ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 923/211/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Шевченко В. В., Ярош А. І.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - Закернична І.П. (за посвідченням),

від Дар'ївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області - не з'явився,

від ПАТ «Чорнобаївське» - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське»

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.03.2015

по справі № 923/211/15

за позовом в.о. прокурора Білозерського району Херсонської області в інтересах держави в особі Дар'ївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області

до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське»

про стягнення 19 980, 20 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 21.04.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року виконуючий обов'язки прокурора Білозерського району Херсонської області в інтересах держави в особі Дар'ївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№10) (далі - позивач) звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» (далі - ПАТ «Чорнобаївське», відповідач) про стягнення 19 980,20 грн., яка складається із заборгованості за договором №101 від 26.04.2010 у розмірі 19 141,20 грн., 839,00 грн. пені, а також стягнення з відповідача судових витрат по даній справі в дохід держави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами договору укладеного між сторонами по справі, позивачем за період з 19.09.2014 по 18.10.2014 взяті на себе обов'язки виконані в повному обсязі, однак відповідач за виконанні роботи позивачем, розрахувався частково, тобто ПАТ «Чорнобаївське» свої зобов'язання за договором належним чином не виконав.

06.03.2015 в. о. прокурора Білозерського району Херсонської області подав до господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, якою він просить стягнути з відповідача 19 141,20 грн. основного боргу та 939,75 грн. пені.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.03.2015 по справі №923/211/15 позовні вимоги в.о. прокурора задоволені частково., стягнуто з відповідача на користь позивача 19 141,20 грн. - основного боргу, 936,61 грн. - пені, в решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 1 826,71 грн. судового збору.

Рішення прийнято із застосуванням ст. 530 ЦК України, ст.ст. 193, 222, 231 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями).

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, ПАТ «Чорнобаївське» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вважає, що позивачем не дотримано процедуру досудового врегулювання спору, передбаченого ст. 222 ГК України, а саме, не надано доказів надсилання відповідачу листа-вимоги від 14.11.2014 року, який додано до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представники Дар'ївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області та ПАТ «Чорнобаївське» в судове засідання 21.04.2015 не з'явились, та не скористались своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялись належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 08.04.2015, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Проте, така неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 08.04.2015 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Представник прокуратури в судовому засіданні 21.04.2015 надала пояснення, в яких заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника прокуратури, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 26.04.2010 між Дар'ївською виправною колонією № 10 (виконавець) та ПАТ «Чорнобаївське» (замовник) було укладено договір № 101 (далі договір), за умовами якого, виконавець зобов'язався надати замовнику відповідно до списку 20 осіб з числа засуджених, що знаходяться на дільниці соціальної реабілітації для виконання підсобних робіт, а останній зобов'язався прийняти та оплатити роботи (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 2.1. договору замовник виконує розстановку людей відповідно до власної виробничої необхідності у межах своєї території, вводить у склад виробничих бригад, забезпечує матеріалами, оснащенням, інструментами, засобами захисту, об'єктами виробництва, проводить інструктаж з техніки безпеки і забезпечує контроль відповідно до правил техніки і оплачує виконану ними роботу у розмірі 61,00 грн. за кожен відпрацьований людино-день.

Відповідно до п. 3.1. договору виконавець веде табельний облік спрямованих трудових ресурсів і, не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, направляє його замовнику для звірки у такий же строк. Замовник також веде щоденний облік виконаних робіт, за підсумками місяця виконує розрахунок їх сплати, і не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, перераховує на розрахунковий рахунок виконавця всі зароблені грошові кошти.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що за прострочку сплати виконаних робіт замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі 0,5% від суми прострочки, за кожен день прострочки.

Договір набирає чинності з моменту його належного оформлення сторонами та діє до 31 грудня 2010 року. У випадку якщо по закінченню строку дії договору жодна із сторін не заявила про припинення договору - він є пролонгованим на кожні послідуючи шість календарних місяців (п.п. 7.3., 7.5. договору).

В матеріалах справи відсутні документи щодо припинення дії вищевказаного договору, отже останній є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору позивачем виконані взяті на себе обов'язки в повному обсязі. Так відповідно до акту виконаних робіт № 112 від 22.10.2014, за період з 19.09.2014 по 18.10.2014 позивачем виконано робіт на загальну суму в розмірі 30 835,20 грн. Вищевказаний акт без зауважень підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Відповідач частково погасив суму заборгованості, перерахувавши на користь позивача 11 694,00 грн., у зв'язку з чим, у ПАТ «Чорнобаївське» перед позивачем виникла заборгованість в сумі 19 141,20 грн.

14.11.2014 позивачем направлено відповідачу претензію №26/18-9284 з вимогою сплатити суму заборгованості за договором в розмірі 19 141,20 грн., яка отримана ПАТ «Чорнобаївське» 08.12.2014 (а.с. 37), однак залишена останнім без відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, доведеною матеріалами справи є заборгованість відповідача перед позивачем за виконанні роботи по договору №101 від 26.04.2010 в розмірі 19 141,20 грн. та в цій частині господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми пені, судова колегія зазначає наступне.

Позивачем правомірно нарахована пеня, що відповідає умовам договору, а саме п.4.4., однак сума останньої містить арифметичні помилки, які господарським судом були виправлені.

Враховуючи вказаний пункт договору та встановлений судом факт не здійснення відповідачем оплати за виконанні роботи позивачем відповідно до договору, а також перевіривши наданий позивачем розрахунок цього стягнення (з урахуванням приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»), колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 936,61 грн. за період з 11.11.2014 по 13.01.2015, з врахуванням виправлень здійснених господарським судом.

Посилання апелянта на порушення позивачем процедури досудового врегулювання спору є необґрунтованими та хибними, оскільки рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 №15-рп/2002 встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, правосуддя здійснюється виключно судами. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічні приписи містяться і в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, внаслідок чого протилежні доводи скаржника не можуть бути прийнятим до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано частково задовольнив вимоги позивача.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Херсонської області від 19.03.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.04.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Шевченко В.В.

Ярош А.І.