РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/26876/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трефль-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа»

про стягнення 18 645,35 грн.

Головуючий суддя Нечай О.В.

суддя Бондарчук В.В.

суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Перетятько В.Є., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трефль-Україна» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (далі - відповідач) про стягнення 15 010,38 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/26876/14, розгляд справи призначено на 14.01.2015 р.

12.01.2015 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

13.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 14.01.2015 р. представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 04.12.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/26876/14 сторони не виконали.

Розглянувши у судовому засіданні 14.01.2015 р. клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначені клопотання.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання 14.01.2015 р. не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 04.12.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/26876/14 та задоволенням клопотань представників сторін про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 28.01.2015 р.

У судове засідання 28.01.2015 р. представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 04.12.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/26876/14 сторони не виконали.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.01.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/26876/14.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва Князькова В.В. від 28.01.2015 р. розгляд справи № 910/26876/14 доручено здійснювати колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Бондарчук В.В., суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. справа № 910/26876/14 була прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Бондарчук В.В., суддя Цюкало Ю.В., розгляд справи призначено на 04.03.2015 р.

У судове засідання 04.03.2015 р. представники сторін не з'явились.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання 04.03.2015 р. не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвал господарського суду міста Києва від 04.12.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/26876/14 та від 28.01.2015 р., розгляд справи було відкладено на 25.03.2015 р.

23.03.2015 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заява про збільшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник позивача не з'явився.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник відповідача з'явився, подав відзив на позовну заяву та клопотання про продовження строків розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 25.03.2015 р. клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 15.04.2015 р.

10.04.2015 р. представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судове засідання 15.04.2015 р. представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 15.04.2015 р. з'явився, надав суду документи для доручення до матеріалів справи та свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши у судовому засіданні 15.04.2015 р. заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не суперечить приписам ГПК України, а тому приймається до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трефль-Україна» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті вказаними в специфікації (Додаток №1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари та оплачувати.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціни на товари, що поставляються, вказуються в специфікації і товарних накладних, які з моменту їх підписання є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 6.1 Договору підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за Договором. При наданні постачальником належним чином оформлених товарних і податкових накладних протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаного в транспортній накладній, що підтверджується проставленням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує поставлений товар через 14 календарних днів з моменту реалізації товару.

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що відповідач жодного разу не надавав позивачу звітів чи роз'яснень щодо конкретизації дати та вартості товару, що був реалізований у звітних періодах. Згідно усних домовленостей 29.11.2013 р. відповідачем було здійснено повернення останньої частини поставленого товару, а тому позивач зазначає, що у відповідача більше немає товару поставленого позивачем за Договором.

З огляду на вищенаведене, позивач зазначає, що відповідач не розрахувався з ним за поставлений товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за Договором в розмірі 29 679,79 грн., враховуючи те, що останній день оплати сплив 13.12.2013 р.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що строк оплати за поставлений позивачем товар, передбачений п. 6.1 Договору, не настав, оскільки товар не було реалізовано.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з п. 6.1 Договору, перебіг строку оплати поставленого товару починається з моменту його реалізації покупцем.

Відповідно до п. п. 14.1.202. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідачем була надана суду довідка про те, що після перевірки реалізації товару, поставленого позивачем, було встановлено, що вартість реалізованої продукції складає 0,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що строк оплати поставленого ним товару, згідно з умовами Договору, настав, зокрема, підтвердження реалізації відповідачем поставленого позивачем товару за Договором.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за Договором в розмірі 11 196,46 грн. не підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 627,02 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 281,87 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом не встановлено факту порушення відповідачем строку оплати поставленого товару за Договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 627,02 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6 281,87 грн. також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 20.04.2015 р.

Головуючий суддя О.В. Нечай

Суддя В.В. Бондарчук

Суддя Ю.В. Цюкало