ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 911/2736/14

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення суми,

за участю представників:

позивача: Філатова О.Б. (дов. б/н від 20.10.2014);

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення суми.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 21 від 04.02.2014.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.07.2014 у справі № 911/2736/14 (суддя Лопатін А.В.) позов задоволено, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" 99600,00 грн основного боргу та 1992,00 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 у справі № 911/2736/14 вказане рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2015 у справі № 911/2736/14 рішення господарського суду Київської області від 30.07.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою від 19.03.2015 справу прийнято до свого провадження суддею Черногузом А.Ф., розгляд справи призначено на 31.03.2015.

В судовому засіданні 31.03.2015 оголошено перерву до 14.04.2015.

В судовому засіданні 14.04.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 14.04.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

04.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трініті" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (покупець) було укладено договір поставки № 21, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлений строк у власність покупцеві товар відповідно до специфікації №1 (рукавиці брезентові та рукавиці бавовняні комбіновані з брезентовими наладониками), яка є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його відповідно до умов договору.

Пунктами 1.2., 2.2.,2.3. договору встановлено, що об'єм закуповуваного товару може бути зменшено, в залежності від реального фінансування видатків. Поставка товару здійснюється протягом 13 днів з моменту отримання постачальником письмової заявки від покупця. Право власності на товар переходить з моменту отримання товару покупцем та підписання сторонами накладної та акту прийому-передачі.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача з відстрочкою платежу в 120 календарних днів після поставки товару та підписання акту приймання-передачі.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 99600,00 грн. Вказаний факт підтверджується накладною № Т-0070 від 28.02.2014 та актом прийому-передачі від 28.02.2014 (копії вказаних документів, а також довіреності на прийняття товару містяться в матеріалах справи).

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом уповноваженої особи на накладній, акті та його печаткою, а також відсутністю скарг або заперечень з боку останнього.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару належним чином та відповідно до умов договору.

Відповідачем не надавалось суду жодних скарг щодо якості, комплектності товару або строків поставки. Відтак, у відповідача виник обов'язок сплатити його вартість у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Вбачається, що відповідач за отриманий товар не розрахувався, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 99600,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 131 від 24.03.2014, в якій просив погасити існуючу заборгованість. Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Відповідачем жодних доказів сплати заборгованості суду надано не було.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на сертифікат Торгово-промислової палати України № 3700/05-4 від 10.10.2014 про наявність форс-мажорних обставин у період невиконання останнім зобов'язань, та зазначав, що він має бути звільнений від відповідальності у зв'язку із наявністю останніх, як то передбачено п.п. 9.1.-9.4. договору.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 03.03.2015 зазначив, що судами не враховано у повній мірі умов укладеного між сторонами договору поставки № 21 від 04.02.2014 та вимог Закону, в контексті правильного вирішення даного спору і, зокрема, щодо можливості вирішення питання про звільнення сторони від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за вказаною угодою, у зв'язку з виникненням в період її виконання на території України форс-мажорних обставин, наявність яких було підтверджено також документально, у зв'язку із чим Вищий господарський суд України наголосив на тому, що при новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, витребувати належні докази по справі, встановити фактичні обставини справи, з'ясувати дійсні права і обов'язки сторін у даній справі, і в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Так, суд, дослідивши подані сторонами докази, умови договору та відповідно нормативно-правову базу, встановив наступне.

Пунктами 9.1.-9.4. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по Договору у випадку виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час підписання Договору і виникли незалежно від Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна та інше). Сторона, яка не може виконати зобов'язання по Договору внаслідок дій обставин непереборної сили, зобов'язана не пізніше 3 робочих днів, з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили і строком їх дій є відповідні документи, які видаються Торгово-Промисловою Палатою України, із зазначенням характеру обставин і строку їх продовження. У випадку, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 днів, кожна із Сторін в установленому порядку має право розірвати даний Договір.

Так, Торгово-промислова палата України у своєму сертифікаті № 3700/05-4 від 10.10.2014 підтвердила, що події, які мають місце на території Автономної Республіки Крим (щодо незаконної анексії півострову, військової агресії Російської Федерації тощо) є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) по договору поставки № 21 від 04.02.2014, початок яких з 27.02.2014, та якій діють по теперішній час.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовґязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення грошового зобов'язання не можуть прийматись доводи боржника про неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (ст. 614, 617 Цивільного кодексу України чи ст. 218 Господарського кодексу України), у тому числі внаслідок непереборних обставин (аналогічна правова позиція викладена в постанові пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, листі Верховного Суду України від 01.07.2014, а також підтримана у постанові Вищого господарського суду України від 30.03.2015 у справі 911/3222/14).

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що незважаючи на твердження відповідача щодо положень п.п. 9.1.-9.4. та сертифікату Торгово-промислової палати України та відсутності вини останнього, враховуючи загальні положення цивільного законодавства, якими закріплено обов'язковість виконання договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 99600,00 грн підлягають задоволенню повністю.

Крім того, посилання відповідача на наявність форм-мажорних обставин як на підставу для відстрочення виконання зобов'язань при розгляді даної справи не враховуються, оскільки в останній розглядаються вимоги лише щодо стягнення основної суми заборгованості, строк оплати якої настав. Водночас, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідною заявою про розстрочку виконання рішення у порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" () 99600,00 грн боргу, а також 1992,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 24.04.2015

Суддя А.Ф. Черногуз