ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 922/1527/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС", м.Енергодар 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція України, м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестрон", м.Харків
про стягнення 280338,00 гривень
за участю представників:

позивача - Татаренка А.М. (довіреність №НАМ 425003 від 19 березня 2015 року);

відповідача - Лазебного Д.В. (довіреність б/н від 20 березня 2015 року),

Сіренка В.Є. (довіреність б/н від 20 березня 2015 року);

3-ї особи - Медведєвої І.А. (довіпеність №25/1/7-д від 13 січня 2015 року).

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2015 року позивач, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестрон" (відповідача) завищення вартості виконаних робіт по договору №215600 від 24 квітня 2009 року у розмірі 280338,00 гривень. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 5606,76 гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 березня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09 квітня 2015 року.

Також, відповідною ухвалою було залучено до участі у справі Державну фінансову інспекцію України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

08 квітня 2015 року представник відповідача надав до суду відзив на позов (вх.№14004), в якому проти позову заперечував повністю та просив суд відмовити в його задоволенні. Судом було досліджено наданий відзив та долучено до матеріалів справи.

09 квітня 2015 року представник позивача надав до суду витребувані документи (вх.№14170) на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також, 09 квітня 2015 року представник відповідача надав до суду витребувані документи (вх.№14169) на підтвердження своєї позиції по справі.

Судом було досліджено всі надані сторонами документи та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09 квітня 2015 року було оголошено перерву до 21 квітня 2015 року.

20 квітня 2015 року представник третої особи надав до суду пояснення (вх.№15804), в яких підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані пояснення.

21 квітня 2015 року представник позивача надав до суду документи для долучення до матеріалів справи (вх.№16000) на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено та долучено до справи надані документи.

Представник позивача в судовому засіданні 21 квітня 2015 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні 21 квітня 2015 року також підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 21 квітня 2015 року відповідач проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, встановив наступне.

24 квітня 2009 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестрон» (відповідачем) був укладений договір №215600 (надалі Договір) про виконання робіт по пуско-налагодженню обладнання АСРК енергоблоку №3 ЗАЕС в обсязі функції ЦІІСРК, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Даний договір укладено у повній відповідності до вимог діючого законодавства України, зі всіма умовами, визначеними законодавством для договорів підряду, підписано з обох сторін та скріплено печатками підприємств.

Згідно з актом виконаних робіт форми КБ-2в, робота по Договору № 215600 від 24 квітня 2009 року була виконана в повному обсязі без зауважень, з належною якістю і у встановлений строк.

Згідно зі ст.853 Цивільного кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з п.2.1 Договору, вартість робіт по даному Договору відповідно договірній ціни складає 280338,00 гривень

Відповідно до п.2.3 Договору, оплата виконаних робіт Замовником здійснюється на підставі довідки о вартості робіт (Ф.КБ-3), оформленої в установленому порядку, шляхом перерахування грошей на рахунок Виконавця продовж 30 днів з дати підписання Ф.КБ-3 Замовником».

В липні 2009 року позивач та відповідач підписали акт (Ф.КБ-3) про вартість виконаних підрядних робіт №113 до Договору на суму 280338,00 гривень (а.с.31).

Як вбачається із матеріалів справи, ВП ЗАЕС (позивач) платіжним дорученням №7738 від 14 вересня 2009 року оплатив ТОВ «Вестрон» (відповідачу) вартість виконаних робіт за договором №215600 від 24 квітня 2009 року в сумі 280338,00 гривень.

Факт оплати підтверджується наявною у матеріалах справи випискою (а.с.168), платіжним дорученням (а.с.169), та встановлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2014 року по справі №К/800/28602/14 (а.с.55-59).

Відповідно до п.2.35 Плану контрольно-ревізійної роботи Головного КРУ України на III квартал 2010 року, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та його відокремлених структурних підрозділів, в тому числі, Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (надалі - ВП ЗАЕС), за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2010 року. За результатами проведеної ревізії складено Акт № 05-21/168 від 27 жовтня 2010 року (далі по тексту - Акт ревізії).

Позивач вказує, що завищення вартості послуг на суму 280338,00 гривень встановлено Головним контрольно-ревізійним управлінням України за наслідками проведення ревізії фінансово-господарської діяльності позивача та його 13 відокремлених підрозділів за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2010 року, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в Акті ревізії за № 05-21/168 від 27 жовтня 2010 року та Довідці ревізії б/н від 20 жовтня 2010 року.

Крім того, позивач зазначає, що завищення відповідачем вартості наданих послуг за спірним договором на суму 280338,00 гривень встановлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2014 року, постановленої у справі №2а-19526/10/2670, яка набрала законної сили.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача зайво сплачені кошті в розмірі 280338,00 гривень.

Суд, проаналізувавши обставини, вказані у позовній заяві, дійшов висновку про те, що сторони виконали свої зобов'язання за спірним договором належним чином та у повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК Україні) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.6, ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір від 24 квітня 2009 року №215600 підписано без зауважень, в судовому порядку цей договір недійсним не визнавався і виконувався обома сторонами відповідно до погоджених ними умов.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Сторони у Договорі погодили ціну виконаних робіт (п.2.1 Договору), яка складає 280338,00 гривень.

Частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. При цьому, згідно з ч.3 цієї статті, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З матеріалів справи не вбачається, що Договір в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, чи до нього внесені відповідні зміни.

Відповідно до ч.1 ст.887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, відповідач передав, а позивач прийняв без жодних зауважень та заперечень виконані роботи по Договору №215600 від 24 квітня 2009 року, що підтверджується актом виконаних робіт форми КБ-2в.

Отже, акт виконаних робіт форми КБ-2в підтверджує факт належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Позивач перерахував відповідачеві вартість виконаних робіт за договором в розмірі 280338,00 гривень, що підтверджує факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що спірний договір виконано сторонами належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору.

При цьому, позивач стверджує, що внаслідок порушення договірних зобов'язань, допущених відповідачем та встановлених в Акті ревізії №05-21/168 від 27 жовтня 2010 року та Довідці ревізії б/н від 20 жовтня 2010 року, позивачеві заподіяно збитків на суму 280338,00 гривень, які він просить суд стягнути з відповідача, на підставі приписів ст.224 Господарського кодексу України.

Дослідивши надані матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи позивача, суд вважає їх хибними, такими, що суперечать приписам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Необхідними умовами для відшкодування збитків є доведення факту спричинення збитків саме тією особою, до якої висунуто вимогу про їх відшкодування. Крім того, заявлені до стягнення збитки мають бути завданими внаслідок порушення відповідачем цивільного права позивача у справі, а розмір збитків має перебувати у необхідному і безпосередньому причинному зв'язку із вчиненням відповідачем правопорушення.

Стаття 224 Господарського кодексу України передбачає відшкодування збитків стороною, що припустилася неналежного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6, 627 ЦК України).

Наявні у справі докази не спростовують того факту, що при укладенні цього договору сторони визначили його зміст на основі вільного волевиявлення та погодили на свій розсуд всі його умови, і те, що сторони мали на меті настання певних для них наслідків.

Крім того, як було зазначено вище, сторони договору виконали всі його умови належним чином.

Слід також зауважити, що відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, наявність вини.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК України).

При цьому за умовами ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження факту вчинення відповідачем протиправного діяння позивач надав до суду копію Акту ревізії.

Проте, як було встановлено судом, зміст договору складають умови (в тому числі щодо вартості робіт), визначені за домовленістю сторін на основі їх вільного волевиявлення. При цьому сторони договору виконали всі його умови належним чином, без жодних претензій та зауважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у діях відповідача, пов'язаних з укладенням та виконанням спірного договору, на умовах, визначених безпосередньо сторонами, відсутні будь-які ознаки протиправної поведінки по відношенню до позивача. Суд вважає, що позивач не довів суду того, що саме відповідач є особою, діями або бездіяльністю якої позивачеві було спричинено збитки.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування збитків в розмірі 280338,00 гривень, на підставі Акту ревізії за № 05-21/168 від 27 жовтня 2010 року та Довідки ревізії б/н від 20 жовтня 2010 року, є неправомірними та необґрунтованими, оскільки спірний договір є дійсним, у зв'язку з чим, в їх задоволенні слід відмовити повністю.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд у постановах від 07 травня 2014 року по справі №924/560/13, від 05 березня 2014 року по справі №904/8879/13, від 08 серпня 2012 року по справі №5023/555/12.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 22, 627, 628, 629, 632 Цивільного кодексу України, статтями 193, 224, 225 Господарського кодексу України, статтями 1, 4-3,12, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/1527/15