номер провадження справи 27/21/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 Справа № 908/616/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс" (69096 м. Запоріжжя, вул. Бородінська, 108)

до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306 Донецька область, м. Краматорськ)

про стягнення 249 425 грн. 69 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Кузнєцов І.С., дов. № б/н від 01.12.2014 р.

від відповідача: Цеваліхіна Я.І., дов. № 17/55 від 12.11.2014 р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс", м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", Донецька область, м. Краматорськ про стягнення 188 652 грн. 61 коп. основного боргу, 9 745 грн. 33 коп. пені, 6 620 грн. 10 коп.3% річних, 44 407 грн. 65 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України від 08.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014р. № 8-4166/14 та від 29.08.2014 р. № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справи, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції": "У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14).

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., автоматичним розподілом справ між суддями від 30.01.2015р., справу № 908/616/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 02.02.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/616/15-г, присвоєно справі номер провадження 27/21/15 та призначено судове засідання на 02.03.2015р.

Ухвалою суду від 02.03.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 30.03.2015р., у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Ухвалою суду від 30.03.2015р. строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69 ГПК України. Розгляд справи відкладено на 15.04.2015р.

15.04.2015р. продовжено судовий розгляд справи.

15.04.2015р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 15.04.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 169 920 грн. 02 коп. основного боргу, 5 135 грн. 49 коп. пені, 6 583 грн. 72 коп. 3 % річних, 60 198 грн. 75 коп. інфляційних нарахувань.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 169 920 грн. 02 коп. основного боргу, 5 135 грн. 49 коп. пені, 6 583 грн. 72 коп. 3 % річних, 60 198 грн. 75 коп. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача позовні вимоги в частинні стягнення основного боргу визнав, що також підтверджується актом звірки від 03.04.2015р., який підписаний обома сторонами.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 25.03.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (покупець) укладено договір поставки № 15/420.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач передає у власність відповідача, а відповідач приймає та оплачує товар (продукцію), кількість та ціна якого визначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п. 5.1 договору строки та умови поставки товару зазначаються у специфікаціях.

Відповідно до п. 5.1 договору, строки та умови поставки товару зазначаються у специфікаціях.

Пунктом 6.4 договору сторонками узгоджено, що датою переходу права власності на товар вважається дата підписання видаткової накладної, документом підтверджуючим перехід права власності є видаткова накладна.

Відповідно до п. 9.3 договору, умови оплати зазначені у специфікації. По кожній специфікації (копії специфікацій додаються) сторонами було визначено 100 % оплату товару по факту поставки протягом 30 днів.

Отже, Відповідач мав граничний строк в 30 днів для оплати кожної партії товару з дня підписання видаткової накладної.

Протягом 2013-2014 років позивачем відповідачу здійснювались поставки товару.

Оскільки відповідач оплачував товар у належний строк, усі оплати, що надходили від відповідача на рахунок позивача зараховувались як оплата по договору товару, який раніше був отриманий відповідачем.

Остання оплата відповідачем була здійснена 21.03.2014р. у сумі 5 000 грн. 00 коп., завдяки якій було частково оплачено товар по видатковій накладній РН-004879 від 04.07.2013р.

Відповідно до п. 13.2 договору, строк дії договору закінчився 31.12.2014р.

Факт поставок підтверджується товарно-транспортними накладними:

№Видаткова накладнаТовар по специфікаціїСума отриманого товару, грн.Сума здійсненої оплати за отриманий по накладній товар, грн.Борг за товар по накладній, грн.Граничний строк оплатиКількість днів прострочення станом на 28.01.15
1РН-004879 від М.07.2013№ 5, 6, 7 від 05.07.1311 904,002 661,879 242,1321.03.14 (день часткової оплати по даній накладній)313
2РН-006329 від 16.08.13№ 3 від 30.05.1316 978, 88016 978,8815.09.13500
3РН-006328 від 16.08.13№ 1 від 25.03.1312 549,71012 549,7115.09.13500
4РН-006327 від 16.08.2013№ 2 від 09.04.13172, 800172,8015.09.13500
5РН-009216від 14.11.2013№ 8 від 16.07.13152 217,410152 217,4114.12.13410
6РН-002127від 24.03.2014№3 від 30.05.132 491,6802 491,6823.04.14280
Отже, відповідач 21.03.2014р. частково сплатив борг за товар по накладній РН-004879 від 04.07.2013р. на суму 2 661 грн. 87 коп. (дана сума як залишок від загальної суми платежу відповідача в 5 000 грн. 00 коп. зарахована як оплата заборгованості саме по цій накладній).

Під час розгляду справи позивач та відповідач надали суду акт звірки взаємних розрахунків від 03.04.2015р., який узгоджений та підписаний обома сторонами на суму 169 920 грн. 02 коп., а саме відповідача визнає:

1) факти поставки товару згідно накладних: -РН-001916 від 28.03.13 на суму 19861,49грн.;

- РН-002318 від 11.04.13 на суму 7887.00 грн.;

- РН-003509 від 27.05.13 на суму 4317.48 грн.;

- РН-004830 від 04.07.13 на суму 4222,97 грн.;

- РН-004879 від 04.07.13 на суму 11904,00 грн.;

- РН-006328 від 16.08.13 на суму 12549,71 грн.;

- РН-006327 від 16.08.13 на суму 172,80 грн.;

- РН-006329 від 16.08.13 на суму 16978.88 грн.;

- РН-009216 від 14.11.13 на суму 152217,41 грн.;

-РН-002127 від 24.03.14 на суму 2491,68 грн.;

2) факти надходження оплати:

- 02.07.13 на суму 19861,49 грн.;

- 13.08.13 на суму 7887,00 грн.;

- 20.09.13 на суму 29934,91 грн.;

- 21.03.14 на суму 5000,00 грн.;

3) визнає загальну суму отриманого по договору поставки № 15/420 від 25.03.2013р. товару по вищенаведеним накладним у розмірі 232 603,42 грн.;

4) визнає загальну суму заборгованості за отриманий по договору поставки № 15/420 від 25.03.2013р. товар по вищенаведеним накладним у розмірі 169 920,02 грн.

На день розгляду справи у суді відповідач не оплатив отриманий по трьом видатковим накладним товар на загальну суму 169 920 грн. 02 коп., а саме:

№Видаткова накладнаТовар по специфікаціїСума отриманого товару, грн.Сума здійсненої оплати за отриманий по накладній товар, грн.Борг за товар по накладній, гри.Граничний строк оплатиКількість днів прострочення станом на 10.04.15
1РН-006329 від 16.08.13№ 3 від 30.05.1316 978,881 767,95 (часткова оплата 21.03.14)15 210,9321.03.14 (дата часткової оплати)385 днів
2РН-009216від 14.11.2013№ 8 від 16.07.13152 217,410152 217.4114.12.13482 дні
3РН-002127 від 24.03.2014№ 3 від 30.05.132491,6802 491.6823.04.14352 дні
Всього сума основного боргу за договором поставки № 15/420 від 25.03.2013р. складає 169 920 грн. 02 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, відповідно до умов договору № 15/420 від 25.03.2013р.

За відповідачем рахується не сплачена сума основного боргу за договором у розмірі 169 920 грн. 02 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» 169 920 грн. 02 коп. основного боргу за договором поставки № 15/420.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 6 583 грн. 72 коп. 3 % річних та 60 198 грн. 75 коп. інфляційних нарахувань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться індекс інфляції та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобов'язань за договором № 15/420 від 25.03.2013р. належним чином відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6 583 грн. 72 коп. 3 % річних та 60 198 грн. 75 коп. інфляційних нарахувань заявлені позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 135 грн. 49 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 10.6 договору за несвоєчасну оплату поставленого товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Сума пені підлягає задоволенню в розмірі 5 135,49грн.

Відповідно до ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 169 920 грн. 02 коп. основного боргу, 6 583 грн. 72 коп. 3 % річних, 60 198 грн. 75 коп. інфляційних нарахувань, 5135,49 грн. пені.

Крім того, позивач просить суд повернути з Державного бюджету України на користь позивача 549,67грн. судового збору. Суд відмовляє у поверненні 549,67грн. судового збору, виходячи з наступного: при зверненні з позовом до господарського суду, позивач сплатив судовий збір 4 988,51грн., під час судових засідань, судом було звернено увагу позивача на невірний розрахунок суми пені, у зв'язку з чим позивач з власної ініціативи зменшив розмір пені (тобто це вважається помилкою позивача). Таким чином, судовий збір сплачено 4 988,51грн, судом задовольняється судовий збір, який стягується з відповідача 4836,74грн., таким чином різниця становить 151,77грн., а не 549грн.67коп, як вимагає позивач. Отже, судовий збір не повертається позивачу (151,77грн.), бо він не є зайво сплаченим.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України - 15.04.2015року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір віднести на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс", м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ, Донецька область задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306 Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний будинок "Енергоальянс" (69096 м. Запоріжжя, вул. Бородінська, 108, ) 169 920 (сто шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 02 коп. основного боргу, 6 583 (шість тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн. 72 коп. 3 % річних, 60 198 (шістдесят тисяч сто дев'яносто вісім) грн. 75 коп. інфляційних нарахувань, 5135 (п'ять тисяч сто тридцять п'ять) грн. 49 коп. пені, 4 836 (чотири тисячі вісімсот тридцять шість) грн.74коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 21.04.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.