ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

14 квітня 2015 року Справа № 915/1950/13

м. Миколаїв

Кредитор: Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», 83001, м.Донецьк, вул. Університетська, 2а, адреса для листування: 54017, м.Миколаїв, вул. Чкалова, 20/8.

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стайл-Т», 54001, м.Миколаїв, вул. Шевченка, 37,

Ліквідатор: Прохоров В.С., адреса для листування: 54034, м.Миколаїв, пр. Жовтневий, 6, кв. 60.

Суддя - Василяка К.Л.

Представники:

від кредитора: Дядюренко М.П., дов. №1516 від 22.09.2014р.

від банкрута: Прохоров В.С. - ліквідатор.

в судовому засіданні приймає участь:

СУТЬ СПРАВИ: про визнання грошових вимог в сумі 1 890 088,36 грн. у справі про банкрутство ТОВ «Стайл-Т».

Постановою суду від 04.02.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю «Стайл-Т» визнано банкрутом за ознаками ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Прохорова В.С.

05 лютого 2014 року за №802 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було опубліковано повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

28.02.2014р. до суду надійшла заява від ПАТ «ПУМБ» з грошовими вимогами до боржника в сумі 1 890 088,36 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2014р. вказана заява була прийнята до розгляду.

Ліквідатор надав суду відзив №СТ-41/2013 від 28.04.2014р. в якому вказані грошові вимоги не визнав в повному обсязі у зв'язку з пропуском банком строків позовної давності для пред'явлення вказаних вимог, а також припиненням правовідносин поруки між банком та ТОВ «Стайл-Т» за договором поруки №05-230/08 від 13.05.2008р., яким було забезпечено виконання зобов'язань іншої юридичної особи - ТОВ «ВКФ «Прибой-Юг» за кредитним договором №05-228/08 від 13.05.2008р.

В подальшому, ліквідатор надав суду додатковий відзив №СТ-97/2013 від 04.11.2014р. на заяву ПАТ «ПУМБ», в якому, у випадку визнання господарським судом причин пропущення строку позовної давності поважними та визнання вимог кредитора, в свою чергу, визнавав грошові вимоги банку із включенням їх до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 1740243,17 грн. - до 4 черги, 149845,15 грн. - до 6 черги.

В судовому засіданні ліквідатор підтвердив, що вказані грошові вимоги будуть ним визнані у випадку їх визнання господарським судом.

Розглянувши матеріали заяви, суд встановив, що вказані грошові вимоги кредитора до боржника ґрунтуються на наступному.

13.05.2008р. за №05-228/08 між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «Виробничо-комерційною фірмою «Прибой-Юг», як позичальником, було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 820000,0 грн. під 18,4% річних зі строком повернення - не пізніше 12 травня 2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язання ТОВ «ВКФ «Прибой-Юг» були укладені наступні договори забезпечення: договір поруки з ТОВ «Стайл-Т»; договір поруки з гр. Вісковим Олегом Григорійовичем; договір поруки з гр. Коршиковою Тетяною Степанівною; а також договором застави транспортних засобів з гр. Сорочинським С.В.

Зокрема, згідно з умовами договору поруки від 13.05.2008р. №05-230/2008, товариство «Стайл-Т» поручилось перед банком за виконання боржником (ТОВ «ВКФ «Прибой-Юг») зобов'язань за основним кредитним договором, та зобов'язалось відповідати перед банком в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій та неустойки (п.п.1.1, 1.2 договору поруки).

Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

У зв'язку із неналежним виконанням основним боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, банк пред'явив товариству «Стайл-Т» вимогу від 16.12.2008р. №109/668/119 про погашення невиконаних зобов'язань, забезпечених порукою (а.с.45 т.3).

Вказану вимогу було повернуто кредитору органом поштового зв'язку без вручення з відміткою «С/адреса» (а.с.47 т.3). З наданої суду копії поштового конверту вбачається, що лист був направлений на вірну адресу боржника - м.Миколаїв, вул. Чкалова, 50/1.

Представник кредитора в попередніх судових засіданнях зазначав, що боржник навмисно ухилявся від отримання вимоги, однак обов'язок банку стосовно її своєчасного пред'явлення був виконаний, тому положення ч.4 ст. 599 Цивільного кодексу України в даному випадку не можуть застосовуватись.

Стосовно пропуску строку позовної давності представник кредитора зазначав, що банком було обрано спосіб захисту свого порушено права - шляхом звернення стягнення на заставлене майно гр. Сорочинського С.В. для чого був вчинений виконавчий напис нотаріуса від 01.06.2009р. за №2977, який, в свою чергу, був пред'явлений для примусового виконання до органів державної виконавчої служби. Постановою Центрального відділу ДВС ММУЮ від 20.12.2012р. вказаний виконавчий напис було повернуто без виконання у зв'язку з відсутністю майна, на яке необхідно звернути стягнення.

Постановою від 25.01.2013р. виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документу було повторно відкрите.

Представник кредитора в судовому засіданні повідомив суду, що станом на 14.04.2015р. вимоги банку не погашені, реалізація транспортних засобів у даному виконавчому провадженні не відбувалась. Також представник банку пояснив суду, що відсутність заходів по стягненню наявної заборгованості обумовлена тим, що між керівництвом банку та керівництвом ТОВ «ВКФ «Прибой-Юг» впродовж всього часу велись переговори про погашення заборгованості в добровільному порядку, або про рефінансування заборгованості або шляхом викупу боргу.

На підставі вищевикладеного, кредитор просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та захистити порушене право банку.

Заслухавши ліквідатора та представника кредитора, вивчивши матеріали справи, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів п. 4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 24.11.2014, № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Отже, банк належним чином реалізував своє право на пред'явлення вимоги до поручителя шляхом направлення йому вимоги про погашення боргу за основним зобов'язанням.

Відповідно до п.1 розділу «Застосування позовної давності» листа Верховного Суду України від 01.08.2014р. "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за I півріччя 2014 р.", сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 4, 5 ст. 267 ЦК).

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення заявлено про застосування позовної давності, та встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. При цьому у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Згідно з положеннями п. 1.4 постанови Пленуму господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у провадженні зі справ про банкрутство, за винятком випадків, коли підставою цих вимог є виконавчі документи або якщо у відповідних вимогах судом вже було відмовлено в порядку позовного провадження.

Пункт 2.2 вказаної постанови передбачає, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що згідно з нормами ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, беручи до уваги неприпустимість уникнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, господарський суд вважає за доцільне визнати поважними причини пропуску позовної давності ПАТ «ПУМБ» та захистити його порушене право шляхом визнання грошових вимог до ТОВ «Стайл-Т» в межах справи про банкрутство.

Відповідно до положень п.36.7 інформаційного листа Вищого господарського суду України, від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, що ліквідується власником, подаються безпосередньо до господарського суду та оплачуються судовим збором. Розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарським судом затверджується реєстр вимог кредиторів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 23, 24, 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.86 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги ПАТ «ПУМБ» у загальній сумі 1 890 088,36 грн. (1740243,17 - до ІV черги, 149 845,15 грн. - до VІ черги), а також 1218,0 грн. судового збору (І черга) та зобов'язати ліквідатора включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Стайл-Т».

Суддя К.Л. Василяка