ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Справа № 910/22664/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Гончарука П.А.,
Ковтонюк Л.В.
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015
у справігосподарського суду міста Києва № 910/22664/14
за позовомPrzedsiebiorstwo Przewozowe R-R Rafal Rostowski
дотовариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер"
простягнення 186 618,00грн.
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися

від відповідача - Діхтяр Р.В.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Przedsiebiorstwo Przewozowe R-R Rafal Rostowski звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер" 186 618,00грн. заборгованості, яка виникла внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати наданих транспортних послуг за транспортними договорами-замовленнями на організацію вантажоперевезень №001 від 08.02.2013 та №2 від 11.02.2013.

Відповідач проти позову заперечував та просив відмовити в позові, посилаючись на проведення на його підприємстві за замовленням та згодою позивача ремонту автотранспорту останнього, яким здійснювалося перевезення, зазначаючи, що виходячи з вартості робіт, сторонами було проведено залік зустрічних однорідних вимог, в силу чого заборгованість відсутня.

01.12.2014 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Сташків Р.Б.), залишеним без змін 02.03.2015 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Мальченко А.О., Жук Г.А., Суховий В.Г.) позов задоволено, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер" на користь Przedsiebiorstwo Przewozowe R-R Rafal Rostowski 186 618,00грн. заборгованості та 3 732,36грн. судового збору.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, тому просили скасувати судові рішення та припинити провадження у справі.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Судами обох інстанцій установлено, що 08.02.2013 між Przedsiebiorstwo Przewozowe R-R Rafal Rostowski та товариством обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер" було укладено транспортний договір-замовлення №001, за умовами якого позивач зобов'язався доставити для відповідача наведений у цьому договорі товар по маршруту перевезення - Англія-Дувр-Ягодин-Київ. Сторони узгодили, що вартість перевезення становить 9 500 євро, а пунктом 5 договору визначено порядок оплати за надані послуги: 40% по факту завантаження, 60% після розвантаження.

11.02.2013 між сторонами укладено другий транспортний договір-замовлення №002, за умовами якого позивач зобов'язався доставити для відповідача наведений у цьому договорі товар по маршруту перевезення - Англія-Дувр-Ягодин-Київ. Сторони погодили вартість перевезення вантажу в розмірі 9 500 євро, та порядок оплати: 40% по факту завантаження, 60% після розвантаження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, фактичне надання послуг по договору №001 та договору №002 підтверджується залученими до матеріалів справи перевізними документами та товарними накладними.

Сторони без застережень 27.02.2013 підписали акти приймання-передачі робіт та підтвердили вартість робіт - по 9500 євро по кожному з договорів, що в сумі становить 19 000 євро.

Суди встановили, що на виконання умов договорів, 21.02.2013 відповідач сплатив позивачу 7 600 євро згідно рахунку від 18.02.2013, тобто 40% вартості послуг по цим договорам.

25.02.2013 позивач виставив відповідачу рахунок на залишкову суму за попередні замовлення в розмірі 11400 євро, тобто 60% вартості послуг по двом вищевказаним договорам-замовленням.

Однак зазначена сума відповідачем сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

За приписами ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( ст. 530 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Установивши порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, що підтверджено належними доказами, наявними у матеріалах справи, попередні судові інстанції мотивовано задоволили позовні вимоги.

Посилання скаржника на ті обставини, що зобов'язання сторін по транспортним договорам-замовленням припинилися в порядку ст.601 Цивільного кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували відсутність у відповідача претензій до позивача щодо сплати решти 60% вартості наданих послуг по договору №001 та договору №002, відтак зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулося.

Належних обґрунтувань, з посиланням на норми права, які б спростовували висновки попередніх судових інстанцій, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/22664/14 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяП.А. Гончарук
СуддяЛ.В. Ковтонюк