РІШЕННЯ

"01" квітня 2015 р.Справа № 921/620/14-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області вул. Б. Хмельницького, 13, м. Зборів, Тернопільська область, 47200

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 47200

про стягнення заборгованості в сумі 28 090,76 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Загородня О.В., довіреність № б/н від 01.07.14 р.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 12.02.14 р.

Суть справи:

Зборівська міська рада звернулася в господарський суд Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків в сумі 28 090,76 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих в судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на завищення вартості виконаних відповідачем підрядних робіт, внаслідок чого органу місцевого самоврядування завдано збитки на загальну суму 28 090,76 грн., яку останній просить стягнути у судовому порядку.

Відповідач заявлені вимоги заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому, зазначає, що здійснене в процесі проведення контролюючим органом ревізії коригування актів приймання виконаних будівельних робіт, не є підтвердженням завищення їх вартості, оскільки не підтверджене актом звірки взаєморозрахунків. Більше того, вважає, що встановлені ревізією факти не відповідають дійсності, так як зустрічна перевірка проводилась вибірково, при цьому посадовими особами Тернопільської об'єднаної державної фінансової інспекції не взято до уваги ряд актів виконаних робіт, що призвело до неправильного висновку про стан фактично виконаних робіт.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

У судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва з підстав, які викладені у відповідних формулярах (протоколах) судового засідання.

Разом з тим, у відповідності до ст.79 ГПК України, провадження у справі зупинялось, до закінчення проведення судової експертизи.

Згідно ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору продовжено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Так, протягом 2012-2013 років між Зборівською міською радою (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Підрядник) укладено ряд договорів на виконання капітального ремонту приміщень (копії в матеріалах справи).

Відповідно до умов даних правочинів, зокрема, п.1., Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується виконати підрядні роботи, фактична вартість яких буде визначатись згідно локальних кошторисів №2-1-1, а по договорах № 5 та 7 від 25.03.2013р. та від 01.04.2013р., відповідно, згідно Зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва.

У розділі 3 угод, контрагенти узгодили порядок розрахунків та платежі, а саме, Замовник зобов'язується для виконання робіт при потребі перерахувати Підряднику суму у формі авансу згідно плану фінансування.

Разом з тим, Замовник оплачує фактично виконанні Підрядником роботи протягом 10 днів після підписання Підрядником і Замовником актів приймання виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов укладених договорів, відповідачем виконано, а позивачем прийнято ремонтно-будівельні роботи на загальну суму 155 664,21 грн.

Розрахунки за виконані роботи міською радою проведено на підставі щомісячних Актів приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в у повному обсязі.

В той же час, проведеною Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією ревізією Зборівського міського бюджету за період з 01.10.2010р. по 31.10.2013р., встановлено факти завищення відповідачем вартості будівельних робіт для оплати Замовником, а також встановлено невідповідність фактичних обсягів виконаних робіт, об'ємам врахованих в актах приймання будівельних робіт на загальну суму 28090,76 грн.

З огляду на наведені обставини, 29.04.2014р. позивач звернувся до відповідача із вимогою відшкодувати завдані збитки у сумі 28090,76 грн., яка, проте, залишена останнім без відповідного реагування та належного виконання, що, у свою чергу стало підставою для подання органом місцевого самоврядування відповідного позову до господарського суду.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 837, ч. 1 ст. 843, ч. 1 ст. 844, ч. 2 ст. 845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Приписами ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечується учасниками судового процесу, свої зобов'язання як щодо виконання обумовлених правочинами підрядних робіт, так і оплати їх вартості, сторонами виконані у повному обсязі, у відповідності до умов договорів підряду. Водночас, матеріали справи не містять даних про те, що договір в частині визначення ціни визнано у встановленому законом порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, або що до нього внесено відповідні зміни тощо.

Разом з тим, посилання позивача на здійснення підприємцем коригування вартості виконаних підрядних робіт на актах приймання виконаних робіт, як підставу для зміни ціни договору, судом оцінюється критично, оскільки порядок внесення змін до господарських договорів регламентовано ст.188 ГК України, який передбачає ініціювання таких змін однією стороною та прийняття даної пропозиції іншою.

Більше того, форма у якій вказане коригування було здійснене не обумовлена законодавством України, що регламентує спірні правовідносини. Адже, самі лише записи на одних примірниках актів виконаних робіт, без погодження їх із іншим контрагентом договірних відносин, в тому числі шляхом внесення змін до укладених правочинів та корегування кількісних та якісних показників господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку їх учасників, не може впливати на взаємні обов'язки договірних сторін.

В свою чергу, органом місцевого самоврядування не подано жодних доказів, які б підтверджували факт звернення останнього до відповідача з ініціативою внести зміни до договору щодо ціни чи умов оплати в передбаченому ст.188 ГК України порядку.

Зважаючи на наведене та враховуючи приписи чинного цивільного законодавства, виявлене контролюючим органом завищення підприємцем вартості виконаних будівельних робіт жодним чином не може впливати на умови укладеного між сторонами договору та не може їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Отже, посилання позивача на довідку зустрічної звірки документального підтвердження виду, обсягу проведених операцій та розрахунків як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними.

При цьому, згідно ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Так, предметом даного судового розгляду є обов'язок відповідача відшкодувати збитки у розмірі 28090,76 грн., які завдані ним в результаті завищення вартості робіт, виконаних згідно умов договорів підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Водночас, як встановлено судом, підрядні роботи виконані відповідачем як підрядником належним чином у відповідності до умов укладених договорів і прийняті позивачем як замовником без будь-яких заперечень і претензій.

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність порушення підприємцем своїх договірних зобов'язань, тобто одного із складових елементів цивільного правопорушення, що у свою чергу виключає можливість настання такого виду цивільної відповідальності як відшкодування збитків.

При цьому слід зазначити, що аналогічні правові позиції за наслідками розгляду спорів, що випливали із подібних правовідносин, неодноразово висловлювались судом касаційної інстанції у судових актах, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, всупереч вищезазначеної норми, позивачем належними та допустимими доказами свої вимоги щодо стягнення із ФОП ОСОБА_1 28090,76 грн. завданих збитків, не доведено, а тому останні до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст.ст.44,49 ГПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1,2,12,32-34,44-49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення підписано 24.04.2015 р.

Суддя О.В. Руденко