РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015Справа №910/3957/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Капітал Інвест"

про стягнення 1 686 042,87 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Швець І.М., представник за довіреністю;

від відповідача - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Капітал Інвест" про стягнення 1 686 042,87 грн., з яких: 1 008 250,00 грн. основний борг, 211 902,93 грн. - пеня, 191 411,32 грн. втрати від інфляції, 119 391,12 грн. -14 % річних, 155 087,50 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 32 від 07.02.2014 р.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 01014, м. Київ, провул. Мічуріна, буд. 3/2,Л.А,офіс 11.

Відповідно до статті 64 ГПК України судом вчиненні дії для належного повідомлення відповідача по справі.

На призначене судове засідання 24.03.2015р. представник відповідача не з'явився, витребуваних судом доказів не надав, надіслав телеграму з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечення участі у судовому засіданні уповноваженого представника відповідача через його перебування у службовому відрядженні у м. Львові.

Враховуючи, що представник Відповідача вперше не з'явився в судове засідання і строк для розгляду справи ще був, суд задовольнив клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 09.04.2015р.

На призначене судове засідання 09.04.2015р. представник відповідача не з'явився, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявний у матеріалах справи оригінал поштового відправлення, з якого слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про призначення судового засідання була вручена відповідачу 03.04.2015р.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судового засідання, і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

27.03.2015р. Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс капітал інвест" які обліковуються на рахунках товариства у межах суми 1 721 590,73грн., що включає в себе ціну позову та суми сплаченого Позивачем судового збору, на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс капітал інвест":

- рахунок №2061 в ПАТ «БТА Банк», МФО 321723;

- рахунок №2061 в ПАТ «БТА Банк», МФО 321723;

- рахунок №2061 в ПАТ «БТА Банк», МФО 321723;

- рахунок №6718 в АТ «Укрсімбанк», МФО 322313;

- рахунок №928 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175, або будь-яких рахунках, що будуть виявлені в ході виконання ухвали про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що Позивач вважає, що грошові суми, якими володіє відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс капітал інвест" можуть зменшитись на момент виконання рішення суду, а отже, невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, у разі задоволення позову.

Доказами, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги, є зокрема, часткова сплата вартості отриманого товару. Позивач зазначає, що на неодноразові письмові та усні претензії щодо виконання умов договору та погашення заборгованості за товар, керівництво товариства не реагує, борг не сплачує, а переговори з цього питання вести відмовляється.

Як передбачено ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення цього майна з-під арешту.

За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

У п. 1.1. Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/2776 від 12.12.2006 р. "Про деякі питання практики забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглянувши подані письмові докази та матеріали, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006 р. N 01-8/2776 "Про деякі питання практики забезпечення позову" у випадку звернення до суду з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

На даний час позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Позивачем не було наведено суду безумовних підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, не наведено суду належних доказів, також з поданих матеріалів справи судом не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Окрім того, позивачем не наведено доказів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Техмолпром" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Капітал Інвест" укладено договір поставки №32, відповідно до умов якого Позивач зобов'язується передати у власність Відповідачу продукцію, сировину для харчової промисловості, а Відповідач (Покупець) зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (п.1.1 Договору).

Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент,сортимент, номенклатура) визначаються Сторонами згідно заявок Покупця, які Покупець передає Постачальнику за допомогою засобів факсімального зв'язку.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що приймання товару оформлюється шляхом проставлення Покупцем на примірнику видаткової накладної дати отримання продукції, підпису уповноваженої особи (розшифровка підпису представника Покупця обов'язкова) та відбитку печатки Покупця за наявності Довіреності, оформленої відповідно до п. 3.5 цього Договору та обов'язковим зазначенням реквізитів довіреності у видатковій накладній, на підставі якої діє уповноважена особа.

Підписанням цього Договору Покупець підтверджує, що проставлення відбитку печатки Покупця на видаткових накладних та інших документах по цьому Договору є належним підтвердженням отримання Покупцем продукції, а також чинності всіх документів, скріплених печаткою, в тому числі підтверджує наявність у особи, що здійснює фактичне приймання продукції, всіх необхідних повноважень, пов'язаних з прийманням-передачею продукції.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору, за період з 10.03.2014р. по 13.07.2014р. Постачальник (Позивач) передав Покупцеві (Відповідачу) товар на загальну суму 4 981 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними з відмітками Відповідача про отримання Продукції, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товару.

Відповідно до п. 4.2 Договору, покупець здійснює розрахунки за фактичну кількість отриманної продукції у безготівковій формі, в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Датою оплати продукції, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Матеріалами справи доведено, що станом на 16.01.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Капітал Інвест" провело часткову оплату вартості отриманого товару за Договором на загальну суму 3 972 750,00грн.

Тобто, Відповідач свої зобов'язання за договором виконав частково, в результаті чого станом на дату звернення Позивача до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 1 008 250,00 грн. основний боргу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 1 008 250,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

За таких обставин, позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню у сумі 1 008 250,00 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення пені в сумі 1 425 406,45 грн. та 155 087,50 грн. штрафу

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 9.6 Договору передбачено, що у випадку прострочення платежу Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої вартості поставленої Партії Продукції за кожний день прострочення оплати та штраф у розмірі 5% від суми боргу, якщо заборгованість триває 15 календарних днів і більше.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за прострочення платежу обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд, перевіривши розрахунок в цій частині позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача, дійшов висновку про задоволення стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару повністю у розмірі 211 902,93 грн. та штрафу у розмірі 155 087,50грн.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також правомірно нарахував відповідачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 14% річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 14% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційних втрат та 14% річних перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 191 411,32 грн. та 14% річних в сумі 191 411,32 грн.

Судом перевірено наданий Позивачем розрахунок 14% річних та інфляційних втрат, який відповідає вимогам законодавства, а тому визнає обґрунтованою вимогу Позивача про стягнення з Відповідача 191 411,32 грн. - втрат від інфляції та 119 391,12 грн. - 14% річних.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 32 від 07.02.2014 р., не виконано зобов'язання за договором, положення ст.ст. 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми основного боргу в розмірі 1 008 250,00 грн., пені в сумі 211 902,93 грн., штрафу у сумі 155 087,50грн., втрат від інфляції в сумі 191 411,32 грн. та 14% річних в сумі 119 391,12 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Капітал Інвест" (01014, м. Київ, пров. Мічуріна, 3/2А, оф 11, ідентифікаційний код: 37883265) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" ( 37300, м. Гадяч, вул. Полтавської області, вул.. Будька, 47, ідентифікаційний код: 35293993) 1 008 250 (один мільйон вісім тисяч двісті п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 211 902 (двісті одинадцять тисяч дев'ятсот дві) грн. 93 коп. пені, 155 087 (сто п'ятдесят п'ять тисяч вісімдесят сім) грн. 50коп. - штрафу, 191 411,32 грн. (сто дев'яносто одна тисяча чотириста одинадцять) грн. 32коп. втрат від інфляції, 119 391 (сто дев'ятнадцять тисяч триста дев'яносто одна) грн.12 коп. - 14% річних та 33 720 (тридцять три тисячі сімсот двадцять) грн.86 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.04.2015р.

Суддя І.І. Борисенко