КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа№ 10/5026/1082/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Шипка В.В.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Патлань І.О.

та представників:

ліквідатор: Голінний А.М. (посвідчення від 16.07.2013 № 1407);

від УПФ України в Чигиринському районі: Супряга О.П. (довіреність від 26.01.2015 № 287/07);

від інших кредиторів: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Голінного А.М.

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 24.03.2015

у справі № 10/5026/1082/2012 (суддя - Хабазня Ю.А.)

за заявою ініціюючого кредитора Управління Пенсійного фонду України в Чигиринському районі

до боржника комунального підприємства "Чигиринське" Чигиринської МР

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 у справі № 10/5026/1082/2012 скаргу представника трудового колективу боржника Гуль О.М. від 17.02.2015 задоволено частково; визнано дії ліквідатора банкрута з виплати усієї заборгованості із заробітної плати працівникам боржника у другу чергу такими, що суперечать положенням п.п. "б" п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; у задоволенні клопотання ліквідатора про затвердження звіту про проведення ліквідаційної процедури від 24.02.2015 №02-08/28 та ліквідаційного балансу відмовлено; продовжено строк ліквідації банкрута до 01.07.2015; зобов'язано ліквідатора вжити заходів з виправлення порушення, вказаного у цій ухвалі (зокрема, щодо установлення черговості задоволення вимог кожного працівника, щодо повернення коштів у ліквідаційну масу та їх перерозподілу відповідно до вимог закону) і не пізніш як 15.06.2015 подати новий звіт про здійснену ліквідаційну процедуру та ліквідаційний баланс банкрута та інші процесуальні питання.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, арбітражний керуючий Голінний А.М. звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги представника трудового колективу боржника Гуль О.М. від 17.02.2015 відмовити; задовольнити клопотання ліквідатора про затвердження звіту про проведення ліквідаційної процедури від 24.02.2015 №02-08/28 та ліквідаційного балансу; затвердити звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута; затвердити звіт про відшкодування витрат арбітражного керуючого під час виконання повноважень у даній справі, згідно якого загальна сума понесених витрат складає 89 922,22 грн., з яких: 13 580,80 грн. - витрат, які сплачувались із ліквідаційного рахунку; 26 341,42 грн. - витрати, понесені арбітражним керуючим Голінним А.М.; оплата послуг особи, залученої до проведення ліквідаційної процедури в сумі 50 000 грн.; затвердити арбітражному керуючому Голінному А.М. звіт про оплату послуг при виконанні повноважень у даній справі, в сумі 62 023,19 грн.; ліквідувати Комунальне підприємство "Чигиринське" Чигиринської міської ради як юридичну особу в зв'язку із банкрутством; провадження у справі № 10/5026/1082/2012 - припинити.

В обґрунтування апеляційної скарги арбітражний керуючий Голінний А.М. посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та її розгляд призначено на 22.04.2015.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Представник УПФ України в Чигиринському районі та апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

В судове засідання 22.04.2015 представники кредиторів не з'явилися. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників кредиторів, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами, оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосовуються норми цього Закону в редакції, що діяла до 19.01.2013 (далі по тексту - Закон).

Відповідно до ст. 5 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 ст. 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі ст. ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі порушено господарським судом Черкаської області 23.07.2012. Розпорядником майна боржника було призначено Голінного А.М.

06.12.2012 господарський суд Черкаської області прийняв постанову про визнання боржника - Комунального підприємства "Чигиринське" Чигиринської міської ради банкрутом, відкрив процедуру його ліквідації. Ліквідатором банкрута було призначено арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича.

Ліквідаційна процедура неодноразово продовжувалась судом.

18.02.2015 до суду першої інстанції надійшла скарга представника трудового колективу боржника від 17.02.2015 (вх.№3991/15 від 18.02.2015) на дії ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М. щодо неправомірного віднесення до другої черги задоволення вимог кредиторів і часткового погашення останнім грошових вимог колишніх працівників боржника з виплати заборгованості із заробітної плати у другу чергу, у якій скаржник просив визнати такі дії незаконними, такими, що суперечать положенням п.п. "б" п.1 ч.1 ст.31 Закону, зобов'язати останнього внести зміни до реєстру вимог конкурсних кредиторів та віднести вказані грошові вимоги колишніх працівників банкрута до вимог, що підлягають задоволенню у першу чергу.

Ліквідатор банкрута у своєму відзиві на скаргу від 24.02.2015 №02-08/29 (вх.№4543/15 від 24.02.2015) вимог і доводів скаржника не визнав і пояснив наступне: з часу публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника (10.08.2012) заяв у справу з вимогами до боржника з виплати заборгованості із заробітної плати не надходило (у тому числі й з моменту публікації до моменту подання реєстру вимог кредиторів на розгляд суду та його затвердження судом); за даними обліку боржника заборгованість останнього перед працівниками складала 309782,08 грн.; з інформації, наданої боржником розпоряднику майна, а також суду про заборгованість боржника із виплати заробітної плати не вбачалось підстав для віднесення таких вимог до першої черги, у зв'язку з чим до реєстру вимог конкурсних кредиторів вказані грошові вимоги було включено до другої черги задоволення вимог кредиторів; що боржником наявність заборгованості із виплати заробітної плати не заперечувалася, була підтверджена у сумі 309782,08 грн.; ухвалою суду від 13.11.2012 за результатами попереднього судового засідання було затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів, вимоги працівників боржника з виплати заробітної плати на суму 309782,08 грн. визнані судом та включені у другу чергу задоволення вимог кредиторів; ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; ухвала суду від 13.11.2012 набрала законної сили, отже є обов'язковою для виконання, і саме відповідно до затвердженого судом реєстру вимог кредиторів і здійснювалася виплата коштів; до компетенції ліквідатора не віднесено можливості зміни судового рішення, яке приймалося у ході здійснення попередніх процедур банкрутства або ухилення від його виконання; заборгованість з виплати заробітної плати виникла ще до порушення провадження у справі про банкрутство боржника (до 23.07.2012), тому ліквідатор ніяким чином не міг вплинути на порядок визнання таких грошових вимог та віднесення їх до тієї чи іншої черговості; розгляд грошових вимог та їх віднесення до тієї чи іншої черги й включення до реєстру вимог кредиторів, ліквідатором здійснюється лише по відношенню до тих вимог, які виникли під час провадження у справі про банкрутство (поточні вимоги), в тому числі й щодо працівників, які перебували в трудових відносинах із боржником під час процедури банкрутства та були звільнені ліквідатором або у зв'язку з банкрутством підприємства, або звільнення яких здійснювалось керівництвом боржника під час провадження у справі про банкрутство.

24.02.2015 (вх.№4544/15 від 24.02.2012) ліквідатором банкрута, арбітражним керуючим Голінним А.М. заявлено клопотання до суду першої інстанції про затвердження звіту про проведення ліквідаційної процедури та ліквідаційного балансу.

У ході розгляду звіту ліквідатора банкрута та скарги представника трудового колективу боржника, останньою подано клопотання від 03.03.2015 (вх.№5427/15 від 05.03.2015) про витребування від ліквідатора банкрута відомостей щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати працівникам боржника за період з листопада 2011 року по січень 2012 року включно.

Ухвалою суду від 10.03.2015 ліквідатора банкрута зобов'язано надати додаткові пояснення стосовно окремих заходів здійснення ліквідаційної процедури, в тому числі і стосовно обставин, вказаних у скарзі.

23.03.2015 ліквідатор банкрута надав додаткові пояснення до відомостей, наданих у звіті, зокрема, про аналіз дослідження руху коштів по 11 рахунках боржника, відкритих у ЧОД АТ "Райффайзен Банк Аваль", м.Черкаси, АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, Черкаському ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк", м.Черкаси, ГУ ДКСУ у Черкаській області, про їх закриття, про вжиття заходів на звільнення активів боржника з-під обтяжень, про виключення з ліквідаційної маси автомобіля. Пояснень з питань по скарзі представника працівників боржника заява не містить, однак до неї додано список працівників боржника, заборгованість яких внесена до реєстру вимог кредиторів боржника у даній справі.

Як вже зазначалось, оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд задовольнив частково скаргу представника трудового колективу боржника Гуль О.М. від 17.02.2015, у задоволенні клопотання ліквідатора про затвердження звіту про проведення ліквідаційної процедури від 24.02.2015 №02-08/28 та ліквідаційного балансу відмовив та вирішив інші процесуальні питання.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився, що стало підставою для звернення до суду з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Ухвалою суду першої інстанції від 13.11.2012 було затверджено реєстр вимог кредиторів, у якій вказано про включення до реєстру вимог кредиторів заборгованості із заробітної плати перед працівниками боржника на суму 309782,08 грн. у другу чергу погашення. Вказані відомості включені до реєстру на підставі поданого розпорядником майна боржника - арбітражним керуючим Голінним А.М. - реєстру вимог кредиторів, складеного розпорядником майна боржника і боржником (а.с.30, 42-43, т.3). Будь-яких інших доказів щодо цієї суми заборгованості перед працівниками боржника і щодо підстав віднесення її до другої черги матеріали справи не містять, як і списка відповідних працівників боржника, заборгованість перед якими включена до реєстру вимог кредиторів боржника.

Отже судом першої інстанції вказані відомості були внесені до реєстру вимог кредиторів виключно на підставі інформації розпорядника майна боржника, що не підтверджує доводи ліквідатора банкрута про надання суду цієї інформації боржником.

Наданий же суду першої інстанції список працівників із заборгованістю перед ними на суму 319631,06 грн. за період з квітня 2011 року по січень 2012 року (підписаний керівником (а.с.219, т.7) не містить дати його складення, містить іншу від затвердженої в реєстрі вимог конкурсних кредиторів суму 319631,06 грн., яка ближча до первісно вказаної боржником суми 318.0 тис. грн. (а.с.51,53, т.1) . Однак, як доказ він не має значення, оскільки відповідно до абз.3 ч.6 ст.14 Закону "розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати… згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника". Відповідно до абз.3 ч.9 ст.13 Закону "ведення реєстру вимог кредиторів боржника" також покладено на розпорядника майна. Тобто, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що навіть вчасно отримавши такий список розпорядник майна боржника зобов'язаний був його перевірити за даними обліку боржника незалежно від того, що саме йому подав керівник боржника, та незалежно від того, чи подали відповідні заяви працівники боржника, і надати суду достовірні відомості і про розмір суми і про черговість її задоволення. Однак вказаний обов'язок належним чином виконано не було.

Арбітражний керуючий Голіний А.М., який виконував повноваження розпорядника майна боржника, надалі був призначений ліквідатором банкрута постановою суду від 06.12.2012 у даній справі. Отримавши усі документи банкрута (в т.ч. і по заробітній платі), арбітражний керуючий Голінний А.М. на стадії ліквідаційної процедури відомості стосовно черговості погашення вимог працівників своєчасно не вивчив і відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів ним не вносились, на затвердження суду не пропонувались. Лише на вимогу суду, викладену в ухвалі суду від 10.03.2015, щодо надання списку працівників боржника, заборгованість яких була внесена до реєстру вимог кредиторів, із зазначенням прізвища, ініціалів, розміру, суми, періоду, за який нараховано заробітну плату (в тому числі окремо за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство чи припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи), дати звільнення, такий список (а.с.228, т.7, далі - Список працівників) було зроблено ліквідатором банкрута за зданими до архіву документами (як пояснив ліквідатор банкрута). Однак і в даному випадку вказану ухвалу суду виконано лише частково, оскільки Список працівників не містить окремих розрахунків заборгованості по кожному працівнику "окремо за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство чи припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи", як вимагалось у вказаній ухвалі суду першої інстанції.

Як вбачається із Списку працівників у ньому, наприклад:

Ремша Людмила Іванівна (перша у списку) має заборгованість 373,35 грн., яка виникла у листопаді 2011 року і яка була звільнена 30.11.2011 (тобто "за три місяці роботи, що передують… припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи");

Байбуз Андрій Петрович (восьмий у списку) має заборгованість 9173,84 грн., яка виникла у липні - листопаді 2011 року і який був звільнений 30.11.2011 (тобто "за три місяці роботи, що передують… припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи). Отже черговість задоволення його вимог - могла бути визначена як перша (за три місяці до звільнення), так і друга (за інші два місяці), що ліквідатором не досліджено, не подано на затвердження суду відповідних змін до реєстру вимог кредиторів боржника у даній справі.

Аналогічна ситуація із вимогами решти працівників. Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказані обставини стосовно черговості задоволення вимог підлягають точному установленню і обчисленню, виходячи із календарного (а не місячного) періоду нарахування заробітної плати і дати звільнення працівника та не є предметом розгляду у даному випадку. При вирішенні ж внесених на розгляд питань судом установлено факт порушення арбітражним керуючим Голінним А.М. вимог п.п. "б" п.1 ч.1 ст. 31 Закону, який є підставою для часткового задоволення скарги представника працівників боржника і відмови у задоволенні клопотання ліквідатора банкрута про затвердження звіту про здійснену ліквідаційну процедуру та ліквідаційного балансу банкрута.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, стосовно того, що вимога представника працівників боржника про зобов'язання ліквідатора банкрута внести зміни до реєстру вимог конкурсних кредиторів та віднести усі грошові вимоги колишніх працівників банкрута до вимог, що підлягають задоволенню у першу чергу, задоволенню не підлягає, оскільки докази по кожному працівнику представником трудового колективу суду не надані, розрахунки не приведені, а з вищенаведеного прикладу стосовно Байбуза А.П. вбачається, що не усі вимоги можуть бути віднесені до першої черги погашення. Оскільки відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести вимоги і заперечення, на які посилається, то дана вимога представника працівників боржника є необгрунтованою належними доказами у справі.

Судовою колегією встановлено, що матеріали справи, у тому числі ухвала суду від 13.11.2012, не містять відомостей про кожного працівника боржника, заборгованисть яких включена до реєстру вимог кредиторів, розмір вимог кожного конкретного працівника за грошовими зобов'язаннями не затверджено судом а ні на стадії розпорядження майном, а ні в ліквідаційній процедурі. Вказане може призвести до порушення п. 3 ст. 31 Закону щодо пропорційності задоволення вимог кредиторів. Дані щодо правильності визначення пропорції сум, виплачених працівникам боржника та УПФУ у Чигиринському районі, суми кредиторських вимог кожного з працівників, включених до реєстру вимог кредиторів боржника, в матеріалах справи відсутні, та ліквідатор у судовому засіданні апеляційної інстанції 22.04.2015 підтвердив неподання вказаних доказів суду.

На запитання суду ліквідатор відповів, що до свого звіту не додавав довідок та відомостей по заборгованості по заробітній платі кожного з кредиторів - працівників боржника, за якими здійснював розрахунок коштів, що підлягають сплаті кожному з таких працівників (кредиторів другої черги) у відповідній пропорції, при розподілі грошових коштів між кредиторами в ліквідаційній процедурі.

Згідно з ч. 6 ст. 31 Закону при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Доводи ж ліквідатора банкрута про те, що працівники не зверталися із заявами до боржника суд першої інстанції вірно відхилив, оскільки внесення їх вимог до реєстру є обов'язком розпорядника майна за даними обліку боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що установлені порушення можуть бути усунені цим же арбітражним керуючим Голінним А.М. - ліквідатором банкрута без його заміни іншим арбітражним керуючим та у зв'язку із закінченням установлених законом строків ліквідації банкрута та неможливістю завершити ліквідаційну процедуру, суд вірно продовжив строк ліквідаційної процедури.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги арбітражного керуючого Голінного А.М., зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 24.03.2015 у справі № 10/5026/1082/2012. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статями 4-1, 33, 34, 43, 99, 101- 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Голінного А.М. залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 у справі № 10/5026/1082/2012 - без змін.

2. Матеріали справи № 10/5026/1082/2012 повернути до господарського суду Черкаської області для подальшого розгляду.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 27.04.2015.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.В. Шипко

В.О. Пантелієнко