РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015Справа №910/3794/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до комунального підприємства "Київдорсервіс"

про стягнення 85 231,64 грн.

Представники сторін:

від прокуратури: Лиховид О.С. - службове посвідчення № 002628 від 05.09.2012 року;

від позивача: Бондар М.В. - представник за довіреністю № 39 від 09.10.2014 року;

від відповідача: Майстренко В.І. - представник за довіреністю № 7/35 від 12.01.2015 року.

встановив :

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до комунального підприємства "Київдорсервіс" про стягнення 85 231,64 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в ході перевірки проведеною Прокуратурою району встановлено, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києві та комунальним підприємством "Київдорсервіс" було укладено договір оренди № 4764 нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2009 року.

Згідно з п. 3.6. Договору (зі змінами внесеними Договором про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764/01 від 30.08.2010 р.) орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу (Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві; р/р 0167 ГУ ДКУ у Київській область МФО 821018; ) у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що орендар зобов'язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Факт приймання-передачі майна підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передавання орендованого майна (загальною площею 462,10 кв.м.) від 18.12.2009 р.

Станом на 01.22.2014 року заборгованість відповідача становить 78 795,42 грн. за оренду з травня 2014 року по серпень 2014 року.

За невиконання умов договору відповідачеві також нараховано також штраф у сумі 2 363,86 грн., індекс інфляції у сумі 848,82 грн., пеню в розмірі 3 223,54 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.03.2015 року.

У судове засідання 16.03.2015 року з'явились прокурор та представники сторін.

Представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 20.02.2015 року, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Прокурор підтримав дане клопотання.

Представник відповідача не заперечував проти клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 16.03.2015 року оголошена перерва до 30.03.2015 року.

24.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути суму основної заборгованості у розмірі 189 818,83 грн. за оренду з травня 2014 року по лютий 2015 року, штраф у сумі 5 694,56 грн., індекс інфляції у сумі 27 001,97 грн., пеню в розмірі 18 433,89 грн.

У судове засідання 30.03.2015 року з'явились представники прокурор та представники сторін.

Представник відповідача подав докази по справі та клопотання про відкладення розгляду справи.

Прокурор виніс дане клопотання на розсуд суду.

Представник позивача не заперечував проти клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 30.03.2015 року оголошена перерва до 07.04.2015 року.

06.04.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив врахувати. Що між сторонами було підписано додатковий договір № 4764/05 від 30.06.2014 р. до договору оренди № 4764 від 18.12.2009 року відповідно до якого внесені зміни в п. 1.1., 3.1., 5.8., 8.1 договору та ці зміни застосовуються з 01.01.2014 року. Відповідно до цього додаткового договору проведена переоцінка майна тому вимоги за період з травня 2014 року по лютий 2015 року зменшені та з відповідача підлягають стягненню основна заборгованість у розмірі 183 392,76 грн. за оренду з травня 2014 року по лютий 2015 року, штраф у сумі 5 501,78 грн., індекс інфляції у сумі 25 541.71 грн., пеню в розмірі 18 433,89 грн.

У судове засідання 07.04.2015 року з'явились представники прокурор та представники сторін.

Прокурор позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з уражанням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Представника відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнав основну заборгованість та просив зменшити розмір штрафних санкцій, просив відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та комунальним підприємством "Київдорсервіс" укладено договір оренди № 4764 нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2009 року.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (далі - Майно) загальною площею 462,10 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54, (341,80 кв. м. - на другому поверсі та 120,00 кв. м. на цокольному поверсі будівлі), що перебуває на балансі Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30 червня 2009 р. і становить 4 949 460,00 грн. без ПДВ.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Факт приймання-передачі майна підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передавання орендованого майна (загальною площею 462,10 кв.м.) від 18.12.2009 р.

Договором № 4764/03 від 20.05.2013 року про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764 від 18.12.2009 року п. 1.1. договору викладено в наступній редакції «орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежилого приміщення (далі - Майно) загальною площею 211,38 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54, що перебуває на балансі Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві ідентифікаційний (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30 червня 2009 р. і становить 2 491 846,80 грн. без ПДВ.».

28.12.2012 р. відповідач повернув позивачу частину орендованого майна площею 250,72 кв.м., на підтвердження чого прокурор надав суду Акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54.

Таким чином, у відповідача в орендному користуванні залишилося приміщення загальною площею 211,38 кв.м.

Договором № 4764/05 від 30.06.2014 року про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764 від 18.12.2009 року п. 1.1. договору викладено в наступній редакції «орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежилого приміщення (далі - Майно) загальною площею 211,38 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54, на другому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві ідентифікаційний (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі висновком про вартість станом на 31.12.2013 року і становить 2 698 363,00 грн. без врахування ПДВ.»

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 10.1. договору оренди передбачено, що цей договір укладено на 1 рік, що діє з 18.12.2009 року по 18.12.2010 року включно, та продовжено термін дії договором № 4764/02 від 21.06.2011 року про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764 від 18.12.2009 року до 18.12.2011 року.

Договором № 4764/05 від 30.06.2014 року про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764 від 18.12.2009 року договір оренди продовжено до 18.12.2014року.

Відповідно до п. 10.4 договору у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку чинності протягом місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на продовження цього договору.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 3.1. Договору (з врахуванням змін внесених Договором № 4764/03 від 20.05.2013 року про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764 від 18.12.2009) орендна плата за базовий місяць оренди - грудень 2012 року становить 36 678,85 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору (з врахуванням змін внесених Договором № 4764/05 від 30.06.2014 року про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764 від 18.12.2009) орендна плата за базовий місяць оренди - грудень 2013 року становить 33 729,54 грн.

Згідно з п. 3.6. Договору (зі змінами внесеними Договором про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4764/01 від 30.08.2010 р.) орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу (Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві; р/р 0167 ГУ ДКУ у Київській область МФО 821018; ) у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що орендар зобов'язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наданих прокурором доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов договору, а відповідач в порушення умов договору не сплатив орендні платежі у розмірі 183 392,76 грн. за період з травня 2014 року по лютий 2015 року.

Відповідачеві 23.09.2014 року надісланий лист № 30-05/10647 щодо сплати заборгованості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за період з травня 2014 року по лютий 2015 року включно за договором у відповідача перед позивачем в сумі 183 392,76 грн. за оренду приміщення належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем визнано, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 18 433,89 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 18 433,89 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 5 501,78 грн.

Пунктом 3.8. договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Суд погоджується з розрахунком штрафу в розмірі 5 501,78 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір пені та штрафу на 50%, з огляду на що суд зазначає наступне.

З матеріалів справи не вбачається, що з метою погашення кредиторської заборгованості відповідач вжив будь-яких заходів щодо її погашення.

Фінансові зобов'язання за оплату орендної плати, в межах планових асигнувань (поточні видатки), зареєстровані в Головному управлінні Державної казначейської служби України в м. Києві, згідно з вимогами наказу Міністерства Фінансіу україни від 02.03.3012 року № 309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштівв органах казначейської служби» .

Рішенням сесії Київської міської ради про бюджет м. Києва на відповідний рік, головним розпорядником коштів для орендаря є Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Орендар є одержувачем бюджетних коштів.

У бюджеті міста Києва на 2015 р. головним розпорядником бюджетних коштів передбачені кошти для орендаря на оплату орендної плати державного майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54, які відображені в Плані використання бюджетних коштів на відповідний рік, але, за твердженням відповідача, жодних коштів для погашення боргу за орендну плату не надходило.

Відповідач зазначив, що на даний час він неспроможний оплатити всю заборгованість, що в свою чергу призведе до накладенню арешту на кошти на рахунках відповідача та зупинки діяльності підприємства.

В разі надходження коштів на розрахункові рахунки відповідача він зобов'язується негайно спрямувати їх на оплату заборгованості перед Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч .3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проте, відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження відсутності на його розрахункових рахунках грошових коштів для оплати вартості оренди за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру пені та штрафу. Більше того, заборгованість відповідача з орендної плати за Договором є значною, що також виключає можливість зменшення розміру неустойки.

Також позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції у сумі 25 541,71 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, суд приходить до висновку про стягнення індексу інфляції у сумі 25 541,71 грн., за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014, № 719-VII, який опублікований 21.01.2014 року, з 1 січня 2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Ціна позову становить 232 870,14 грн., отже, сума судового збору за подання даного позову має складати 4 657,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п. 4.46 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, з відповідача стягується судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 4 657,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київдорсервіс» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 19-А, ідентифікаційний код: 32955518) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, буд. 50-Г, ідентифікаційний код: 19030825) 183 392 (сто вісімдесят три тисячі триста дев'яносто дві) грн. 76 коп. основного боргу, 5 501 (п'ять тисяч п'ятсот одна) грн. 78 коп. штрафу, 18 433 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять три) грн. 89 коп. пені та 25 541 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот сорок одну) грн. 71 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Київдорсервіс» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 19-А, ідентифікаційний код: 32955518)в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 657 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 40 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 17.04.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий