ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р.Справа № 922/835/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Компанія "Квітень", м. Харків
до Головного управління юстиції у Харківський обл., м. Харків
простягнення 43515,22 грн.
за участю представників:

позивача - Луньова Т.В., довіреність від 09.02.15 р., Єзлова О.Л., директор,

відповідача - Блавацька Д.А., довіреність № 20 від 220.03.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Компанія "Квітень" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Головного управління юстиції у Харківський області заборгованість за договором №02/13 від 01.01.13р., а саме: суму боргу в розмірі 34459,19 грн., пеню в сумі 7817,31 грн., 3% річних в сумі 1238,72 грн. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

19.03.15р. представник позивача надав письмові пояснення по справі щодо заперечень відповідача, в яких вважає їх безпідставними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

19.03.15р. представник позивача надав уточнення позовних вимог, в яких просить суд стягнути з відповідача суму боргу 34459,17 грн., пеню в сумі 3856,46 грн., 3% річних в сумі 959,36 грн., інфляційні нарахування в сумі 7813,46 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Ухвалою суду від 23.03.15р. прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться з урахуванням наданих уточнень.

23.03.15р. представник відповідача надав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, за межі встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України у зв'язку з необхідністю врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою суду від 23.03.15р. клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору на 15 днів, за межі встановлені ч.1ст. 69 ГПК України задоволено, строк вирішення спору продовжено по "27" квітня 2015р.

10.03.15р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 12:15 до 23.03.15р.

16.04.15р. представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 34459,19 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Cуд, дослідивши уточнення до позовної заяви, зазначає, що як вбачається зі змісту вказаної заяви дане уточнення стосується зменшення позовних вимог, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" на запитання, чи вправі позивач частково відмовитись від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що заява подана у відповідності до діючого законодавства, суд приймає вищезазначену заяву до розгляду та задовольняє її, подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

16.04.15р. представник відповідача надав до суду, для долучення до матеріалів справи, довідку в.о. начальника управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до якої основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 34459,19 грн.

16.04.15р. представник відповідача надав документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.04.15р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, яка вважається такою, що подана позивачем в розумінні заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.04.15р. не заперечував проти заявленої уточненої позовної заяви (вх.№15189 від 16.04.2015 року), визнав вимоги позивача у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

22.03.2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю компанія "Квітень", далі за текстом - Позивач, придбало нежитлову будівлю в літ. "А-6" загальною площею 5184,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна,1. Співвласником зазначеної нежитлової будівлі з площею 215,6 кв. м з 21.01.2009 року є громадянка України Чернієвська Юлія Ігорівна. Оскільки значно більша частина площі нежитлових приміщень належить Позивачу, між Позивачем та Чернієвською Юлією Ігорівною була досягнута домовленість про те, що Позивач займається обслуговуванням належних йому нежитлових приміщень та одночасно надає послуги з обслуговування нежитлових приміщень, за що Чернієвська Юлія Ігорівна сплачує Позивачу вартість використаних послуг та вартість послуг з обслуговування належних їй нежитлових приміщень.

01 січня 2013 року Чернієвська Юлія Ігорівна уклала з Головним управлінням юстиції у Харківській області, далі за текстом - Відповідач, договір оренди, згідно умов якого Відповідач уклав з Позивачем строком до 31.12.13 р. договір № 02/13 про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг від 01.01.2013 р., згідно умов якого Відповідач зобов'язувався щомісячно до 19 числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг згідно рахунків-актів відшкодовувати Позивачу вартість отриманих Відповідачем комунальних та експлуатаційних послуг електроенергія, теплопостачання, водовідведення, експлуатаційні послуги (п. 2.1. та 2.2. договору) на загальну вартість 65123,70 грн. (п.2.3.). Протягом лютого - листопада 2013 року Відповідач відшкодовував вартість отриманих комунальних послуг та сплачував вартість отриманих сервісних послуг з затримкою, але в повному обсязі. Але в грудні 2013 року Відповідач отримав від Позивача акт - рахунок на оплату комунальних послуг, які були використані в грудні 2013 року на суму 5068,07грн., але зазначений акт-рахунок не був сплачений Відповідачем повністю. Зазначену суму заборгованості Відповідач не сплатив до цього часу. Також Відповідач отримав від Позивача акт - рахунок на оплату експлуатаційних послуг, які були надані Відповідачу в грудні 2013 року на. суму 1456,92 грн., але зазначений акт-рахунок не був сплачений Відповідачем повністю.

Таким чином станом на 01.01.14 року заборгованість Відповідача за договором № 02/13 про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг від 01.01.2013 р. становить 6524,99 грн.

В 2014 році Відповідач зобов'язався погасити усю заборгованість, тому 06.05.2014 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір № 01/14 про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг, строк дії якого починався 01.01.14 року згідно якого Відповідач зобов'язувався щомісячно до 19 числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг згідно рахунків-актів відшкодовувати позивачу вартість отриманих Відповідачем комунальних та експлуатаційних послуг: електроенергія, теплопостачання, водовідведення, експлуатаційні послуги (п. 2.1. та 2.2. договору) на загальну вартість 74039,53 грн. (п.2.3.).

Відповідачем не було виконано умов договору в сумі 6524,99 грн. за договором № 02/13 про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг від 01.01.13 р., а за договором № 01/14 про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг від 06.05.14 р., строк дії якого починався 01.01.14 року Відповідач не сплатив вартість отриманих комунальних послуг в повному обсязі, тому 07.05.2014 року Позивач підписав з Відповідачем угоду про розірвання Договору про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг № 01/14 від 06.05.14 року. Заборгованість за договором № 01/14 про відшкодування витрат з надання комунальних та експлуатаційних послуг від 06.05.14 р. становить 27934,20 грн.

15.05.2014 року листом № 1363/07.01.24 Відповідач гарантував Позивачу сплату суми заборгованості за період з 01.01.2014 р. по 07.05.2014 р. Але до цього часу Відповідач загальну суму заборгованості 34459,19 грн. Позивачу не сплатив.

08 жовтня 2014 року Позивач передав Відповідачу претензію - вимогу № 157, в який просив суму заборгованості 34459,19 грн. сплатити до 01.11.2014 року, тобто сплатити лише вартість отриманих Відповідачем комунальних та сервісних послуг. До цього часу Відповідач заборгованість не сплатив та не надав Позивачу ніякої відповіді.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 34459,19 грн. заборгованості та визнав суму заявленого боргу.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 34459,19 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 34459,19 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що визнані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 598, 612 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 198 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 44, 49, ч.5 ст.78, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управлінням юстиції у Харківській області міністерства юстиції України (61002, м Харків, вул. Петровського, 16, ідентифікаційний код 34859512, п/р 4513 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю компанії "Квітень" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 50, ідентифікаційний код 31854899, п/р 5115 в ЗАТ "ОТП банк" м. Київ, МФО 300528) суму боргу в розмірі 34459,19 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.04.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко