РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/5198/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд»
доФірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю
простягнення 104195 грн. 77 коп.
Представники сторін:

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. - представник за довіреністю б/н від 06.03.2015;

Галков І.О. - представник за довіреністю б/н від 06.03.2015;

від відповідача: Мариношенко К.А. - представник за довіреністю б/н від 24.04.2013.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» з вимогами до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 104195 грн. 77 коп., з яких 77821 грн. 11 коп. основного боргу, 3156 грн. 54 коп. 3% річних та 23218 грн. 12 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» Договору фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007, не сплатив у повному обсязі лізингові платежі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 77821 грн. 11 коп. Зважаючи на те, що 05.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» укладено Договір уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 223/11-2013, у останнього виникло право вимагати від відповідача сплати заборгованості за Договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3156 грн. 54 коп. 3% річних за загальний період нарахування з 28.08.2013 по 18.02.2015 (щодо кожного простроченого платежу окремо) та 23218 грн. 12 коп. інфляційних втрат за загальний період нарахування з вересня 2013 року по січень 2015 року (щодо кожного простроченого платежу окремо).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 порушено провадження у справі № 910/5198/15-г; розгляд справи призначено на 27.03.2015.

26.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що довіреність представника позивача Пінчука-Ніколойчука Ю.В., яким підписано позовну заяву, видана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» Кицишиним Д.П., тоді як відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців директором позивача є Калита В.М.

Крім того, відповідач зазначив, що комісія лізингодавця, розмір якої встановлений п. 6.1 Договору фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007, суперечить положенням статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки її розмір визначається відповідно до курсу Євро по відношенню до гривні, а саме застосування еквіваленту Євро до гривні при здійсненні лізингових платежів суперечить положенням чинного законодавства України.

У судовому засіданні 27.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 06.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 20.04.2015.

У судовому засіданні 20.04.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.04.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.04.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу № 806/04/2007, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язаний придбати у власність техніку (майно) відповідно до специфікації: тип - спецтехніка; марка, модель - екскаватор-грузчик 4CXSM, 2007 року випуску, та передати його без надання послуг з управління і технічної експлуатації лізингоодуржувачу у якості предмету лізингу у тимчасове володіння і користування за плату, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти його на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору, вартість майна, яке передається лізингодавцем лізингоодержувачу становить суму еквівалентну 87261 умовних одиниць, яка виражена у гривнях. Вартість майна, яке передається лізингодавцем лізингоодержувачу, в гривнях складає суму авансу, який внесено відповідно до п. 6.4 Договору, загальну суму платежів в погашення вартості майна та викупну вартість.

Згідно з п. 3.1 Договору, передача лізингодавцем майна, а також необхідних приналежностей та документів та прийняття його лізингоодержувачем на правах володіння та користування здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 6.1 Договору, валютою Договору є умовна одиниця. Під умовною одиницею розуміється сума, яка виражена у гривнях України і дорівнює одному Євро за курсом відповідно до п. 6.1.1 Договору.

Поточний лізинговий платіж, який підлягає сплаті у гривнях, розраховується як добуток суми платежу вираженої в умовних одиницях на відповідну дату здійснення платежу та курсу 2 (курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату, встановлену для проведення чергового лізингового платежу відповідно до графіку). При цьому, в погашення вартості майна відноситься сума, яка виражена у гривнях і розрахована, як добуток відповідної суми в умовних одиницях та курсу 1 (курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату 21.05.2007).

Різниця загальної суми поточного лізингового платежу, яка виражена в гривні, та суми платежу, який відноситься в погашення вартості майна, яка виражена у гривні, є комісією лізингодавця. У випадку, якщо сума поточного лізингового платежу менша або рівна добутку відповідної суми в умовних одиницях, то поточний лізинговий платіж, який підлягає сплаті, розраховується як добуток відповідної суми в умовних одиницях, вказаної в графі 4 додатку № 1 на відповідну дату і курсу 1 і 20,00 грн. При цьому, в погашення вартості майна відноситься сума, яка виражена у гривнях і розрахована як добуток відповідної суми в умовних одиницях, вказаної в графі 4 додатку № 1 і курсу 1, а різниця - в комісію лізингодавця.

Сторони домовились, що комісія лізингодавця, розрахована відповідно до вище вказаних правил, протягом 1 періоду, починаючи з 1 періоду збільшується на 1/1 грошової суми, яка відповідно до умов договору повинна бути внесена лізингоодержувачем як аванс комісії.

Комісія лізингодавця за кожен період лізингу, яка розрахована відповідно до даного пункту Договору, розраховується на відповідну дату, вказану в графі 2 додатку № 1даного Договору.

Відповідно до п. 6.3 Договору, загальна сума лізингових платежів, які підлягають сплаті, складає 111274,74 умовних одиниць.

Згідно з п. 6.5 Договору, лізингові платежі нараховуються за кожний період строку фінансового лізингу. Розмір лізингового платежу за кожний період строку фінансового лізингу вказаний в графіку внесення платежів (Додаток № 1 до Договору).

Відповідно до п. 6.8 Договору, лізингоодержувач зобов'язаний вносити усі грошові кошти в рахунок сплати лізингових платежів в обсязі і в строки, визначені у графіку внесення платежів, незалежно від виставлення чи отримання рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування, ремонту, втрати майна, протягом строку лізингу або до моменту дострокового припинення дії Договору.

Додатковою угодою № 806/04/2007/R від 30.07.2009 до Договору, сторони внесли зміни до графіку платежів та виклали його у новій редакції.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Відповідно до норм статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Нормами частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що Лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передало Фірмі «Т.М.М.» - Товариству з обмеженою відповідальністю у володіння та користування на умовах договору об'єкт лізингу - екскаватор-погрузчик 4CXSM, 2007 року випуску, ціною 603450 грн. 83 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткової накладної № РН-0000294 від 31.07.2007 та довіреності на отримання матеріальних цінностей.

Відповідно до графіку внесення платежів (Додаток № 1 до Договору в редакції Додаткової угоди), за період з 27.08.2013 по 27.11.2013 відповідач повинен був сплатити лізингові платежі у загальному розмірі 5850,12 умовних одиниць (по 1462,53 у.о. кожен) та платежі в погашення суми заборгованості у загальному розмірі 1334,44 умовних одиниць (по 333,61 у.о. кожен) (з 73 по 76 періоди фінансового лізингу).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Втім, у встановлені графіком внесення платежів строки відповідач лізингові платежі у загальному розмірі 7184,56 умовні одиниці не вніс, що не було спростовано відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 26.03.2015, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за Договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 у загальному розмірі 7184,56 умовні одиниці за 73-76 періоди фінансового лізингу, а саме, 1796,14 у.о. за 73 період лізингового платежу, 1796,14 у.о. за 74 період лізингового платежу, 1796,14 у.о. за 75 період лізингового платежу та 1796,14 у.о. за 76 період лізингового платежу.

Судом встановлено, що 05.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» (набувач) укладено Договір уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 223/11-2013, відповідно до умов якого кредитор передав, а набувач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (боржник).

Відповідно до п. 1.2 Договору уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 223/11-2013, набувач отримує всі права і обов'язки, які належать кредитору по відношенню до боржника, а саме, право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань по договору лізингу, в тому числі оплати лізингових платежів, пені, штрафу, викупної вартості, інших платежів, які підлягають оплаті на підставі умов договору лізингу і законодавства України.

Згідно з п. 1.3 Договору уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 223/11-2013, набувач сплачує кредитору 100% грошових коштів, отриманих від боржника.

Розрахунок набувача за уступку прав вимоги від кредитора здійснюється протягом 10 днів з моменту отримання грошових коштів від боржника (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 1.5 Договору уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 223/11-2013, за даним договором набувач отримує всі майнові права (в тому числі право власності) на предмет лізингу, які передані по договору лізингу, а також права вимоги виконання зобов'язань, які виникають на підставі договору поруки, укладених (якщо такі були укладені) в забезпечення зобов'язань за договором лізингу.

Згідно з п. 2.2 Договору уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 223/11-2013, кредитор письмово повідомляє боржника про уступку прав вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 10.01.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» направило Фірмі «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю повідомлення про уступку прав вимоги (заміну сторони в зобов'язанні) від 09.12.2013, яке було отримане відповідачем15.01.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 058, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи умови, погоджені сторонами у Договорі фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 стосовно порядку та способу нарахування сплати лізингових платежів (п. 6.1 Договору), беручи до уваги офіційний курс НБУ гривні до Євро станом на кожну встановлену графіком дату здійснення платежу, та перевіривши розрахунок суми основного боргу, наданий позивачем, суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Зокрема, судом встановлено, що сума до сплати за 73 період лізингового платежу за Договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 (враховуючи дату, в яку відповідач повинен був сплатити лізинговий платіж - 27.08.2013, та офіційний курс НБУ гривні до Євро станом на 27.08.2013 - 10,674652 грн. за 1 Євро) становить 19173 грн. 17 коп.; за 74 період лізингового платежу за Договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 (враховуючи дату, в яку відповідач повинен був сплатити лізинговий платіж - 27.09.2013, та офіційний курс НБУ гривні до Євро станом на 27.09.2013 - 10,789751 грн. за 1 Євро) становить 19379 грн. 90 коп.; за 75 період лізингового платежу за Договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 (враховуючи дату, в яку відповідач повинен був сплатити лізинговий платіж - 27.10.2013, та офіційний курс НБУ гривні до Євро станом на 27.10.2013 - 11,034337 грн. за 1 Євро) становить 19819 грн. 22 коп.; за 76 період лізингового платежу за Договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 (враховуючи дату, в яку відповідач повинен був сплатити лізинговий платіж - 27.11.2013, та офіційний курс НБУ гривні до Євро станом на 27.11.2013 - 10,828117 грн. за 1 Євро) становить 19448 грн. 82 коп., що разом становить 77821 грн. 11 коп.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» в частині стягнення з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю суми основного боргу у розмірі 77821 грн. 11 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву стосовного того, що комісія лізингодавця, розмір якої встановлений п. 6.1 Договору фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007, суперечить положенням статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки її розмір визначається відповідно до курсу Євро по відношенню до гривні, а саме застосування еквіваленту Євро до гривні при здійсненні лізингових платежів суперечить положенням чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зміст ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" та норми договору передбачають обов'язок позивача сплачувати на користь відповідача в т.ч. лізингові платежі, порядок обчислення яких погоджено сторонами при підписанні Договору.

Із Договору та додатку №1 до нього (графік лізингових платежів) вбачається, що сторонами погоджено сплата лізингових платежів у еквіваленті Євро.

Відповідно до ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має бути виражено у грошовій одиниці України -гривні. У разі, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті (ч.2 ст.192), сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.1998. №1998 формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Визнається під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у еквіваленті іноземної валюти лише в частині імпортної складової структури ціни.

Однак, суд зазначає, що оскільки положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таким чином, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовного того, що комісія лізингодавця, розмір якої встановлений п. 6.1 Договору фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007, суперечить положенням статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки її розмір визначається відповідно до курсу Євро по відношенню до гривні, не суперечать положенням чинного законодавства України, і враховуючи, що при укладенні договору фінансового лізингу відповідач не заперечував проти його умов, суд дійшов висновку в необґрунтованості заперечень відповідача.

Що стосується зауважень відповідача стосовно того, що довіреність представника позивача Пінчука-Ніколойчука Ю.В., яким підписано позовну заяву, видана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» Кицишиним Д.П., тоді як відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців директором позивача є Калита В.М., суд зазначає наступне.

Як вбачається з довіреності від 17.03.2014, якою уповноважено Пінчука-Ніколайчука Ю.В. представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд», та яка додана до позовної заяви, вона підписана директором позивача Кицишиним Д.П.

З наданої позивачем копії протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» від 27.11.2013 вбачається, що Кицишин Д.П. призначений на посаду директора позивача з 28.11.2013.

Протоколом № 3 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» від 24.03.2014 Кицишина Д.П. звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» з 25.03.2014 та призначено на вказану посаду Калиту В.М.

Таким чином, довіреність, якою уповноважено Пінчука-Ніколайчука Ю.В. представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» та яка додана до позовної заяви, була видана Кицишиним Д.П. в період, коли він був директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд».

Відповідно до статті 248 Цивільного кодексу України, представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності та скасування довіреності особою, яка її видала.

З огляду на те, що строк довіреність від 17.03.2014, яка видана директором Кицишиним Д.П. та якою уповноважено Пінчука-Ніколайчука Ю.В. представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд», дійсна до 30.12.2015, а доказів щодо її скасування відповідачем суду не надано, суд дійшов висновку, що позовна заява подана уповноваженою на те особою.

Крім того, 26.03.2015 представником Пінчуком-Ніколайчуком Ю.В. була подана довіреність від 06.03.2015, видана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» Калитою В.М.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 3156 грн. 54 коп., що складається із 3% у розмірі 850 грн. 98 коп. за період з 28.08.2013 по 18.02.2015 (по грошовому зобов'язанню за 73 період лізингу), 3% річних у розмірі 810 грн. 77 коп. за період з 28.09.2013 по 18.02.2015 (по грошовому зобов'язанні за 74 період лізингу), 3% річних у розмірі 778 грн. 65 коп. за період з 29.10.2013 по 18.02.2015 (по грошовому зобов'язанні за 75 період лізингу) та 3% річних у розмірі 716 грн. 14 коп. за період з 28.11.2013 по 18.02.2015 (по грошовому зобов'язанні за 76 період лізингу).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» в частині стягнення з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 3% річних в загальному розмірі 3156 грн. 54 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 23218 грн. 12 коп. інфляційних втрат за загальний період нарахування з вересня 2013 року по січень 2015 року, а саме: 5782 грн. 93 коп. інфляційних втрат за період з вересня 2013 року по січень 2015 року, нарахованих на заборгованість у розмірі 19173 грн. 17 коп. (73 період лізингового платежу), 5845 грн. 29 коп. інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по січень 2015 року, нарахованих на заборгованість у розмірі 19379 грн. 90 коп. (74 період лізингового платежу), 5875 грн. 01 коп. інфляційних втрат за період з листопада 2013 року по січень 2015 року, нарахованих на заборгованість у розмірі 19819 грн. 22 коп. (75 період лізингового платежу) та 5714 грн. 89 коп. інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по січень 2015 року, нарахованих на заборгованість у розмірі 19448 грн. 82 коп. (76 період лізингового платежу).

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» в частині стягнення з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю інфляційних втрат у загальному розмірі 23218 грн. 12 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, буд. 3; ідентифікаційний код: 14073675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, офіс 402; ідентифікаційний код: 38952030) суму основного боргу у розмірі 77821 (сімдесят сім тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 3156 (три тисячі сто п'ятдесят шість) грн. 54 коп., інфляційні втрати у розмірі 23218 (двадцять три тисячі двісті вісімнадцять) грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 2083 (дві тисячі вісімдесят три) грн. 92 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.04.2015

Суддя І.М. Отрош