ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р.Справа № 922/1508/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Торгопт", м. Харків
до Приватного підприємства "Будтехнологія - Н", м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін :

від позивача - Ростовцев О.С. (дов. б/н від 12.03.2015 року);

від відповідача - Пересунько С.Г. (дов. № 010 від 16.01.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Торгопт" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до приватного підприємства "Будтехнологія-Н" (відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 253826,93 грн., а саме 209998,21 грн. сума заборгованості, 22828,90 грн. - сума пені, 20999,82 грн. - сума штрафу та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 14 від 22.09.2014 року в частині повного то своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2015 року порушено провадження по справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.04.2015 року.

01.04.2015 року позивач через канцелярію суду надав супровідний лист (вх. № 12839) про долучення документів до матеріалів справи та пояснення щодо пункту 2 прохальної частини позовної заяви у яких просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму заборгованості - 209998,21 грн., суму нарахованої пені - 22828,90 грн., та суму нарахованого штрафу - 20999,82 грн., що разом складає - 253826,93 грн.

06.04.2015 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позов (вх. № 13443), у якому визнає позов у частині стягнення основного боргу та пені, проти стягнення штрафу заперечує та документи для долучення до матеріалів справи.

У призначеному судовому засіданні 06.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав у частині стягнення суми основного боргу та пені, проти стягнення штрафу заперечує та просить у цій частині позовних вимог відмовити.

У межах строків вихначених ст.. 69 ГПК України на підставі ст.. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено з 06.04.2015 року до 20.04.2015 року для витребування додаткових документів по справі.

15.04.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, у яких позивач зазначає, що положеннями ст. 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій та його види, де виділяють неустойку, штраф та пеню. У зв'язку з цим, на думку позивача обґрунтування відповідача стосуються нарахування пені, і жодним чином не стосуються штрафу, як окремого виду штрафних санкцій.

У судовому засіданні 20.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях щодо відзиву на позовну заяву, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у частині стягнення суми основного боргу та пені позов визнав, проти стягнення штрафу заперечує та просить у цій частині позовних вимог відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.04.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

22.09.2014 року між приватним підприємством «Торгопт» (позивач) та приватним підприємством "Будтехнологія-Н"(відповідача) було укладено договір № 14, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача товар в кількості та асортименті, відповідно до видаткових накладних, які є невід'ємною. Частиною договору, а відповідач в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується прийняти та оплатити товар(а.с. 15- 16).

Кількість та асортимент товару узгоджується між продавцем та покупцем у відповідності до попередньої заявки, яка надається у термін не менш ніж за 5 календарних днів до дати здіснення поставки партії товару для якої здійснюється замовлення (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна товару та /або партії товару, що поставляється за цим договором, встановлюється продавцем і повідомляється покупцеві у видатковій накладній, що передається покупцю разом з партією товару, що постачається.

Розрахунки за поставлений товар проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця у розмірі 100% від вартості поставленого товару. Оплата за товар, що був поставлений, здійснюється покупцем протягом 6 календарних днів з моменту передачі товару (п. 2.2. Договору).

Сторонами у п. 4.2. Договору погоджено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту отримання товару по накладній. Відповідальність за випадкове знищення або випадкове пошкодження товару несе власник товару.

Згідно п. 4.4. Договору товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем за кількістю згідно з накладною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов вищезазначеного договору, поставив відповідачу товар загальною кількістю 1150,95 тон, загальна вартість якого з урахуванням відшкодування залізничних послуг складає 1 070 469,97 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними та підписаними актами приймання - передачі товару (а.с. 17-28):

- видаткова накладна № РН-0000387 від 23.09.2014 року на суму 64325,76 грн. та акт приймання-передачі № РН-0000387 від 23.09.2014 року;

- видаткова накладна № РН-0000413 від 02.10.2014 року на суму 196737,66 грн. та акт приймання-передачі № РН-0000413 від 02.10.2014 року;

- видаткова накладна № РН-0000416 від 05.10.2014 року на суму 199724,21 грн. та акт приймання-передачі № РН-0000416 від 05.10.2014 року;

- видаткова накладна № РН-0000447 від 17.10.2014 року на суму 199684,14 грн. та акт приймання-передачі № РН-0000447 від 17.10.2014 року;

- видаткова накладна № РН-0000448 від 19.10.2014 року на суму 198609,22 грн. та акт приймання-передачі № РН-0000448 від 19.10.2014 року;

- видаткова накладна № РН-0000488 від 05.11.2014 року на суму 211388,98 грн. та акт приймання-передачі № РН-0000488 від 05.11.2014 року.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач не в повному обсязі розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 10.02.2015 року №2/10/2015 з вимогою сплатити суму заборгованості у розмірі 209 988,21 грн.

Проте, вказана сума боргу відповідачем не була погашена, що стало підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору, не здійснив повної оплати товару, отриманого за вищезазначеними видатковими накладними, а лише частково розрахувався за поставлений товар в сумі 860471,76 грн..

Оплата відповідача підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. (а.с. 50-60).

Враховуючи викладене, у відповідача утворився борг перед позивачем в сумі 209998,21 грн. за видатковою накладною № РН-0000488 від 05.11.2014 року.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 14 від 22.09.2014 року в розмірі 209998,21 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 22828,90 грн. пені, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Умовами п. 7.1 Договору сторони погодили, що у разі несплати поставленого товару покупцем в зазначений за дійсним договором термін, покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виплати, за кожен день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 10% від вартості несплаченого товару. Пеня нараховується з дня наступного за розрахунковим, за умовами цього договору, до дня погашення покупцем існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем відповідачу пені в сумі 22828,90 грн. та встановлено, що відповідний розрахунок є вірним з 12.11.2014 року по 12.03.2015 року(за вищевказаними видатковими накладними), та відповідає нормам чинного законодавства, а тому сума пені у розмірі 22828,90 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем 10% штрафу у розмірі 20999,82 грн. суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та відповідає умовам п. 7.1. Договору. У зв'язку з цим, сума штрафу у сумі 20999,82 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

В свою чергу, посилання відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем штрафу не беруться судом до уваги, оскільки обґрунтовуючи свої заперечення в цій частині, відповідач посилається на положення ст. 343 ГК України, якими врегульовано нарахування пені. А як було з'ясовано судом, нарахування пені здійснено позивачем правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору. Отже, наведені відповідачем підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині не відповідають викладеним обставинам справи та спростовуються наявними у ній матеріалами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, 5076,54 грн. судового збору у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з приватного підприємства «Будтехнологія-Н» (, 61121, м.Харків, вул. Світла, б. 6А, кв. 121, р/р 6000 в ПАТ АБ «НАДРА», МФО 380764) на користь приватного підприємства «Торгопт» (, 61058, м.Харків, вул. Данилевського, б. 14, кв. 1, р/р 9849 в ПАТ ВТБ Банк, МФО 321767) 253826,93 грн. заборгованості за договором поставки (в тому числі 209998,21 грн. основної заборгованості, 22828,90 грн. пені, 20999,82 грн. штрафу) та судові витрати у сумі 5076,54 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова