РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015Справа №925/2397/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Центр Транслогістик"
до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"
прозобов'язання виконати умови договору

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Боднарук П. М. - представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ :

Заявлено позов про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Златобанк" виконати умови договору банківського рахунку №7914-ЮР від 11.06.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору банківського рахунку №7914-ЮР від 11.06.2014, відповідачем не виконано свої зобов'язання щодо перерахування коштів за платіжними дорученнями позивача на суму 535620,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.12.2014 порушено провадження у справі №925/2397/14 та призначено до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.02.2015 справу №925/2397/14 на підставі ст. 17 Господарського процесуального кодексу України надіслано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 справу №925/2397/14 призначено до розгляду на 06.04.2015.

Відповідач 02.04.2015 через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду від 05.03.2015 та відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що вимога позивача про зобов'язання відповідача провести платежі відповідно до платіжних доручень є майновою вимогою в розумінні положень ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». А тому, в зв'язку з введенням тимчасової адміністрації АТ «Златобанк» з 14.02.2015 та продовженням її здійснення до 13.05.2015, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні 06.04.2015 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 27.04.2015.

Позивач 07.04.2015 через відділ діловодства суду подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що відповідачем частково здійснено проведення платежів та рекомендовано позивачу виставити банку нові платіжні доручення, в зв'язку з тим, що платіжні доручення виставлені більше ніж 30 днів назад стають неактивними. Відтак, оскільки банк не виконав платіжні доручення від 16.01.2015, позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови договору розрахунково-касового обслуговування шляхом проведення ним платежів відповідно до платіжних доручень поданих до ПАТ «Златобанк» на загальну суму 378199,80 грн.

Розглянувши в судовому засіданні 27.04.2015 заяву позивача про уточнення позовних вимог, яка за своєю правовою природою є заявою про зміну предмету позову, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Враховуючи, що розгляд справи на час подання позивачем даної заяви, ще не розпочався по суті, то суд приймає до розгляду заяву позивач про зміну предмета позову.

Представник позивача в судове засідання 27.04.2015 не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Представник відповідача в судове засідання 27.04.2015 з'явився, проти позову заперечив в повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.04.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.06.2014 між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр Транслогістик" (клієнт) був укладений договір банківського рахунку №7914-ЮР, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті на підставі окремої/их заяви/заяв клієнта, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта з використанням платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього договору, а клієнт здійснює оплату наданих банком за цим договором послуг згідно з Тарифами на послуги на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців АТ «Златобанк» (п. 1.1. Договору).

Як вбачається з довідки №76-181426 від 03.12.2014 у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк" Товариству з обмеженою відповідальністю "Центр Транслогістик" відкрито поточні рахунки №7914 у гривні (980) та №79у євро (978).

За умовами п. 2.5. Договору розрахункові документи приймаються до виконання банком в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України. Банк виконує операції за Рахунком за дорученням Клієнта, в порядку договірного списання або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів в порядку, строках та на умовах, передбачених законодавством України, цим Договором та іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом.

Пунктами 3.3.2. та 3.3.5. Договору сторони погодили, що банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахункові операції клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України, а також за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час, відповідно до умов цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного календарного року, який обліковується з дати відкриття рахунку за заявою клієнта, або до моменту настання випадків закриття рахунку, передбачених цим договором та чинним законодавством України (п. 7.1. Договору).

16.01.2015 позивач звернувся до відповідача з платіжними дорученнями №№183, 185, 190, 192, 196, 198, 202, 204, 206, 210, 212, 214, та 216 про перерахування коштів у сумі 378200,03 грн. на інші поточні рахунки.

Вказані платіжні доручення були прийняті банком до виконання, про що свідчать відбитки штемпеля ПАТ "Златобанк", а на рахунку ТОВ "Центр Транслогістик" було достатньо коштів для виконання даного платіжного доручення, про що свідчить банківська виписка по особовому рахунку позивача №7914.

Однак, переказ коштів за платіжними дорученнями відповідачем проведений не був, в зв'язку з чим виник спір у даній справі.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, а відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

При цьому, згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, а у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів (п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні").

Пункт 3 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлює, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 прийнято рішення №30 про запровадження з 14.02.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою та не потребує доказуванню.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відтак, оскільки між сторонами у даній справі склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, у даному випадку позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки під час розгляду даного спору в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, які в силу ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо зобов'язання Публічним акціонерним товариством "Златобанк" провести платежі відповідно до платіжних доручень на загальну суму 378200,03 грн. не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач, під час розгляду справи, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним позовні вимоги, а всі доводи позивача викладені в позовній заяві та письмових поясненнях по справі, спростовуються вищенаведеним.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

При цьому, оскільки, позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1218,00 грн. (платіжне доручення №26 від 17.12.2014), а з позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено саме майнову вимогу, з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, що в даному випадку складає 7564,00 грн., суд визнав за необхідне достягнути з позивача на користь Державного бюджету України грошові кошти у розмірі - 6346,00 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Транслогістик" (18016, м Черкаси, вул. Благовісна, 210, кв. 31, ) на користь Державного бюджету України 6346 (шість тисяч триста сорок шість) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено 28.04.2015

Суддя О.А.Грєхова