Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" квітня 2015 р. Справа № 906/320/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Діденко Н.О. - довіреність від 17.03.2015;

від відповідача: Адамяк В.Л. - довіреність за вих. №1384 від 29.04.2015.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна"

до Ємільчинської центральної районної лікарні

про стягнення 353201,34 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 353201,34 грн. заборгованості, з яких: 255515,39 грн. - основний борг, 30343,34 грн. - пеня, 7111,13 грн. - 3% річних, 60231,48 грн. - інфляційні.

21.04.2015 досуду позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 351017,90 грн. заборгованості, з яких: 255515,39 грн. - основний борг, 28727,27 грн. - пеня, 7052,81 грн. - 3% річних, 59722,43 грн. - інфляційні.

Враховуючи передбачене ст. 22 ГПК України право позивача на зміну підстави або предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, відмову від позову або зменшення розміру позовних вимог, вказана заява не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, вищевказана заява про зменшення позовних вимог за вих. №58/15 від 16.04.2015 приймається господарським судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав суму заборгованості перед позивачем в розмірі 255515,39 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" (підрядник/позивач) та Ємільчинською центральною районною лікарнею (замовник/відповідач) було укладено договір підряду №140, відповідно до якого підрядник зобов'язується на свій ризик власними силами і засобами виконати усі роботи по цьому договору капітальний ремонт (II черга) поліклініки ЦРЛ по вул. І Травня, 133, смт. Ємільчине, Житомирської області - згідно проектної документації, у встановлений строк, а замовник зобов'язується прийняти їх і оплатити (п.п. 1.1. договору).

Згідно п. 3 договору ціна цього договору становить 941874,00 грн. у тому числі ПДВ: 156 979,00 грн. ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Також п. 4 передбачено порядок здійснення оплати , а саме:

Розрахунки проводяться шляхом пред'явлення у роздрукованому вигляді та на електронних носіях ( у форматі програми АВК-5) підрядником та підписання і оплати замовником акта виконаних робіт (форма №КБ-2в); довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма №КБ-3); розрахунку загальновиробничих витрат; розрахунку адміністративних витрат; відомості ресурсів.

Замовник оплачує підряднику виконані роботи по мірі надходження коштів з держаного бюджету. Розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі п. 7ст. 51 Бюджетного кодексу України. При умові стабільного фінансування з державного бюджету - помісячно за фактично виконані обсяги робіт згідно фактичного бюджетного фінансування. Якщо фінансування будівництва буде здійснюватись нестабільно чи припиниться, підрядник зобов'язується продовжувати виконання робіт. При відновленні фінансування замовником буде проведено оплату виконаних робіт.

Відповідно до п.п. 5.1. договору нормативний термін виконання робіт - грудень 2013 року.

Місцем виконання робіт є: 11201 Житомирська область, Ємільчинський район, смт. Ємільчине, вул. 1-Травня, 133 (п.п. 5.3. договору).

Згідно п.п. 10.1. договору останній набирає чинності з дати його підписання, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання зобов'язань сторонами.

Також між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №1 до договору підряду №140 від 02.12.2013, якою в зв'язку зі змінами в фінансуванні та зменшенні бюджетних асигнувань в 2013 році, що переббачено п.п. 4.2. договору та погоджено обома сторонами, доповнено даний договір п.п.4.4.:

"Оплата робіт по цьому договору здійснюється замовником в гривнях України в безготівковій формі, шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника, що зазначений у цьому договорі протягом 90 календарних днів (з урахуванням відстрочки платежу).

Графік оплати робіт встановлюється відповідно до фінансування:

2013 - в сумі 282562,80 грн.;

2014 - в сумі 659311,20 грн.

Всі інші умови договору залишаються незмінними та обов'язковими для сторін."

10.12.2013 між цими ж стороанми укладено додаткову угоду №2 до договору підряду №140 від 02.12.2013, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про зменшення ціни договору до 282562,80 грн. у т.ч. ПДВ 47093,80 грн.

Інші умови договору підряду №140 від 02.12.2013 залишаються незмінними.

На виконання умов вищезазначених договорів підряду позивач виконав ремонтно-будівельні роботи на загальну суму 282562,80 грн., що підтверджується актом виконаних робі за грудень 2013 та довідкою проварстість виконаних робіт (а.с. 28-38).

Після проведення зустрічної звірки з метою документального підтвердженняч виду обсягу операцій та розрахунків, які здійснювались між відповідачем та позивачем, було надано довідку від 22.07.2014, за якою знято з актів виконаних робіт суму - 3801,00 грн.

Відповідач на виконання умов договору оплатив вартість виконаних робіт частково, в сумі 23246,41 грн.

16.09.2014 та 14.11.2014 позивач направляв позивачу претензії з прханням сплатити заборгованість, які залишені відповідачем без належного реагування.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на день розгляду справи становить 255515,39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ГПК України).

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 255515,39 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього позивач просить суд стягнути з відповідача 28727,27 грн. - пені відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України. , 7052,81 грн. - 3% річних, 59722,43 грн. - інфляційних.

Щодо позовних вимог в частині пені слід вказати наступне.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1, 3 Закону України від 22.11.96 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники коштів сплачують на користь їх одержувачів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Також відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Отже, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

Проте в Договорі умова про застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені відсутня.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України не встановлені випадки, підстави та порядок застосування пені за порушення зобов'язання.

Договір підряду №140, укладений між позивачем і відповідачем не педбачає стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання по оплаті виконаних робіт, отже і розмір пені не визначений.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення 28727,27 грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача, перевірених судом, розмір інфляційних та 3% річних складає 59722,43 грн. та відповідно7052,81 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані в частині стягнення 322290,63 грн. заборгованості, з яких: 255515,39 грн. - основний борг, 7052,81 грн. - 3% річних, 59722,43 грн. - інфляційні, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Ємільчинської центральної районної лікарні (11201, Житомирська область, смт. Ємільчине, вул. 1-го Травня, 133, ід. код 01991659_

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, 42/2 офіс 1, ід. код 33776341) 322290,63 грн. заборгованості, з яких: 255515,39 грн. - основний борг, 7052,81 грн. - 3% річних, 59722,43 грн. - інфляційні, а також 6445,81 грн. сплаченого судового збору.

3, В решті позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна фірма Україна" (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, 42/2 офіс 1, ід. код 33776341) сплачений за платіжним дорученням №106 від 17.02.2015 судовий збір в сумі 43,67 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.04.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.)