:0044 (а.с.18).

Згідно п.2.1 договору в рахунок участі в паях, замовник зобов'язується при прийнятті об'єкта в експлуатацію передати Виконкому 4% житла від загальної площі квартир в багатоповерховій забудові, зазначеній в п.1.1.

Передача житла здійснюється квартирами з додержанням їх цілісності за погодженням з Виконкомом розміру, етажності, технічного стану (п.2.3).

Відповідно до п.2.4 договору кінцевий розрахунок проводиться виходячи з загальної площі квартир, затвердженої рішенням міськвиконкому, що затверджує акт введення в експлуатацію об'єкта. Якщо площа квартир, що надаються, менша за передбачену кінцевим розрахунком, то вона за згодою виконкому може бути включена до розрахунку зобов'язань по наступному об'єкту, або відшкодована грошовими коштами, виходячи із середнього рівня вартості 1 кв.м. для Дніпропетровського регіону, що визначається Дрежавним комітетом з будівництва та архітектури України що кварталу згідно розрахунків попереднього кварталу.

Згідно п.4.1 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2005 року №424/31 "Про передачу земельної ділянки про пр. Кірова у районі буд. №27, 29, 31 та вул. Ульянова у районі буд. №8 (Кіровський район) в оренду для проектування та будівництва житлової забудови" Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" зобов'язано відповідно до висновку управління економіки міської ради від 17 жовтня 2005 року №2/4-1217 при прийнятті багатоповерхової забудови в експлуатацію, передати виконавчому комітету міської ради житло, згідно договору -зобов'язанню від 17 жовтня 2005 року №2/18 (п.5.10).

01 квітня 2010 року складено акт готовності об'єкта до експлуатації №1, згідно якого визнано готовим до експлуатації закінчений будівництвом об'єкт -житловий будинок по пр. Кірова 27-Д в м. Дніпропетровську загальною площею 11 757, 3 кв. м. (а.с.196-198).

Відповідачем умови договору -зобов'язання №2/18 від 17 жовтня 2005 року щодо передачі Ввиконкому 4% житла від загальної площі квартир при прийнятті об'єкта в експлуатацію не виконано, що змусило позивача звернутися до суду з позовною заявою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги Дніпропетровська міська рада посилється на п.3.1 договору -зобов'язання, ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності, розмір пайового внеску в сумі 1 987 487, 80 грн. позивач визначає виходячи із 4% загальної площі квартир (11 757, 5 х 4% = 470, 3 кв.м.) із врахуванням опосередкованої вартості спорудження житла по Дніпропетровській області 4 226 грн./кв.м. згідно наказу Мінрегіонбуду від 04 лютого 2009 року №56.

На вказану суму позивач нараховує 3% річних в розмірі 206 317, 56 грн. та інфляційні втрати в розмірі 180 861, 39 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в позові, господарський суд прийняв до уваги клопотання відповідача про застосування позовної давності і відмовив в задоволенні позову через сплив строку позовної давності, оскільки обов'язок відповідача з передачі житла позивачу пов'язаний з настанням певної події -прийняття об'єкта в експлуатацію. Житловий будинок здано в експлуатацію 20 квітня 2010 року, позов подано 22 травня 2014 року тобто поза межами строку позовної давності.

Згідно п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності -за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Питання щодо правомірності заявлених вимог господарським судом не досліджувалося.

Враховуючи зазначене, апеляційна інстанція повинна дослідити чи порушені права позивача невиконанням відповідачем умов договору -зобов'язання №2/18 від 17 жовтня 2005 року.

Вказаний договір укладено між сторонами на підставі Закону України "Про планування і забудову територій" від 20 квітня 2000 року №1699-ІІІ, яким встановлено, що пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно -транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно -транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобоязання по договору від 17 жовтня 2005 року перед позивачем не виконав.

У зв'язку з набуттям 12 березня 2011 року чинності Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" втратив чинність Закон України "Про планування і забудову територій".

Частиною 7 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Пунктом 7 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що будь -які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь -яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Приймаючи до уваги, що умови пунктів 2.1-2.4 договору -зобов'язання №2/18 від 17 жовтня 2005 року передбачають передачу відсоткової частини площі від загальної площі введеного в експлуатацію об'єкта, ща суперечить Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а пунктом 7 розділу V Прикінцевих положень вказаного Закону встановлена пряма вказівка на зворотню дію в часі щодо умов цього Закону щодо договорів про пайову участь, які не виконані на поточний момент, то у договір -зобов'язання №2/18 від 17 жовтня 2015 року слід було внести зміни і встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" конкретний розмір пайового внеску у розвиток інфраструктури м. Дніпропетровська.

Матеріали справи свідчать, що відповідні зміни до договору не вносилися, позивач не ініціював внесення цих змін до договору, що підтвердили в судовому засіданні представники сторін.

Судова колегія вважає, що позивач не змінивши умови договору -зобоязання №2/18 від 17 жовтня 2005 року не мав правових підстав визначати в позовній заяві розмір пайового внеску Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" в грошовому еквіваленті.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Судова колегія дійшла висновку, що оскільки пунктом 4.1 договору -зобов'язання №2/18 від 17 жовтня 2005 року передбачено, що договір вступає в силу з моменту його укладення і діє до повного виконання, зобов'язання відповідачем перед позивачем не виконано, то срок позовної давності не пропущено.

Приймаючи до уваги, що вимоги позивача задоволенню не підлягають питання про застосування позовної давності судом не розглядається.

З врахуванням викладеного, твердження відповідача, що строк позовної давності по стягненню заборгованості за договором від 17 жовтня 2005 року сплинув, вважається помилковим.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України задоволенню не підлягає.

Апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції станом на час його ухвалення.

Оскаржуване рішення прийнято 24 грудня 2014 року, запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців про припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" внесено 30 грудня 2014 року, тобто після ухвалення рішення у даній справі.

Згідно п.4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ліквідація юридичної особи -сторони у справі, здійснена після прийняття судового рішення, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не може бути підставою для застосування пункту 6 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів частини 2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Таким чином, твердження відповідача, що вказана Постанова Пленуму Вищого господарського суду України обов'язкова для застосування лише судами першої інстанції не відповідає Господарському процесуальному кодексу України.

Апеляційне провадження у справі може бути припинено з підстав, зазначених у пунктах 1 ( у тому числі якщо буде встановлено, що особа, яка подала апеляційнеу скаргу, не мала права на таке подання) і 6 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, про що вказано в п.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України".

Проте, судова колегія враховує, що на час прийняття оскаржуваного рішення, юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" не була припинена.

Крім того, на запит Дніпропетровського апеляційного господарського суду Дніпропетровський окружний адміністративний суд своїм листом від 18 березня 2015 року за №2059/15 повідомив, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі №804/820/13-а за позовом Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІСТА-ТРЕЙДІНГ" про припинення юридичної особи не набрала законної сили (а.с.205-206).

Приймаючи до уваги, що Дніпропетровська міська рада сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги, про що свідчать відповідні докази (платіжне доручення №371 від 14 квітня 2015 року) заява відповідача про залишення апеляційної скарги без розгляду задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що вимоги апелянта ґрунтуються на договорі від 17 жовтня 2005 року, в якому не визначено розмір пайового внеску на розвиток соціальної інфраструктури м. Дніпропетровська, в цій частині відповідні зміни до умов вказаного договору не внесені, на даний час договір є дійсним, доводи апелянта до уваги не приймаються і спростовуються викладеним.

Оскільки підстави, з яких в позові відмовлено інші, на яких ґрунтується рішення господарського суду, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року підлягає скасуванню на підставі ч.1 п.п.1, 4 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, з прийняттям такого ж самого рішення -про відмову в позові.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному господарському суді покладаються на підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у справі № 904/3501/14 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя О.М. Лисенко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 21.04.15 р.)