РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015Справа №910/7029/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРСАЛ КОМПЛЕКС"

До Підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна"

Про стягнення 64 416,39 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Крилов А.В. (дов. від 20.03.2015)

від відповідача: Журавльов О.С. (дов. № 58 від 31.03.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому 29.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.03.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРСАЛ КОМПЛЕКС" (надалі - Позивач) до Підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна (надалі - Відповідач) про стягнення 64 416,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання у частині внесення плати за надані послуги, , внаслідок чого у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість у розмірі 64 416,39 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7029/15-г, розгляд справи призначено на 15.04.2015.

08.04.2015 через канцелярію суду від представника Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 15.04.2015, представники Сторін з'явились та надали пояснення.

В судовому засіданні 15.04.2015 оголошено перерву на 29.04.2015.

29.04.2015 через канцелярію суду від представника Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 29.04.2015, представники Сторін з'явились та надали пояснення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2013 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір технічного обслуговування холодильного обладнання № 27/05/13-1/13/1085.

За цим договором Позивачем було виконано роботи на суму 3 906 гри. 00 коп. та складено Акт здачі-прийняття робіт № ОУ-0000012 від 22.09.2014.

22.09.2014 Позивачем було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000039 за виконані роботи на загальну суму 3 906 гри. 00 коп.

Відповідно до н. 4.2. розрахунки по діючому Договору проводяться замовником протягом 5 банківських днів з моменту підписання Сторонами Актів прийому - передачі виконаних робіт.

15.04.2014 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір технічного обслуговування холодильного обладнання № 14/700.

За цим договором Позивачем було виконано роботи на суму 31 896 гри. 18 коп. та складено Акт здачі-прийняття робіт № ОУ-0000017 від 25.11.2014.

25.11.2014 Позивачем було виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000057 за виконані роботи на загальну суму 31 896 грн. 18 коп.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунки проводяться Замовником протягом 5 банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту прийому- передачі виконаних робіт.

За своєю правовою природою вказані Договори, є договорами про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що між Сторонами було проведено звірення взаєморозрахунків на підставі документів, зафіксованих у бухгалтерських регістрах та балансі за період з 01.01.2014 по 01.01.2015, про що складений відповідний Акт. За результатами звірки заборгованість Відповідача перед Позивачем за виконані роботи складає 35 802 грн. 18 коп.

Позивачем було надіслано Відповідачу вимогу від 25.02.2015 року на суму 35 802 грн. 18 коп.

Дану вимогу відповідачем було отримано 03.03.2015 року, проте відповідач заборгованість не погасив та відповіді не надав.

10.11.2014 між Сторонами було укладено Договір ремонту обладнання № 14/1228.

Відповідно до п.п. 1.1. вищезазначеного Договору Виконавець зобов'язується відремонтувати або виготовити нове, замість непридатного до використання, обладнання для АЗС 11-20 (м. Київ, вул. В. Васильківська, 159), що належить Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити роботи на умовах цього Договору.

Ремонт було здійснено та виготовлено нове, замість непридатного до використання, обладнання для АЗС 11-20 (м. Київ, вул. В. Васильківська, 159). Загальна вартість виконаних робіт становить 22 986 гривні 00 копійок.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного Договору оплата відбувається шляхом переказу коштів на поточних рахунок Виконавця. Замовник протягом З календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту виконаних робіт повинен перерахувати оплату в розмірі 100 % вартості робіт на підставі рахунку, ви писано го Виконавцем.

29.12.2014 між Сторонами було підписано Акт прийому-передачі, в якому зазначено, що на об'єкті АЗС 11- 20 Виконавець провів додаткові роботи, а Замовник претензій не має.

22.01.2015 Позивачем було виставлено рахунок-фактуру № 0000001 за виконані роботи на суму 22 986 гривень 00 копійок.

Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-000001 від 22.01.2015 Відповідачем не підписано.

Позивачем було надіслано Відповідачу вимогу від 25.02.2015 року на суму 22 986 грн. 00 коп.

Дану вимогу відповідачем було отримано 03.03.2015 року, проте відповідач заборгованість не погасив та відповіді не надав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, про що свідчить розрахунок та рахунки.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо оплати заборгованості за Договорами, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 58 788,18 грн.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 58 788,18 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 58 788,18 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5 202,29 грн. пені в розмірі подвійної ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення, відповідно до п. 5.3 Договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Позовна заява містить розрахунок суми пені згідно п.п. 5.3 Договорів, при перевірці якого судом встановлено, що позивач не правильно здійснив вказаний розрахунок. За перерахунком суду з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня в сумі 4 216,72 грн..

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 425,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив та не погоджується з наданим Позивачем розрахунком 3% річних , а тому вважає за можливе стягнути з Відповідача 3 % річних в сумі 350,57.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл-Україна" (04071, м. Київ, вулиця Верхній вал, будинок 68; ідентифікаційний код: 30603572) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал комплекс" (04074, м. Київ, вулиця Шахтарська, будинок 5; ідентифікаційний код 38483709) 58 788 (п'ятдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят вісім ) грн. 18 коп. - основного боргу, 4 216 (чотири тисячі двісті шістнадцять ) грн. 72коп. - пені, 425 (чотириста двадцять п'ять) грн. 92 коп. - 3 % річних та 1 799 (одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 60 коп. - суму судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 05.05.2015

Суддя М.О. Лиськов