РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/3921/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за участю представників позивача - Косминіна А.В. довіреність №б/н від 14.10.2014 року, відповідача - Локшина А.В., довіреність №б/н від 20.01.2015 року, від третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису №295 від 19.01.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем такими, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2015 року порушено провадження по справі та призначено до розгляду на 16.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 року з метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича від 19.01.2015 року, реєстраційний номер 295.

06.03.2015 року через канцелярію до суду надійшли письмові пояснення третьої особи за вих.№07/01-16, в яких він просив відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог та розглядати справу за його відсутності.

15.04.2015 року в судовому засіданні представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

15.04.2015 року в судовому засіданні представник позивача подав заперечення на відзив відповідача.

Враховуючи те, що нез'явлення представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу № 372-L, згідно умов якого позивач, на підставі договору купівлі-продажу зобов'язується набути у власність і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння і користування: Lexus GX 460, державний номерний знак АА3303КХ (надалі - предмет лізингу), а лізнгодавець зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно п. 11.2.2., п.11.4. договору договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або у повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

19.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. на підставі статті 87 Закону України "Про нотаріат", статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", та п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 295 про повернення лізингоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» предмету фінансового лізингу - автомобілю Lexus GX 460 (кузов JTJJM7FX605035292), державний номерний знак АА3303КХ вартістю 759 321,25 грн., що був переданий в користування на підставі договору фінансового лізингу №372-L від 20.03.2012 року та підлягає поверненню у порядку, визначеному п. 3 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", а саме вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, в зв'язку з невиплатою до 25.10.2014 року заборгованості за користування об'єктом лізингу в розмірі 235 517,12 грн. Також, у виконавчому написі вказано, що він набирає чинності з дня його вчинення і може бути предґявлений до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби протягом 1 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що він вважає виконавчий напис №295 від 19.01.2015 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем про повернення об'єкту фінансового лізингу таким, що суперечить ст. 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки договір лізингу не передбачає можливості повернення об'єкту лізингу у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису.

Також, позивач посилається на те, що він не отримував від відповідача повідомлень про розірвання договору та повернення предмету лізингу, а також рахунку про сплату лізингових платежів.

Окрім того позивач, посилаючись на п.3 глави 8 загальних умов наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та п. 6.2.4. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення нотаріального діловодства» вказує на те, що для вчинення виконавчого напису подано договір, аркуші якого не з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх розірвання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідальної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1172 від 29.06.99 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається Господарським Кодексом, іншими законами.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В свою чергу, посилання позивача у позові на те, що оспорюваний виконавчий напис суперечить ст. 88 Закону України "Про нотаріат", судом відхиляється як безпідставне та необґрунтоване з огляду на те, що вимогами Закону України "Про нотаріат", вимогами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та Законом України "Про фінансовий лізинг" передбачено повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У пункті 8 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 наведений перелік документів необхідний для одержання виконавчого напису при повернені об'єкта лізингу, до яких належать:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2014 року відповідачем було підготовлено повідомлення за вих. №3226/12 про розірвання договору фінансового лізингу № 372-L від 20.03.2012 року, яке позивач отримав 24.12.2014 року. У повідомленні відповідач вказує на те, що позивач не виконував свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів на підтвердження чого до повідомлення були додані неоплачені позивачем рахунки: №35464 від 21.10.2014 року на суму 35 864,09 грн., №33846 від 25.09.2014 року на суму 35 337,85 грн., №32138 від 21.08.2014 року на суму 35 299,23 грн., №29685 від 23.07.2014 року на суму 31 053,15 грн., № 27771 від 23.06.2014 року на суму 31 010,34 грн., №32994 від 21.05.2014 року на суму 30 358,08 грн., №25279 від 21.04.2014 року на суму 28 770,80 грн., №23321 від 25.03.2014 року на суму 26 589,10 грн.

Таким чином, посилання позивача про неотримання письмових вимог або повідомлень від відповідача про усунення порушень договору фінансового лізингу, а також рахунків про сплату повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, тобто заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису була безспірною, та нотаріус діяв у межах норм чинного законодавства України.

Посилання позивача на пункт 3 глави 8 загальних умов наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та п. 6.2.4. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення нотаріального діловодства» є безпідставними, оскільки згідно пункту 8 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1172 від 29.06.99, встановлено перелік документів, необхідний для отримання виконавчого напису нотаріуса.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис №295 від 19.01.2015 - вчинений у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат" та у відповідності до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, а тому підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Таким чином, вимоги позивача задоволенню не підлягають, тому у позові слід відмовити.

Статтею 68 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Згідно із п. 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16 враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позову, потреба у забезпеченні позову шляхом зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича від 19.01.2015 року, реєстраційний номер 295 відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування раніше вжитих заходів до забезпечення позову.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 68, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. у справі №910/3921/15-г.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.04.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна