ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 р. Справа № 917/377/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агро - Ка Полтава" (вул. Леніна буд. 33, с. Тарасівка, Зіньківський район, Полтавська область, 38113)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. В. Козака, буд. 2а, м Полтава, 36020)

про стягнення грошових коштів

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

в судовому засіданні 21.04.2015р.:

від позивача - Осіпов С. М.

від відповідача - Баранова В. І.

в судовому засіданні 23.04.2015р.:

від позивача - Осіпов С. М.

від відповідача - Баранова В. І.

Розглядається позовна заява про стягнення 411736,37грн., у тому числі 385000,00 грн. заборгованості, згідно договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 12-П від 28.12.2012р., 1964,37 грн. - 3% річних, 24772,00грн. - інфляційних.

Позивач надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій прохає стягнути з відповідача 1964,37 грн. - 3% річних та 24772,00грн. - інфляційних (а.с.31-32).

Суд ухвалою від 26.03.2015р. прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.43). Подальший розгляд справи проводиться в межах зменшених позовних вимог.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що нарахування інфляційних та річних на суму попередньої оплати є безпідставним, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України, згідно правової позиції Верховного Суду України (а.с.46-47).

В судовому засіданні 21.04.2015р. судом оголошувалася перерва до 23.04.2015р. згідно ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 23.04.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Агро - Ка Полтава" (позивачем) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (відповідачем) укладено Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 12-П від 28.12.2012 р. (далі - Договір); (а.с.14-18).

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2013р. до Договору строк його дії було продовжено включно до 31.12.2014 р. та погоджено договірні обсяги постачання природного газу на 2014 р. (а.с.19-21).

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 р. до Договору, викладено умови п.4.6.

Договору в наступній редакції:

- 50% вартості обсягів газу, запланованих для поставки, споживач сплачує до 25 числа місяця що передує місяцю поставки газу;

- 50% вартості обсягів газу, запланованих для поставки, споживач сплачує до 01 числа місяця в якому проводиться поставка газу.

У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу (а.с.22).

За платіжними дорученнями № 5419 від 27.08.2014р., № 5529 від 24.09.2014р., від 24.10.2014р. № 5693 позивач перерахував відповідачу 1031091,76 грн. за природний газ. З них згідно пояснень позивача 215736,31 грн. було направлено на оплату природного газу минулих періодів, а 815355,45 грн. - предоплата за листопад - грудень 2014р.

За актами приймання-передачі № У від 30.11.2014р. та № У від 31.12.2014р. відповідач поставив позивачу природній газ на загальну суму 350903,85 грн.

Станом на 12.12.2014 р. сума переплати за фактично спожитий газ складала 464451,60 грн., що підтверджується підписаним сторонами Актом звірки взаємних розрахунків № 2785 від 12.12.2014 р. (а.с.13).

Отже, позивачем на виконання положень Договору, було здійснено 100% попередню оплату за заплановані договірні об'єми газу. Фактично позивачем природного газу було спожито менше ніж заплановано до поставки та оплачено на умовах попередньої оплати.

Позивач подав відповідачу письмову вимогу від 10.12.2014 р. за вихідним № 1629 про повернення на поточний рахунок позивача переплати за фактично спожитий газ в розмірі 400 000,00 грн. Вимога отримана відповідачем 11.12.2014 p., що підтверджується підписом працівника канцелярії на копії вимоги (а.с.12).

В претензії від 19.01.2015р. № 1743 позивач заявив відповідачу вимогу про повернення на поточний рахунок позивача переплати за фактично спожитий газ в розмірі 400 000,00 грн., залишок коштів в сумі 64451,60 грн. прохав зарахувати в рахунок оплати поставленого газу в наступному періоді. Направлення даної претензії підтверджено поштовою квитанцією та описом вкладення від 21.01.2015р. (а.с.10,11).

Відповідач повернув на рахунок позивача 5000,00 грн. - за платіжним дорученням № 2579 від 04.02.2015р., 5000,00 грн. - за платіжним дорученням № 2953 від 10.02.2015р., 5000,00 грн. - за платіжним дорученням № 7366 від 17.02.2015р., 385000,00 грн. - за платіжним дорученням № 7857 від 27.02.2015р. (з призначенням платежу - повернення коштів згідно умов Договору № 12-П від 28.12.2012р.).

Отже, відповідачем було повністю повернуто позивачеві кошти попередньої оплати в загальній сумі 400000,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач мав повернути кошти попередньої оплати у семиденний строк з дня отримання відповідної вимоги, проте кошти повернув з затримкою, позивач заявив вимоги в даному позові про стягнення з відповідача 1964,37 грн. - 3% річних за період 19.12.2014р. - 17.02.2015р. та 24772,00грн. - інфляційних за період 19.12.2014р. - 16.02.2015р. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог; а.с.6, 31-32).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношепня. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України якщо договорі встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, якщо такий строк не встановлений договором. - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Оскільки попередню оплату поставки газу здійснено, а газ не поставлено, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Водночас посилання позивача на статтю 625 ЦК України щодо стягнення з ПАТ «Полтавагаз» суми трьох процентів річних та втрат від інфляції є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку природного газу, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії ПАТ «Полтавагаз» несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Договором такий обов'язок не передбачений.

Такі ж правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 15.10.2013 р. № 3-30гс13 у справі № 5011-42/13539-2012 та у постанові від 16.09.2014 р. № 3-90гс14 у справі № 921/266/13-г/7. В даних постановах судом констатовано, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення боржником грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду у господарського суду відсутні.

З огляду на викладене, підстави для стягнення відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Отже, позов задоволенню не підлягає.

В п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що у разі прийняття судом зміни (у бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. За п. 4.6 цієї Постанови зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 24.04.2015р.

Суддя Безрук Т. М.