ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа № 922/5709/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - Перепелиця В.М., дов. №33-15/41654 від 30.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ (вх. №1439 Х/3-12)

на рішення господарського суду Харківської області від 09.02.15р. у справі № 922/5709/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ

до 1) Корпорації "Співдружність Комп", с. Коммунар, Харківська область,

2) Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" звернувся до господарського суду з позовною заявою до Корпорації "Співдружність Комп" та до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним з моменту вчинення договору іпотеки, укладеного між АКБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та Корпорацією "АИС" (правонаступником якого є Корпорація "Співдружність КОМП"), посвідченого 31.05.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-1614.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір не містить всіх істотних умов, які є обов'язковими для такого виду договорів. Зокрема, забезпечення спірним договором чотирьох зобов'язань замість одного, укладення спірного договору з порушенням переважного права орендаря іпотечного майна, укладення спірного договору без необхідного дозволу (реєстрації відповідача-1 як фінансової установи).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2015 по справі №922/5709/14 (суддя Аріт К.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 по справі №922/5709/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним з моменту його вчинення договір іпотеки, укладений між АІКБ "УкрСиббанк" (нове найменування ПАТ "УкрСиббанк") та Корпорацією "АИС" (нове найменування Корпорація "Співдружність Комп"), посвідчений 31.05.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрований в реєстрі №1-1614. Судові витрати просив покласти на відповідачів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що спірний іпотечний договір є змішаним договором та не містить усіх істотних умов, які є обов'язковими для такого виду договорів; в порушення ЗУ "Про іпотеку" забезпечує 4 кредитних зобов'язання, а не одне; укладений з порушенням переважного права орендаря іпотечного майна та без необхідного дозволу 1-го відповідача. Вказані підстави, на думку скаржника, є достатніми для визнання недійсним спірного договору іпотеки від 31.05.2007 року №1-1614 з огляду на ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 227 ЦК України, оскільки останній суперечить ЦК України, ЗУ "Про іпотеку", ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг".

Перший відповідач, Корпорація "Співдружність КОМП", надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення по справі прийняте у повній відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом Харківської області, що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Наполягає на тому, що Корпорація "Співдружність КОМП" на сьогодні не є власником предмету іпотеки та іпотекодавцем, у зв'язку з чим оспорення договору іпотеки не може вплинути на черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, що встановлено й господарським судом Харківської області в оскаржуваному рішенні.

Просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року у справі №922/5709/14 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Кредо Солюшнс" без задоволення.

Другий відповідач, ПАТ "УкрСиббанк", також надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами наведеними в апеляційній скарзі та зазначає, що оскарження апелянтом рішення господарського суду Харківської області жодним чином не сприяє захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, а спрямоване на порушення прав та законних інтересів ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора у справі про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП".

Питання правомірності та обґрунтованості кредиторських вимог ПАТ "УкрСиббанк" у справі №5023/7064/11 про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП" досліджено та підтверджено господарським судом Харківської області, шляхом затвердження ухвалою господарського суду Харківської області від 05.03.2012 року (з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 року) реєстру вимог кредиторів.

Оспорюваний правочин було укладено не тільки до отримання заявником апеляційної скарги статусу кредитора по справі, а навіть ще до моменту створення самого скаржника як юридичної особи. Будь-які порушення, які могли мати місце на момент його вчинення, жодним чином не могли стосуватися прав та законних інтересів Корпорації "Співдружність Комп", оскільки відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як вбачається з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія витягу з якого була додана до позову, позивач був зареєстрований лише 03.05.2012 року, тобто майже через п'ять років після укладення (посвідчення, реєстрації) Договору іпотеки, що оскаржується.

Крім того, як зазначає 2-й відповідач, передбачене ч. 2 ст. 777 ЦК України переважне право на придбання предмету оренди виникає в орендаря та може бути порушеним тільки в момент його продажу, з огляду на що відсутність факту продажу майна як на момент укладення договору іпотеки, так і на сьогодні, свідчить про відсутність порушення права орендаря, що також підтверджується і тим, що орендар з такими позовом до суду не звертався.

У зв'язку з цим, просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року у справі №922/5709/14 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та 1-й відповідач своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, до початку розгляду справи по суті від сторін ніяких клопотань або заяв не надходило, проте вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, позицію позивача викладено в апеляційній скарзі, 1-го відповідача у відзиві на апеляційну скаргу та нових доказів сторонами не надано, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті в судовому засіданні 15.04.2015 року за відсутності представників позивача, 1-го відповідача за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 31.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", яке змінило найменування на ПАТ "УкрСиббанк" ( другий відповідач у справі) та Корпорацією "АИС" (теперішнє найменування Корпорація "Співдружність КОМП", перший відповідач у справі) було укладеного договір іпотеки нерухомого майна, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою П.В. та зареєстровано в реєстрі за номером №1-1614.

Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки, відповідач-1 (іпотекодавець), з метою забезпечення викладених нижче зобов'язань, передає в іпотеку відповідачу-2 (іпотекодержателю) нерухоме майно: будівлю виробничої бази (салону з продажу автомобілів з автоцентром передпродажної підготовки), загальною площею 1501,0 кв.м., паркани, ворота № 1-4, замощення І, що належить іпотекодавцю на праві власності (далі - "предмет іпотеки") та знаходить за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Разенкова, будинок №14а.

Ринкова вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 14963150,00 гривень.

Предметом іпотеки забезпечувались в повному обсязі виконання наступних грошових зобов'язань: ТОВ "Автосервіс-Т" за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року; ТОВ "Авто-Холдінг" за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року; ТОВ "Інтер-Авто" за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року; ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що постановою господарського суду Харківської області від 14 травня 2012 року у справі № 5023/7064/11 визнано юридичну особу - Корпорацію "Співдружність КОМП" (перший відповідач у даній справі) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Встановлені по справі обставини також свідчать про те, що на підставі договору факторингу №39 Ф-Н від 04.12.2012 ПАТ «Сведбанк»

відступив на користь ТОВ «Кредо Солюшнс» (позивача) право вимоги до боржника Корпорації «Співдружність КОМП» за кредитними договорами № 54/07 від 05.12.2007р. та №65/59765-КЛ від 05.12.2007 р., а також права вимоги за договорами забезпечення якими забезпечується виконання боржником (за кредитними договорами) своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 4.3. договору факторингу, сторони визначили

загальний розмір, заборгованості боржників, право вимоги повернення якої відступлено фактору в сумі 19 671 563,46 дол. США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на дату укладення цього договору становило 157 234 806,74 грн.та 180425982,54 грн. На підставі вказаного факту, до реєстру вимог кредиторів Корпорації «Співдружність КОМП» було внесено відомості про заміну кредитора ПАТ "Сведбанк" на його правонаступника - ТОВ "Кредо Солюшнс".

На підставі договору факторингу №20-У/13 від 30 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Українська факторингова група», кредитор відступив на користь ТОВ «Українська факторингова група» право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №406-МВ/08 від 26.12.2008р., а також права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання боржником (за кредитним договором) своїх зобов'язань за кредитним договором, зокрема договором поруки № 605-П/08 від 30.12.2008 р., укладеним між ПАТ «Альфа - Банк» та Корпорацією «АИС», правонаступником якої є Корпорація "Співдружність КОМП". Відповідно до п. 1.2. даного договору факторингу сторони визначили, що за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №406-МВ/08 від 26.12.2008 р. відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту, наданою в доларах США, відповідно до даного договору в сумі 29 243 496,68 доларів США, право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому договором про відкриття кредитної лінії, нарахованих та несплачених станом за дату підписання цього договору факторингу в сумі 14 963 853,70 доларів США, право вимоги сплати неустойки (пені) встановленої договором про відкриття кредитної лінії, нарахованої та несплаченої станом на дату підписання цього договору факторингу в сумі 3778317,21 грн.

ТОВ «Українська факторингова група» на підставі договору факторингу №21-У/ІЗ від 22 жовтня 2013 року, укладеного з ТОВ «Кредо Солюшнс» відступило на користь позивача право вимоги, що належало ТОВ «Українська факторингова група» на підставі договору факторингу №20-У/13 від 30.07.2013 року. В зв'язку з цим було зобов'язано ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів Корпорації «Співдружність КОМП» відомості про заміну кредитора ПАТ «Альфа Банк» на його правонаступника - ТОВ «Кредо Солюшнс».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.03.2012 року по справі №5023/7064/11 було затверджено реєстр вимог кредиторів Корпорації "Співдружність КОМП". Вимоги ПАТ "УкрСиббанк" саме у розмірі 672 541 864,59 грн. (перша черга задоволення) були окремо внесеними до реєстру вимог, як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав, що зобов'язання перед ПАТ "УкрСиббанк" (та їх обсяг) безпосередньо впливають на обсяг кредиторських вимог, що були внесені до відповідного реєстру кредиторів в межах банкрутної справи про визнання корпорації "Співдружність КОМП" банкрутом, а визнання договору іпотеки недійсним вплине на черговість задоволення вимог кредиторів і сприятиме захисту прав та забезпеченню охоронюваних законом інтересів Позивача, оскільки зміниться черговість задоволення значної частини вимог кредиторів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Позивач просить визнати недійсним Договір іпотеки, укладений між АКБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та Корпорацією "АИС" (правонаступником якого є Корпорація "Співдружність КОМП") та посвідчений 31.05.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1614.

Підставою для подання позову позивач вказує на те, що Договір іпотеки порушує його права та охоронювані законом інтереси, як кредитора у справі №5023/7064/11 про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП".

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 87 ЦК України встановлено, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення (ч. 4 ст. 91 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та відомостей стосовно позивача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія витягу з якого була додана до позову, позивач був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців лише 03.05.2012 року, тобто майже через п'ять років після укладення (посвідчення, реєстрації) Договору іпотеки, що оскаржується.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що права та охоронювані законом інтереси позивача оскаржуваним договором іпотеки не були та не могли бути порушені, оскільки правочин було укладено до отримання останнім статусу кредитора по справі та до моменту створення самого позивача, як юридичної особи.

В п. 1.1. Договору іпотеки (з урахуванням змін та доповнень, внесених договором від 28.11.2008 р.) зазначено предмет іпотеки (нерухоме майно), який було передано в іпотеку, а саме: будівлю виробничої бази (салону з продажу автомобілів з автоцентром передпродажної підготовки), загальною площею 1501,0 кв.м., паркани, ворота № 1-4, замощення І, що належить іпотекодавцю на праві власності (далі - "предмет іпотеки") та знаходить за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Разенкова, будинок №14а.

В якості іпотекодавця та відповідача у позові зазначено Корпорацію "Співдружність КОМП".

Проте, як свідчать наявні матеріали справи, рішенням господарського суду міста Києва від 04.03.2014 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2014 року у справі №910/16753/13 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Укрбізнес ЛТД" та ТОВ "Легалплейс" про звернення стягнення на предмети іпотеки та передачу їх в управління, були встановлені обставини, які свідчать про те, що предмет іпотеки за оспорюваним правочином на момент звернення із позовом належить іншій особі.

Також, у вказаному рішенні зазначено, що документи, отримані з Реєстраційної служби Ворошилівського районного управління юстиції у місті Донецьку та Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька", свідчать, що відносно предмету іпотеки - будівлі виробничої бази (салон з продажу автомобілів з автоцентром передпродажної підготовки), розташованої за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Разенкова, будинок №14а, було вчинено ряд правочинів, внаслідок яких право власності на нього перейшло до ТОВ "Укрбізнес ЛТД" та ТОВ "Легалплейс".

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 статті 35 ГПК України).

Таким чином, Корпорація "Співдружність КОМП" на сьогодні не є власником предмету іпотеки та іпотекодавцем, у зв'язку із чим оспорення Договору іпотеки не може вплинути на черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що предмет іпотеки за оспорюваним Договором іпотеки не належить на праві власності Корпорації "Співдружність КОМП" та остання не являється іпотекодавцем.

Відповідно до ст. 26 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що підлягає застосуванню у справі про банкрутство Корпорації "Співдружність КОМП"), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку". В зв'язку з чим до складу ліквідаційної маси серед іншого включається майно, яке належить банкруту на праві власності на дату відкриття ліквідаційної процедури.

Проте, оскільки Корпорація "Співдружність КОМП" не є Іпотекодавцем та власником предмету іпотеки (про що було зазначено вище), визнання недійсним Договору іпотеки не вплине на черговість задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство останьої та відповідно жодним чином не сприятиме захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Стосовно вимог позивача про визнання спірного договору іпотеки недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 227 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник, зокрема, зазначає, що спірний договір іпотеки є змішаним договором, який містить елементи різних право чинів, зокрема, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору купівлі-продажу земельної ділянки. Враховуючи, що договір іпотеки містить застереження про перехід права власності на предмет іпотеки, скаржник вважає, що в силу абз. 2 ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення (посвідчення, реєстрації) договору іпотеки, передбачається перехід права власності на земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування. Також вважає, що договір іпотеки не містить передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 132 ЗК України істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, а саме, вид угоди, площа земельної ділянки, цільове призначення, склад угідь, правовий режим земельної ділянки, відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки, відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо), договірна ціна.

Стаття 120 ЗК України регулює перехід права на земельну ділянку при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які на ній розміщені.

Так, у ч. 1 вказаної статті в редакції чинній на момент укладення (посвідчення, реєстрації) договору іпотеки, на яку посилається позивач, зазначено, що, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування ".

Чатина 1 ст. 120 ЗК України в редакції чинній на момент укладення (посвідчення, реєстрації) спірного договору іпотеки дійсно передбачала перехід до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду права власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені (абз. 1 ч. 1 ст. 120 ЗК України) або на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (абз. 2 ч. 1 ст. 120 ЗК України).

В свою чергу у ч. 2 ст.120 ЗК України в редакції чинній на момент укладення (посвідчення, реєстрації) договору іпотеки встановлено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній діляниі, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування ".

Таким чином, вказаними законодавчими приписами встановлено, що у разі набуття іпотекодержателем права власності на об'єкт іпотеки, до нього переходить право власності або право користування земельною ділянкою на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування на підставі прямої норми Земельного кодексу України, а не на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який сторонами не укладався. У звязку з чим, як правомірно зазначив суд першої інстанції, посилання позивача на необхідність при укладенні договори іпотеки нерухомого майна досягнути згоди щодо істотних умов, які стосуються договору купівлі-продажу земельної ділянки є необґрунтованими.

Колегія суддів також зазначає, що Законом України "Про іпотеку" визначено істотні умови договору іпотеки, якими є, зокрема, зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Тобто, істотною умовою договору іпотеки, що укладається в забезпечення виконання грошових зобов'язань, є зміст грошового зобов'язання і його сума або посилання на договір, що має визначити зміст і розмір такого грошового зобов'язання чи надати критерії, які дозволяють їх встановити на конкретний час протягом строку дії такого зобов'язання.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірний договір містить всі визначенні чинним законодавством істотні умови; предметом іпотеки є будівля виробничої бази (салону з продажу автомобілів з автоцентром передпродажної підготовки), загальною площею 1501,0 кв.м., паркани, ворота № 1-4, замощення І, що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Разенкова, будинок №14а.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що посилання позивача як на підставу недійсності договору іпотеки відсутність в ньому істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки не можуть бути прийняті до уваги.

До того ж, договір про задоволення вимог іпотекодержателя визначає лише можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки і не визначає перехід права власності на предмет іпотеки, на відміну від договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки): "Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону".

Передача майна за іпотечним застереженням у власність іпотекодержателя є способом звернення стягнення на предмет іпотеки та не являється правочином щодо продажу майна в розумінні положень ч. 2 ст. 638 ЦК України, адже при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відсутні передбачені приписами ч. 2 статті 638 ЦК України ознаки направлення оферти на укладення договору і можливості прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, які необхідні для укладення договорів щодо продажу майна.

За приписами ч. 2 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов 'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Отже, переважне право, про яке йдеться у зазначеній статті, в розрізі правовідносин за договором іпотеки виникає у орендаря або у разі продажу, або у разі належного виконання наймачем своїх обов'язків за договором оренди. Враховуючи, що в момент укладення (посвідчення, реєстрації) Договору іпотеки цього права не існувало, отже, воно не могло й бути порушено.

У разі ж виникненні спору між орендарем та іпотекодержателем з цього приводу, саме орендар має право звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити факти виникнення вказаних двох обставин та відповідно наявність у нього переважного права на придбання нерухомого майна, в той же час, позивач не наділений повноваженнями захисту права іншої особи.

Як вбачається з умов п. 1.3. договору іпотеки, орендар по договору повідомлений про факт передачі нерухомого майна в іпотеку.

Відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки), право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Згідно з ч. 1 ст. 553 § 3 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575, ч. 1 ст. 583 § 6 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника (абз. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про іпотеку")).

Майнова порука та порука є різними видами забезпечення зобов'язань та відносяться до різних інститутів права, тому норми, які регулюють поруку (п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону, ст. ст. 553-559 ЦК України, тощо) не застосовуються до правовідносин з майновим поручителем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно та обгрунтовано прийшов до висновку про те, що Корпорація "Співдружність КОМП" за своїм правовим статусом не відносилась до фінансових установ, які мають право здійснювати діяльність із надання фінансових послуг на території України, а тому відсутні підстави застосування положень ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги зазначене судова колегія приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Харківської області від 09.02.0215 р. у справі № 922/5709/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.15р. у справі № 922/5709/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 20.04.15

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.