ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 р. Справа №917/320/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ 1,01001

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, Полтавська область,36008

про стягнення грошових коштів в сумі 34 586,28 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Ященко Р.Ю., дов. № 14-135 від 13.05.2014 року

від відповідача: Міняйло Г.Ю. дов. №29-14/17 від 05.01.2015 року

В судовому засіданні 23.04.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення у відповідності до положень ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 34 586,28 гривень 3% річних за договором на купівлю-продаж природного газу № 75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 02.10.2014 року між позивачем, відповідачем та іншими учасниками правовідносин було укладено договір "Про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік")" №569/30. Вказаний договір передбачає перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги центрального водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню у розмірі 30 057 120,06 грн. Відшкодування заборгованості да договором № 75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року відповідачем проведено 15.10.2014 року, тому на сьогоднішній день заборгованість за природний газ за договором № 75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року відсутня. Окрім того, пунктом 15 цього договору передбачено, що сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору. Крім того, відповідач посилається на постанови Верховного Суду України у постановах від 09.09.2014 (справи № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-1/1043-2012-42/528-2012), від 16.09.2014 (справа № 5011-42/1230-2012-69/542-2012), від 23.09.2014 (справа № 5011- 35/1271-2012).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

25 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Позивач, Продавець) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» ( Відповідач, Покупець) був укладений договір № 75-ТЕ(Р)-24 купівлі-продажу природного газу (арк. справи 12-15).

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Продавцем, далі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності, а Покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору. На виконання умов Договору Позивач поставив протягом січня - серпня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 62 831,21 тис. куб. м. на загальну суму 82 258 620,18 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу ( арк. справи 16-35).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Стягнення заборгованості за природний газ, спожитий Відповідачем протягом січня - серпня 2013 року, а також штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 01.10.2014 року, вже було предметом розгляду господарського суду Полтавської області по справі №917/1590/14 (арк. справи 54-61). Дане рішення суду залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 року ( розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 43438216).

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарського суду у справі №917/1590/14 та встановлені у ньому факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскільки Відповідачем несвоєчасно виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний на підставі ст. 625 ЦК України сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що нараховані з 02.10.2014 по 15.10.2014, розмір яких складає 34 586,28 грн.

При прийнятті рішення зі спору суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, 02.10.2014 між сторонами у справі та іншими учасниками правовідносин укладено договір № 569/30 "Про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" ( арк. справи 115-118).

Вказаний договір передбачає перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню в розмірі 30 057 120,06 грн.

В свою чергу відповідач по справі перераховує ці кошти в погашення заборгованості за природний газ за 2013 рік за договором між позивачем та відповідачем від 25.09.2013 року № 75-ТЕ(Р)-24.

Укладений договір є підставою для проведення розрахунків з погашення зазначеної заборгованості з різниці в тарифах, що визначається згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (пункт 4 Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджені Постановою КМУ № 30 від 29.01.2014).

Отже, укладення договору про організацію взаєморозрахунків можливо лише за наявності заборгованості теплопостачального підприємства перед газопостачальним підприємством за спожитий природний газ. Відшкодування заборгованості з різниці в тарифах відповідачу та відповідно погашення заборгованості позивачу за спожитий природний газ в сумі 30057120,06 грн. проведено 15 жовтня 2014 року (арк. справи 119).

Нарахування річних позивачем здійснено на суму 30 057 120,06 грн., яка з серпня 2014 року не погашалася позивачу та обліковувалася у підприємства-відповідача як заборгованість з різниці в тарифах з початку 2014 року.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання - для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

Окрім того, пунктом 15 цього договору передбачено, що сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

При вирішенні даної справи судом врахована практика Верховного Суду України в аналогічних справах, зокрема, постанови Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012.

Згідно статті 111- 28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У вище вказаних постановах Верховний Суд України зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не було. Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Матеріали даної справи не містять доказів здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи наведене та матеріали справи позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Сплата судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 24.04.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією