РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015Справа №910/5086/15-г
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва
доФізичної особи-підприємця Боримського Анатолія Вікторовича
простягнення 91 962 грн 02 коп.
Представники:
від позивача: Решетниченко О.С., довіреність №47-2 від 05.01.2015
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва з вимогами до Фізичної особи-підприємця Крижанівського Ігоря Валентиновича стягнення 8 405 грн 15 коп. заборгованості за договором про надання послуг № 2306 від 12.01.2007.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не оплатив отриманих послуг з теплопостачання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за отримані послуги за період з 01.12.2008 по 31.01.2015 у розмірі 8 405 грн 15 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 порушено провадження у справі № 910/5086/15-г, розгляд справи призначений на 30.03.2015.

27.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 30.03.2015 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 30.03.2015 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 30.03.2015 розгляд справи було відкладено на 27.04.2015 у зв'язку із неявкою відповідача.

В судове засідання 27.04.2015 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи та документи для до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 27.04.2015 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 27.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.01.2007 між позивачем та відповідачем, як споживачем, було укладено договір №2306 про надання послуг (далі Договір), за умовами якого (розділ 1) позивач зобовязався на підставі укладених договорів з виробниками і постачальниками комунальних послуг (ВАТ АК „Київводоканал", АЕК „Київенерго", ЗАТ ЕК „Укр-Кан-Пауер") транспортувати відповідачу по внутрішньо будинкових мережах нежилого приміщення площею 100,8 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13-А, що є його власністю згідно з договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.12.1998, комунальні послуги, виставляти відповідачу до оплати платіжні документи за Договором, приймати на власний розрахунковий рахунок кошти від відповідача та перераховувати їх виробникам і постачальникам комунальних послуг. Відповідач у відповідності до даного Договору зобовязався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

В п. 5.5. Договору сторони погодили строк дії останнього з 01.01.2007 по 01.09.2007. Судом встановлено, що договір не містить положень стосовно пролонгації.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Позивачем надано суду докази того, що відповідач сплачував надані йому комунальні послуги поза межами дії договору №2306 від 12.01.2007, а саме - облікові картки/розшифровки, груп-рахунки, реєстр платіжних документів за спірний період, яккий доводить часткову оплату наданих послуг.

Відповідно до довідки та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати комунальних послуг за останнім утворилась заборгованість в розмірі 8 405 грн 15 коп.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані комунальні послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання комунальних послуг у зв'язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 3-184гс14 від 25.11.2014, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 у справі №916/3566/13.

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, зважаючи на фактичні обставини справи та норми діючого законодавства, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 8 405 грн 15 коп. за період з 01.12.2008 по 31.01.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 8 405 грн 15 коп. за період з 01.12.2008 по 31.01.2015 підлягають задоволенню.

Відповідач правом на судовий захист не скористався, обставин, що спростовують доводи позивача, суду не навів, контррозрахунку не надав; про час та місце розгляду справи був повідомлений на адресу, зазначену в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємя Крижанівського Ігора Валентиновича (02154, м. Київ, вул. Ентузіастів, будинок 19/1, кв. 31, ідентифікаційний код ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябинська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 03366612) заборгованість у розмірі 8 405 (вісім тисяч чотириста п'ять) грн 15 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 30.04.2015

Суддя Н.Б. Плотницька