ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.15р. Справа № 904/1318/15

За позовом Комунального підприємства "Сансервіс" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Комунального підприємства "Ритуал" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про визнання вимог зі сплати заборгованості за договором № 7 про надання послуг з автотранспорту від 19.04.2012 в загальному розмірі 6 025 грн. 56 коп. шляхом включення до реєстру вимог кредиторів та ліквідаційного балансу

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Сансервіс" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, у якій просить суд зобов'язати ліквідаційну комісію Комунального підприємства "Ритуал" (далі-відповідач) визнати вимоги позивача зі сплати заборгованості за договором № 7 про надання послуг з автотранспорту від 19.04.2012 в загальному розмірі 6 025 грн. 56 коп., шляхом включення їх до реєстру вимог кредиторів та ліквідаційного балансу.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Заборгованість перед позивачем в сумі 6 025 грн. 56 коп. утворилась внаслідок порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 7 про надання послуг з автотранспорту від 19.04.2012 в частині повної та своєчасної оплати наданих 22.04.2012 позивачем послуг у встановлений договором строк.

Так, 06.04.2015 в офіційному друкованому засобі "Голос України" з метою виявлення кредиторів було опубліковано повідомлення про ліквідацію Комунального підприємства "Ритуал".

23.05.2013 позивач звернувся до Комунального підприємства "Ритуал" із заявою про кредиторські вимоги на суму 6 025 грн. 56 коп., надіславши заяву на юридичну адресу відповідача, а також на адресу, що була зазначена у вказаному повідомленні.

При цьому, відповіді від відповідача отримано не було.

В подальшому, на звернення позивача, листом № 64/Р-11 від 22.12.2014 головою комісії з ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" було повідомлено, що дійсно 06.04.2013 здійснено опублікування оголошення про ліквідацію підприємства відповідача, станом на 22.12.2014 комісією з ліквідації вчинено усі необхідні дії щодо ліквідації підприємства, у тому числі сформовано проміжний ліквідаційний баланс та сформовано реєстр вимог кредиторів, з метою подання заяви про порушення справи про банкрутство підприємства у судовому порядку. При цьому, у відповіді було зазначено, що до комісії з ліквідації жодних заяв про включення до реєстру вимог кредиторів Комунального підприємства "Ритуал", заявлених Комунальним підприємством "Сансервіс", не надходило. У вказаному листі було наголошено, що питання подальшого включення до реєстру вимог кредиторів може бути розглянуто в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 12.03.2015.

Представник позивача у судове засідання 12.03.2015 з'явився, вимоги ухвали суду від 20.02.2015 виконав у повному обсязі.

Так, у вказаному судовому засіданні позивачем було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судове засідання 12.03.2015 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, крім того, вимоги ухвали суду від 20.02.2015 не виконав.

Конверт з ухвалою суду щодо призначення вказаного судового засідання направлений на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, було повернуто за зворотною адресою з довідкою поштової установи "організація не зареєстрована".

Так, на підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 20250135 станом на 12.03.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Саксаганський район, вул. Отто Брозовського, буд. 79А., на яку і направлялась вказана ухвала суду.

При цьому, позивач у судовому засіданні повідомив, що за юридичною адресою відповідач кореспонденцію не отримує, крім того, в оголошенні щодо ліквідації відповідача в офіційному друкованому органі "Голос України" було зазначено, що кредиторські вимоги щодо відповідача приймаються за адресою виконкому Саксаганської районної у місті ради, у зв'язку з чим існує можливість повідомлення Голови ліквідаційної комісії відповідача за вказаною в оголошенні адресою.

Так судом встановлено, що в оголошенні в офіційному друкованому органі "Голос України" від 06.04.2013 щодо ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" зазначено, що вимоги кредиторів приймаються головою комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" Красножоном Юрієм Леонідовичем за адресою: виконком Саксаганської районної у місті ради: 50071, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 32, каб. 314.

У зв'язку з викладеним, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, суд вважав за необхідне додатково направити дану ухвалу для відповідача за адресою: 50071, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 32, каб. 314.

Так, ухвалою суду від 12.03.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 16.04.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі. Крім того, ухвалою суду від 12.03.2015 було зобов'язано голову комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" Красножона Ю.Л., що представляє відповідача, в строк до 10.04.2015: виконати вимоги вказаної ухвали суду.

При цьому, вимоги ухвали суду від 12.03.2015 не були виконані, витребувані судом документи відповідачем не надані.

Представник позивача у судове засіданні 16.04.2015 з'явився, підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 16.04.2015 вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомив, вимоги ухвали суду від 12.03.2015 не виконав.

Суд наголошує на тому, що відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Крім того, голова комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" Красножон Ю.Л. про день, час та місце розгляду справи був також повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось до суду з відміткою про отримання ухвали суду 19.03.2015.

Так, представником позивача у судовому засіданні 16.04.2015 заявлено клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, у зв'язку з необхідністю витребування від відповідача додаткових доказів.

Ухвалою суду від 16.04.2015 клопотання позивача задоволено та продовжено строк розгляду спору по справі № 904/1318/15 на 15 днів, терміном до 05.05.2015.

Так, ухвалою суду від 16.04.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 05.05.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі. Крім того, вказаною ухвалою суду було повторно зобов'язано голову комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" Краснокожана Ю.Л., що представляє відповідача, в строк до 30.04.2015 виконати вимоги вказаної ухвали суду.

Так, у судове засідання 05.05.2015 представники позивача та відповідача не з'явилися, від відповідача витребуваних ухвалою суду документів не надійшло. При цьому, від позивача факсом надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням № 569 046), яке повернулося з відміткою про отримання ухвали суду 23.04.2015 головою комісії по ліквідації відповідача.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 20.02.2015, 12.03.2015 та від 16.04.2015 були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду від 20.02.2015, 12.03.2015 та від 16.04.2015 були надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.03.2015, а також на адресу голови комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" Краснокожана Ю.Л., але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

19.04.2012 між Комунальним підприємством "Ритуал" (далі - замовник, відповідач) та Комунальним підприємством "Сансервіс" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір № 7 про надання послуг з автотранспорту (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався за заявкою замовника надати послуги з автотранспорту (поливомийних автомобілів) в обсязі та в строки, передбачені договором, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити ці послуги (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 7.1. договору договір вступає в силу з дати його укладення та діє до 1 червня 2012 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм § 4 глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У розділі 3 договору сторонами була узгоджена вартість послуг та порядок розрахунків.

Так, на виконання умов договору позивачем згідно наряд-довідок щодо часу фактичного відпрацювання автотранспорту позивача 22.04.2012 (а.с.13-14) було надано послуги на загальну суму 6 999 грн. 30 коп. Надання вказаних послуг підтверджується актом № здачі-прийомки виконаних робіт на суму 6 999 грн. 30 коп., що підписаний позивачем та відповідачем та скріплений їх печатками. Так, у вказаному акті зазначено, що у відповідності до договору № 7 від 19.094.2012 станом на 25.04.2012 виконавець виконав роботи на суму 6 999 грн. 30 коп.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 3.1. договору замовник сплачує вартість часу надання послуг автотранспортом виконавця за фактично відпрацьований час, згідно наряд-довідки, в тому числі вартість часу подачі транспортних засобів до місця призначення та повернення транспортних засобів до АТЦ КП "Сансервіс". Оплата за договором здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 5 робочих днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (пункт 3.2. договору).

Вказані зобов'язання були порушені відповідачем, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 6 999 грн. 30 коп. В подальшому, як зазначає позивач, між позивачем та відповідачем було проведено взаємозалік на суму 973 грн. 74 коп., а сума боргу зменшилась та стала складати 6 025 грн. 56 коп., яка до цього часу відповідачем не сплачена, крім того, за інформацією позивача вказана заборгованість не була врахована при формуванні реєстру вимог кредиторів відповідача, що і є причиною спору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить також з наступного.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до умов договору, оплата за договором здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 5 робочих днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (пункт 3.2. договору).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих послуг за відповідним актом в рамках спірного правочину, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг за вказаним вище актом є таким, що настав 04.05.2012, у зв'язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 6 025 грн. 56 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

При цьому, доказів сплати заборгованості в сумі 6 025 грн. 56 коп. відповідач не надав, доводів позивача в цій частині не спростував.

Матеріалами справи також підтверджується наступне.

Так, 06.04.2013 в офіційному друкованому засобі "Голос України" № 67 (5567), з метою виявлення кредиторів, було опубліковано повідомлення про ліквідацію Комунального підприємства "Ритуал". В повідомленні зазначено, що 27.02.2013 Криворізька міська рада ухвалили рішення № 1806 "Про ліквідацію комунального підприємства "Ритуал" (, 50027, м. Кривий Ріг, вул. Отто Брозовського, буд. 79А, р/р 9671 в КФ ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305750); вимоги кредиторів приймаються протягом двох місяців з дня публікації даного повідомлення КП "Ритуал" Красножоном Юрієм Леонідовичем за адресою: виконком Саксаганської у місті ради, 50071, м. Криви й Ріг, вул. Мелешкіна, буд 32, каб. 314 (а.с.42).

Позивачем 23.05.2013 було направлено на ім'я Голови комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" Красножона Юрія Леонідовича на адресу виконкому Саксаганської у місті ради: вул. Мелешкіна, буд 32, каб. 314, м. Кривий Ріг, 50071 поштовим відправленням з описом вкладення (а.с.44) заяву про кредиторські вимоги КП "Сансервіс" від 35.05.2013 та документи, що підтверджують ці вимоги. Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався у встановлений в оголошенні строк з вимогами в сумі 6 025 грн. 56 коп. (а.с.43).

Крім того, додатково позивачем була надіслана заява про кредиторські вимоги також і на юридичну адресу відповідача, що підтверджується поштовими документами від 23.05.2013, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.15-16).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповіді від відповідача на вказані заяви отримано не було.

В подальшому, на звернення позивача (лист від 08.12.2014 № 1301), листом від 22.12.2014 № 64/Р-11 головою комісії з ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" було повідомлено, що дійсно 06.04.2013 здійснено опублікування оголошення про ліквідацію підприємства відповідача; станом на 22.12.2014 комісією з ліквідації вчинено усі необхідні дії щодо ліквідації підприємства, у тому числі сформовано проміжний ліквідаційний баланс та сформовано реєстр вимог кредиторів, з метою подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство підприємства у судовому порядку. При цьому, у відповіді було зазначено, що до комісії з ліквідації жодних заяв про включення до реєстру вимог кредиторів Комунального підприємства "Ритуал", заявлених Комунальним підприємством "Сансервіс", не надходило. У вказаному листі було наголошено, що питання подальшого включення до реєстру вимог кредиторів може бути розглянуто в судовому порядку.

З приводу викладених вище обставин, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 111, 112 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія діє не від власного імені, а від імені юридичної особи як її орган. Отже, в частині 2 статті 112 Цивільного кодексу України йдеться про звернення до суду з позовом до юридичної особи в особі її ліквідаційної комісії. Отже, суд приходить до висновку, що такі спори підвідомчі господарським судам.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Так, відповідно до відомостей, що містяться в Спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 12.03.2015, Комунальне підприємство "Ритуал" перебуває в стані припинення за рішення засновників, про що 27.03.2013 внесено відповідний запис (а.с.40).

Так, згідно зі статтею 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

З огляду на викладене, керуючись вимогами чинного законодавства, позивач, будучи кредитором Комунального підприємства "Ритуал" (боржник), у передбачений в опублікованому оголошенні щодо прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи строк направив до ліквідаційної комісії заяву про кредиторські вимоги від 23.05.2013 з грошовими вимогами в розмірі 6 025 грн. 56 коп.

Факт направлення позивачем зазначеної заяви на адресу ліквідаційної комісії Комунального підприємства "Ритуал" 23.05.2013 підтверджено належними доказами - квитанцією від 23.05.2013 № 2177/25, а також описом вкладення у цінний лист від 23.05.2013, належно засвідчені копії яких містяться в матеріали справи (а.с.44), крім того оригінали яких оглянуті у судовому засіданні 16.04.2015, що підтверджується протоколом судового засідання від 16.04.2015.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся за зазначеною в оголошенні адресою своєчасно, належним чином подавши відповідну заяву про кредиторські вимоги на суму 6 025 грн. 56 коп.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, штриховий кодовий ідентифікатор - штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень.

Суд зазначає, що додатково встановити факт отримання відповідачем листа № 2177/15 від 23.05.2013 за номером штрихового кодового ідентифікатора 237 (зазначений на квитанції від 23.05.2013) за допомогою пошуку на сайті Державного підприємства "Укрпошта" (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) неможливо, оскільки інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації, про що зазначено на сайті.

При цьому, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи поштові документи, в розумінні статей 34 та 36 Господарського процесуального кодексу України є належними і допустимими доказами на підтвердження звернення позивача з кредиторськими вимогами в межах встановленого для заявлення вимог кредиторів строку.

Згідно з частиною 8 статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Так, у визначений частиною 6 статті 105 Цивільного кодексу України строк відповідач заяву з кредиторськими вимогами позивача не розглянув та відповіді йому не надав, що і стало причиною виникнення спору.

При цьому, як вбачається з листа голови комісії з ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" від 22.12.2014 за № 64/Р-11, станом на 22.12.2014 комісією з ліквідації вчинено усі необхідні дії щодо ліквідації підприємства, у тому числі сформовано проміжний ліквідаційний баланс та сформовано реєстр вимог кредиторів, з метою подання заяви щодо порушення справи про банкрутство підприємства у судовому порядку. В листі зазначено, що до комісії з ліквідації жодних заяв про включення до реєстру вимог кредиторів Комунального підприємства "Ритуал" від Комунального підприємства "Сансервіс" не надходило.

Отже, вимоги позивача не були розглянуті комісією з ліквідації, а відповідно і не могли бути включені до проміжного ліквідаційного балансу.

Так, відповідно до статті 111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу.

В разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія складає ліквідаційний баланс, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом (частини 9, 11 статті).

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 12.03.2015, Комунальне підприємство на теперішній час перебуває в стані припинення, крім того, листом голови комісії з ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" від 22.12.2014 підтверджується, що на теперішній час сформовано проміжний ліквідаційний баланс та сформовано реєстр вимог кредиторів, з метою подання заяви щодо порушення справи про банкрутство підприємства у судовому порядку.

Частиною 3 статті 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Як було зазначено вище, на теперішній час затверджено лише проміжний ліквідаційний баланс, крім того комісія з ліквідації вчиняє дії, спрямовані на подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Ритуал" у судовому порядку.

Крім того, судом прийнято до уваги, що частиною 3 статті 112 Цивільного кодексу України визначено місячний строк для звернення до суду, але у вказаній статті мова йде про момент, коли потенційний кредитор дізнався або мав дізнатися про відмову ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора. При цьому, у частинах 4 та 5 статті 112 Цивільного кодексу України визначено, що вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Отже суд приходить до висновку, що у даній статті визначено наслідки пропуску відповідного строку для звернення до суду щодо:

- вимог, заявлених після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення;

- вимог кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією (повністю або частково);

- вимог, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується.

При цьому, після системного аналізу вище перелічених правових норм, суд приходить до висновку, що місячний строк для звернення до суду не може застосовуватись у даному випадку, оскільки матеріалами справи підтверджується (листом відповідача від 22.12.2014), що заяву з кредиторськими вимогами позивача взагалі не було розглянуто комісією з ліквідації підприємства відповідача, а отже питання про її повне або часткове визнання не стояло. Крім того, вказані вимоги не є вимогами, заявленими після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, а також вимогами, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд"), суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, суд прийшов до висновку, що не розглянувши вимоги позивача, що були заявлені із дотриманням вимог чинного законодавства в частині звернення з ними, відповідач допустив порушення принципів добросовісності, розумності та справедливості під час вказаних дій.

Так, матеріали справи не містять доказів про включення Комунального підприємства "Сансервіс" до реєстру вимог кредиторів та проміжного ліквідаційного балансу Комунального підприємства "Ритуал".

Отже, проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, які мали місце при зверненні позивача до комісії по ліквідації Комунального підприємства "Ритуал" із заявою про кредиторські вимоги від 23.05.2013, проаналізувавши фактичні обставини справи у системному зв'язку з положеннями статей 111 та 112 Цивільного кодексу України, надавши оцінку всім цим обставинам у сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Сансервіс"є правомірними, обґрунтованими, в зв'язку з чим у суду наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Також слід зазначити, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 мінімальної заробітної плати (пункт 2.2. статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата з 1 січня 2015 року становила 1 218 грн. 00 коп.

При цьому, при зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 827 грн. 00 коп. згідно з платіжним дорученням № 2757 від 29.01.2015, замість 1 218 грн. 00 коп. (1 розміру мінімальної заробітної плати ).

Таким чином, при звернені з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 609 грн. 00 коп. (1827,00 грн. - 1218,00 грн.).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, з державного бюджету України підлягає поверненню позивачу надмірно сплачений судовий збір в розмірі 609 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зобов'язати Комунальне підприємство "Ритуал" в особі його ліквідаційної комісії (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Отто Брозовського, 79-А; ідентифікаційний код 03341871) включити до реєстру вимог кредиторів та до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Комунального підприємства "Сансервіс" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Дзержинського, будинок 15, прим. 15; ідентифікаційний код 30644336) на суму 6 025 грн. 56 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Ритуал" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Отто Брозовського, 79-А; ідентифікаційний код 03341871) на користь Комунального підприємства "Сансервіс" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Дзержинського, будинок 15, прим. 15; ідентифікаційний код 30644336) - 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повернути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "Сансервіс" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Дзержинського, будинок 15, прим. 15; ідентифікаційний код 30644336) надмірно сплачений судовий збір у сумі 609 грн. 00 коп., перерахований згідно платіжного доручення № 2757 від 29.01.2015, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко