ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 926/1812/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання І.О. Борщ

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта) - не з'явився.

від відповідача -1 - не з'явився.

від відповідача -2 - не з'явився.

від третьої особи - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошляхбуд", м. Донецьк, № 37 від 22.02.2015 року

на рішення господарського суду Чернівецької області від 09.02.2015 року (суддя Байталюк В.Д.)

у справі № 926/1812/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошляхбуд", м. Донецьк

до відповідача-1 Вижницької міської ради, м. Вижниця, Чернівецька область

до відповідача -2 Виконавчого комітету Вижницької міської ради, м. Вижниця, Чернівецька область

третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство "Вижницьке міське будинкоуправління", м. Вижниця, Чернівецька область

про стягнення заборгованості в сумі 36 161,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Чернівецької області від 09.02.2015 року у справі № 926/1812/14 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошляхбуд", м. Донецьк, до Вижницької міської ради, м. Вижниця, Чернівецька область, Виконавчого комітету Вижницької міської ради, м. Вижниця, Чернівецька область, про стягнення заборгованості в сумі 36 161,14 грн. - відмовлено. У частині позовних вимог до виконавчого комітету Вижницької міської ради провадження у справі - припинено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову мотивоване тим, що в інших законах, в тому числі Цивільному кодексі України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", відсутні прямі норми про субсидіарну відповідальність органів місцевого самоврядування за зобов'язаннями створених ними комерційних комунальних унітарних підприємств. Відсутні такі норми також і в статуті третьої особи. Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що майно комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" є комунальною власністю, проте належить йому на праві повного господарського відання, згідно довідок третьої особи № 6 від 06.02.2015, № 7 та 8 від 09.02.2015 статутний капітал комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" сформовано повністю, на балансі є матеріальні активи, а на рахунках - грошові кошти.

Рішення суду в частині припинення провадження мотивоване тим, що в порушення статей 1 та 21 Господарського процесуального кодексу України відповідач-2 - виконавчий комітет Вижницької міської ради не є юридичною особою.

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати та постановити нове, яким позов задоволити повністю, мотивуючи це тим, що КП «Вижницьке міське будинкоуправління» не виконує рішення господарського суду Чернівецької області від 15.02.2012 року у справі № 5027/1385/2011 про стягнення з КП «Вижницьке міське будинкоуправління» спірної суми боргу у зв'язку з відсутністю у нього грошових коштів та майна, а згідно ч.5 ст.24 ГК України органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки діяльності суб'єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки, на підставах, у межах і порядку, визначених законом. Відтак, така норма є нормою спеціального закону, якою прямо встановлено відповідальність за наслідки господарського діяльності суб'єкта комунального сектора економіки. Норми ст. 24 ГК України не містять розмежувань і не встановлюють відмінностей для комерційних унітарних та казенних комунальних підприємств. Крім того, для вірного вирішення спору суд першої інстанції повинен був врахувати норми Закону України «Про автомобільні дороги», яким врегульовано правовий режим спірних об'єктів права комунальної власності. Зазначає, що примусове виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 15.02.2012 року у справі № 5027/1385/2011 про стягнення з КП «Вижницьке міське будинкоуправління» спірної суми боргу є неможливим у зв'язку з відсутністю у боржника майна та грошових коштів. Також вважає, що суд першої інстанції штучно обмежив право кредитора на пред'явлення вимог до субсидіарного боржника, вважаючи, що наявність незакритого виконавчого провадження відносно КП «Вижницьке міське будинкоуправління» є перешкодою для звернення з вимогою до субсидіарних боржників.

В судове засідання сторони не забезпечили явки уповноважених представників, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Апеляційний господарський суд, враховуючи законодавчо встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалася обов'язковою, а участь в судовому засіданні є правом сторони, а не її обов'язком, та відсутні перешкоди стосовно прийняття рішення у даному судовому засіданні, вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 15.02.2012 у справі № 5027/1385/2011 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автошляхбуд" до комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" про стягнення заборгованості за договором підряду № 41 від 10.10.2008 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" на користь позивача 10697,20 грн. основного боргу, 22542,83 грн. пені, 1578,15 грн. інфляційних втрат, 633,92 грн. 3 % річних та 709,04 грн. судового збору, а всього 36 161,14 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом Чернівецької області видано наказ від 28.02.2012 № 5027/1385/2011.

Позивач зазначає, що КП "Вижницьке міське будинкоуправління" не виконує зазначеного рішення суду, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування та майна.

Предметом спору є солідарне стягнення з відповідачів - Вижницької міської ради, м. Вижниця, Чернівецька область, Виконавчого комітету Вижницької міської ради, м. Вижниця, Чернівецька область, 36 161,14 грн. заборгованості непогашеного боргового зобов'язання КП «Вижницьке міське будинкоуправління» перед позивачем.

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що єдиним власником КП «Вижницьке міське будинкоуправління» є Винницька міська рада; відповідачі у даній справі несуть субсидіарну відповідальність за невиконання позивачем своїх боргових зобов'язань; а також обґрунтовує бездіяльністю відповідачів щодо забезпечення фінансування виконаних робіт з капітального ремонту вулиці.

Нормативною підставою позову позивачем зазначено ч.5 ст.24 ГК України, ст. 619 ЦК України, ст.ст. 17,27,29,31,64,74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.17,19,21,41 Закону України «Про автомобільні дороги».

В силу ч.5 ст.124 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.45 ГПК України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом, зокрема, така відповідальність передбачена ст. 382 Кримінального кодексу України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

З матеріалів справи, зокрема, з копії Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2013 року (а.с.27) та з відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що станом на день подання позову та прийняття оскаржуваного рішення у справі відкрито виконавче провадження № 40627523 по виконанню наказу господарського суду Чернівецької області від 28.02.2012 № 5027/1385/2011 (ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження: 3Г5В2ВГ7А5ЕД).

Також, з матеріалів справи вбачається, що наказ у справі № 5027/1385/2011, виданий 28.02.2012 року, неодноразово повертався органами державної виконавчої служби у зв'язку з невиявленням у боржника нерухомого майна, зареєстрованого на праві власності, майна, належного підприємству, яке підлягає опису і арешту, коштів на рахунках.

Згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, в даному випадку тривають виконавчі дії з примусового виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 15.02.2012 у справі № 5027/1385/2011, яке є обов'язковим до виконання.

Отже, спірна сума вже стягнута з іншого відповідача у іншій господарській справі. Обрання позивачем відповідача при зверненні з захистом своїх порушених прав є диспозитивним правом позивача, оскільки саме позивач обирає спосіб захисту його порушеного права та особу, яка порушила його права та зобов'язана їх поновити.

Відповідачем у справі № 5027/1385/2011 позивачем було обрано Комунальне підприємство «Вижницьке міське будинкоуправління», а підставою позову - Договір підряду № 41 від 10.10.2008 року.

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 080185 власником комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" з часткою у статутному капіталі 100 % є Вижницька міська рада.

Відповідно до Статуту третьої особи у даній справі - Комунальне підприємство "Вижницьке міське будинкоуправління" є юридичною особою (пункт 3.1), самостійним господарюючим суб'єктом, що діє на основі повного господарського розрахунку (пункт 3.3), може від свого імені укладати угоди (пункт 3.5) та не несе відповідальності за зобов'язання органу місцевого самоврядування (пункт 4.2). Статутний фонд підприємства становить 13611000,00 грн., що складається з основних засобів, які передані згідно акту передачі засобів від 05.04.2006 відповідно до рішення Вижницької міської ради від 21.03.2006 (пункт 5), а майно підприємства є власністю громади м. Вижниця і належить підприємству на праві повного господарського відання (пункт 6.1).

Отже, комунальне підприємство "Вижницьке міське будинкоуправління" за видом та організаційною формою відноситься до комунальних унітарних комерційних підприємств.

Згідно норм статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Положеннями статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

За приписами статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим кодексом та іншими законами. Статтею 219 вказаного Кодексу передбачено, що за невиконання або неналежне виконання господарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим кодексом та іншими законами. Засновники суб'єкта господарювання не відповідають за зобов'язаннями цього суб'єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб'єкта.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що майно комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" є комунальною власністю, проте належить йому на праві повного господарського відання.

Згідно довідок третьої особи № 6 від 06.02.2015, № 7 та 8 від 09.02.2015 статутний капітал комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління" сформовано повністю, на балансі є матеріальні активи, а на рахунках - грошові кошти.

Також Цивільний кодекс України у статті 176 закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. Зокрема, передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень частини третьої статті 96 Цивільного кодексу України.

Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад як засновників створених ними юридичних осіб публічного права містить норма статті 176 Цивільного кодексу України, яка передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами.

В інших законах, в тому числі Цивільному кодексі України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", відсутні прямі норми про субсидіарну відповідальність органів місцевого самоврядування за зобов'язаннями створених ними комерційних комунальних унітарних підприємств.

Відсутні такі норми про субсидіарну відповідальність також і в Статуті Комунального підприємства "Вижницьке міське будинкоуправління".

Частиною 5 ст. 24 Господарського кодексу України (яка є нормативною підставою позову) передбачено, що органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки діяльності суб'єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки, на підставах, у межах і порядку, визначених законом.

Однак, даною статтею не передбачено, що органи місцевого самоврядування несуть саме субсидіарну відповідальність за наслідки діяльності суб'єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки, на підставах, у межах і порядку, визначених законом.

Крім того, така норма передбачає прийняття для її конкретизації спеціального закону, який би регулював порядок, підстави та межі такої відповідальності органів місцевого самоврядування, однак позивачем не вказано такого закону.

Крім того, статтею 121 ГПК України передбачено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, змінити спосіб та порядок виконання рішення.

З матеріалів справи не вбачається звернення позивача до суду із заявою про зміну способу чи порядку виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 15.02.2012 у справі № 5027/1385/2011.

Судом першої інстанції було припинено провадження щодо відповідача - 2 на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в порушення статей 1 та 21 Господарського процесуального кодексу України відповідач-2 (виконавчий комітет Вижницької міської ради) не є юридичною особою.

Виконавчий комітет Вижницької міської ради входить до системи місцевого самоврядування.

Згідно ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно ст.80 ЦК України юридична особа може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно ст.81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Рішенням Вижницької міської ради від 05.01.2011 року № 1 було затверджено Положення про виконавчий комітет Вижницької міської ради, яким передбачено те, що виконавчий комітет міської ради є виконавчим органом міської ради, їй підконтрольним і підзвітним та утворюється радою на строк її повноважень. Разом з тим, цим Положенням не передбачено того, що виконавчий комітет Вижницької міської ради є юридичною особою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення провадження стосовно відповідача - 2 на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Судом при розгляді спору повинно бути встановлено правову кваліфікацію відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам у справі та вірно застосував норми матеріального права при розгляді даного спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 09.02.2015 року у справі № 926/1812/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автошляхбуд", м. Донецьк, № 37 від 22.02.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.04.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.