КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 910/21096/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від позивача: Лебедєв Ю.В. - представник за довіреністю від 07.04.2015 року;

від відповідача: Скоробагатько І.І. - представник за довіреністю від 13.02.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому засіданні Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року

у справі № 910/21096/14 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району»

про стягнення 205 298, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району» про стягнення 205 298, 26 грн. заборгованості за договором № на постачання природного газу № 12 09 04 01 від 01.07.2008 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року у справі № 910/21096/14 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виставлена позивачем заборгованість не є заборгованістю відповідача, а є заборгованістю споживачів, мешканців житлових будинків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2014 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А. та призначено до розгляду на 27.01.2015 року.

У судове засідання 27.01.2015 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2015 року заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 року розгляд справи відкладено до 17.02.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 року, враховуючи перебування судді Руденко М. А. у відпустці, справу 910/21096/14 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Зеленін В. О.

У судовому засіданні 17.02.2015 року оголошено перерву в розгляді справи до 17.03.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року, враховуючи вихід судді Руденко М. А. з відпустки, справу 910/21096/14 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Представники сторін у судовому засіданні 17.03.2015 року підтримали свої правові позиції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року відкладено розгляд справи до 21.04.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 21.04.2015 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.04.2015 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (надалі - постачальник) та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація-109 Голосіївського району" (надалі - одержувач) укладено договір № 12090401 (далі - договір), предметом якого є постачання природного газу, технічне обслуговування і ремонт газопроводів, газового обладнання житла, яке знаходиться на балансі або в оперативному розпорядженні одержувача.

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.6 договору постачальник зобов'язався постачати природний мешканцям квартир в будинках, зазначених в додатку № 1 до договору; у встановлені строки проводити технічне обслуговування внутрішньо будинкових газопроводів, що належать одержувачу, і газового обладнання, підключеного до цих газопроводів; виконувати ремонт та заміну газового обладнання, відключати і підключати газові прилади згідно заявки населення та попередньої оплати цих робіт одержувачем; щомісячно пред'являти одержувачу платіжні вимоги-доручення для оплати ним нарахованої суми оплати за спожитий мешканцями квартир природний газ; за послуги по збору, зарахуванню та розщепленню платежів мешканців квартир за спожитий природний газ сплачувати платіж згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації.

Положеннями пункту 2.9. договору передбачено, якщо одержувач користується послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення платежів, щомісячно до 10 числа наступного за звітним місяцем, то він зобов'язаний забезпечувати надходження до транзитного рахунку ГІОЦ грошових коштів мешканців квартир - безпосередніх споживачів газу за діючими тарифами по єдиних розрахункових книжках платників комунальних послуг. Якщо одержувач не користується послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення платежів, щомісячно, до 10 числа наступного за звітним місяцем, він зобов'язаний перераховувати на рахунок постачальника суму, яку сплатили мешканці квартир за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 2.10. договору одержувач зобов'язаний суми коштів, які надійшли від уповноважених установ та організацій по відшкодуванню витрат за надання пільг та субсидій з оплати природного газу перераховувати постачальнику протягом 3-х банківських днів з дня отримання. У разі нездійснення окремими мешканцями квартир до 10 числа кожного наступного за звітним місяцем нарахованих їм платежів, або уразі не надходження коштів по відшкодуванню пільг та субсидій по оплаті за газ одержувач повинен вжити всіх необхідних заходів для забезпечення оплати за спожитий газ мешканцями квартир та уповноваженими установами та організаціями по відшкодуванню пільг та субсидій, а саме шляхом стягнення заборгованості з боржників через суд.

У відповідності до розділу 8 договору, останній набуває чинності з 01.07.2008 року і діє до 01.07.2013 року, у разі якщо сторона письмово в місячний термін до закінчення дії договору не повідомила іншу про розірвання договору даний договір вважається пролонгованим на наступний рік.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору у період з серпня 2011 року по серпень 2014 року включно, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ, про що свідчать акти передачі-приймання природного газу, підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками без зауважень.

Водночас, звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначив, що відповідач не здійснив у повному обсязі оплату поставленого природного газу, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем, за період з 11.08.2011 року по 31.08.2014 року у розмірі 229 206, 87 грн.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що він є лише управителем будинків, а наявна заборгованість перед позивачем є заборгованістю споживачів, мешканців житлових будинків.

Водночас, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір не є договором про реалізацію газу побутовим споживачам-фізичним особам.

Так, 05.07.2006 року Кабінетом Міністрів України встановлено, що така реалізація газу фізичним особам для побутових потреб здійснюється на підставі договору, що укладається між фізичною особою та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку (Постанова Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 № 938 "Про затвердження Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246").

До того ж, умови пункту 1.5. договору встановлюють обов'язок постачальника щомісячно пред'являти одержувачу (відповідачу) платіжні вимоги-доручення для оплати ним нарахованої суми оплати за спожитий мешканцями квартир природний газ.

Пункт 2.11. договору встановлює обов'язок відповідача проводити остаточні розрахунки з позивачем при переведенні того чи іншого з належних йому будинків на капремонт, реконструкцію або у зв'язку з їх ліквідацією.

Крім того, абзац 4 пункту 7.2. договору встановлює відповідальність відповідача за відключення від газопостачання будинків у разі несвоєчасного здійснення розрахунків за спожитий газ.

Посилання відповідача на відсутність приладів обліку, яка унеможливлює встановити кількість поставленого та спожитого газу, є безпідставними оскільки умовами укладеного договору передбачено, що об'єм поставленого газу та його вартість визначається сторонами договору шляхом складання актів кількості мешканців, після фіксації якої застосовується розрахунок моєму та вартості спожитого палива у відповідності до Постанови КМУ №619 від 08.06.1996 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Статтями 627, 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність у нього обов'язку сплачувати поставлений та спожитий газ, спростовуються умовами укладеного договору.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем позовної давності при подачі заяви про збільшення позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 251 ЦК України, визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Відповідно до стаття 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із даним позовом 02.10.2014 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в межах строку позовної давності є зобов'язання відповідача строк виконання яких сплив 02.10.2011 року та пізніше.

Зазначаючи, що позовні вимоги поданні в межах строку позовної давності, позивач зазначає, що оплата поставленого природного газу за серпень 2011 року повинна здійснюватися у строк до 10.10.2011 року.

Однак, колегія суддів зазначає, що як вказувалося вище, одержувач повинен перераховувати на рахунок постачальника суму, яку сплатили мешканці квартир за спожитий природний га до 10 числа наступного за звітним місяцем.

Отже, відповідач повинен був сплатити за поставлений в серпні 2011 року газ у строк до 10.09.2011 року, а тому перебіг строку позовної давності розпочався з 11.09.2011 року.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії, зокрема і підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір (п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 за № 10).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи містяться зведені відомості розщеплення сплат за серпень, вересень 2014 року. У вказаних відомостях зазначені суми сплачені відповідачем за користування газом за вказаний період.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності переривався, у зв'язку із частковим надходженням коштів від відповідача, а тому вимоги позивача пред'явленні в межах строку позовної давності.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості у сумі 229 206, 87 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення оплати поставленого газу у сумі 7 311, 38 грн. за період з 11.10.2011 року по 24.10.2014 року та збитки від інфляції у сумі 25 890, 31 грн. за листопад 2011 року - вересень 2014 року.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції наданий позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що він є обґрунтовано вірним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції у повному обсязі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року у справі № 910/21096/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 109 Голосіївського району» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року у справі № 910/21096/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/21096/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко