номер провадження справи 34/51/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 Справа № 908/1373/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача - Шевелев В.Г., довіреність № 09/38 від 01.01.2015 р.; від відповідача - не з'явився.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/1373/15-г,

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, скорочено ПАТ "ММК імені Ілліча");

до відповідача: Державного підприємства "Донецька залізниця" (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; адреса для листування: 85302, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Шота, 14; електронна адреса: , скорочено ДП "Донецька залізниця");

про стягнення 19326,96 грн.

Сутність спору:

Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" заявлено вимоги до Державного підприємства "Донецька залізниця" про відшкодування збитків у розмірі 19326,96 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.03.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1373/15-г, присвоєно номер провадження 34/51/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 01.04.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 р. розгляд справи відкладений на 22.04.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2014 р. по залізничній накладній № 48398846 (досильна накладна № 48587182 від 29.05.2014 р.) вантажовідправником - ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» на адресу позивача була здійснена поставка антрациту навалом у вологому стані, перевізником - ДП «Донецька залізниця». 04.06.2014 р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційним актом БН 720841/312, який свідчить про недостачу антрациту у полувагоні № 66182908 у кількості 21,350 тн. Відповідно до інформації, викладеної у комерційному акті, вагон прибув у технічному відношенні не справний: обірвана кутова стойка, злом 7 люку праворуч, прогин 1,2,6 люків праворуч до 30 мм Завантаження в вагони нижче рівня бортів на 500 мм зі скосами до бортів вагону. Поверхня вантажу маркована вапном. Над 1-2 люками (по середині вагону) мається воронка розміром 1500ммХ1500ммХ 1000мм у глибину вагону. Над 6-7 люками справа по руху потягу воронка розміром 2000ммХ1500ммХ1000мм. Маркування порушене. На хребтовій балці вбачаються сліди просипання вантажу. З лівої сторони по руху потяга завантаження у вагоні нижче рівня бортів на 300 мм, з правої сторони завантаження нижче рівня бортів на 500 мм. Переваження вантажу провадилось на 150 тонних електронних вагах з повним зупиненням вагону. Вартість 1 тони антрациту, відповідно до рахунку вантажовідправника № 488 від 30.05.14 р., складає 967,80 грн. без ПДВ. Таким чином вартість відсутнього антрациту з урахуванням норми недостачі та ПДВ складає: по документу вага нетто антрациту у вологому стані - 69 000 кг, в дійсності виявилося 47 650 кг. Отже, вага недостачі складає: 69 000 кг - 47 650 кг = 21 350 кг. Норма недостачі на антрацит, який зданий до перевезення у вологому стані, складає 2 %. Норма недостачі з обсягу, рівного одному вагону, становить: 69 000 кг х 2 % = 1 380 кг. Таким чином, кількість фактичної недостачі складає: 21 350 кг - 1 380 кг = 19 970 кг. Розмір збитків у вагоні № 66182908 з урахуванням ПДВ та норми недостачі складає: 19,97 т х 967,80 грн. х 1,2 = 19 326,96 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» посилається на 16, 22, 623, 909, 920, 924 ЦК України, 224, 307, 314 ГК України. 110, 114,115 Статуту залізниць України, 61, 64 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2015р. підтримав заявлений позов, просив його задовольнити.

Крім того, позивач просить визнати причину пропуску строку на звернення до суду поважною, тобто поновити строк позовної давності. Вказане клопотання мотивоване тим, що стаття 136 Статуту залізниць України обмежує строк подачі позову до залізниць 6-ти місяцями від дня видачі вантажу отримувачу. Антрацит у вагоні № 66182908 було видано ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (позивачу за позовом 25.05.2014 р., отже граничним терміном для звернення з позовом до ДП «Донецька залізниця» є 25.11.2014 р.). Таким чином, позивачем пропущено передбачений статтею 136 Статуту залізниць Україні строк. Частина 1 статті 53 ГПК України надає господарському суду право відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони за наявності обґрунтування поважності причин пропуск процесуального строку. Позивач не мав змоги своєчасно подати позов з наступних поважних причин. 14.11.2014 року указом Президента України № 875/2014 р. (далі за текстом - Указ) було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях». Відповідно до пункту «б» підпункту 2 пункту 3 Рішення Кабінет Міністрів України зобов'язані у тижневий строк (тобто з 11.11.2014 р.) вжити заходів щодо припинення на окремих територіях районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації. На виконання вимог Наказу та Рішення Укрпошта взагалі та почтові відділення м. Маріуполі, зокрема, починаючи з 14.11.2014 року, припинили прийом почтових відправлень у м. Донецьк та інші населені пункти у районі проведення АТО. Стаття 56 ГПК України зобов'язує позивача при поданні позову надсилати сторонам копій позовної заяви з доданими до неї документами відповідно до кількості відповідачів та третіх осі( листом з описом вкладення. Такі заходи державних інститутів позбавили ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» можливості надати суду докази надсилання на адресу ДП «Донецька залізниця» позову з додатками. Позивачем було розпочато пошук недержавних компаній, які здійснюють кур'єрську доставку товарів та почтових відправлень. Але, такі компанії також припинили вести свою діяльність на окупованих територіях. Пошук виходу з даної ситуації спричинив накопичення великої кількості позовних матеріалів (понад 40 справ), по деяким сплинув 6-ти місячний термін.

Щодо пропуску строку позовної давності слід зазначити наступне.

В силу ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зазначаючи про сплив позовної давності, позивач виходить із встановленого п. 136 Статуту залізниць України 6-місячного строку, вказавши при цьому, що початком його перебігу у розумінні п/п. «а» п. 134 названого Статуту є день видачі вантажу вантажоодержувачу.

Згідно приписів ст. 315 ГК України передбачена можливість досудового врегулювання господарського спору та визначено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів ст. 258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 ст. 925 названого Кодексу , яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Так, п. 136 Статуту залізниць України закріплено, що позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього Статуту , яким передбачено також і 6-місячний строк для пред'явлення претензії.

Водночас ст. 315 ГК України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

Відповідачем подано позов 27.02.15 р. (дата штампу на конверті), тобто зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, судом визнано причини пропуску строку позовної давності (з урахуванням наведених вище позивачем обставин, що вплинули на об'єктивну можливість здійснити позивачем захист своїх прав та інтересів) поважними, клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності прийнято до розгляду та задоволено.

Підпунктами 3, 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 р. «Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО» передбачено:

« 3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК».

Ухвали суду від 03.03.2015 р., 01.04.15 р. направлялись за відомими суду адресами електронної пошти відповідача, доказом чого є відповідні Витяги з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою від 05.03.2015 р., від 03.04.2015 р.

На вимогу суду, позивачем надані докази направлення на електронну адресу відповідача () копії позовної заяви у цій справі з доданими до неї документами, доказом чого є відповідний скріншот від 17.04.2015 р.

Про обізнаність відповідача про розгляд даної справи в господарському суді Запорізької області також свідчить клопотання відповідача від 26.03.15 р. про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 року ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» (постачальник) та ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) укладено договір поставки № УПр-14/28/162, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупця вугільну продукцію, а покупець зобов'язувався прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених договором та специфікаціями до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

На виконання зобов'язань за договором № УПр/28/162, 25.05.2014 р. по залізничній накладній № 48398846 (досильна накладна № 48587182 від 29.05.2014 р.) вантажовідправником - ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» на адресу позивача була здійснена поставка антрациту навалом у вологому стані, перевізником - ДП «Донецька залізниця». 04.06.2014 р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційним актом БН № 720841/312, який свідчить про недостачу антрациту у полувагоні № 66182908 у кількості 21,350 тн. Відповідно до інформації, викладеної у комерційному акті, вагон прибув у технічному відношенні не справний: обірвана кутова стойка, злом 7 люку праворуч, прогин 1,2,6 люків праворуч до 30 мм Завантаження в вагони нижче рівня бортів на 500 мм зі скосами до бортів вагону. Поверхня вантажу маркована вапном. Над 1-2 люками (по середині вагону) мається воронка розміром 1500мм х 1500 мм х 1000 мм у глибину вагону. Над 6-7 люками справа по руху потягу воронка розміром 2000 мм х 1500 мм х 1000 мм. Маркування порушене. На хребтовій балці вбачаються сліди просипання вантажу. З лівої сторони по руху потяга завантаження у вагоні нижче рівня бортів на 300 мм, з правої сторони завантаження нижче рівня бортів на 500 мм. Переваження вантажу провадилось на 150 тонних електронних вагах з повним зупиненням вагону.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. № 457 (надалі Статут) визначено, що Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до абзацу 8 ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Аналогічний припис містять ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу України.

Як вбачається із залізничної накладної завантаження вантажу у вагон №53544813 здійснювалось відправником (позивачем), а відповідно до вимог ч.3 ст. 308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обов'язку вантажовідправника підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування містяться і у ст.32 Статуту залізниць України, згідно з якою навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

Комерційним актом БН № 720841/312 встановлено тип вагону № 66182908, яким здійснювалось перевезення вантажу - відкритий рухомий склад.

Згідно абзацу 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р., встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Також пунктом 3 цих же Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що залізниця може не приймати вантаж до перевезення у разі відсутності або неналежного його маркування, а також у тарі, що не відповідає вимогам стандартів або інших нормативних документів.

Пунктом 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 р. № 542 передбачено, що з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Пунктом 3.8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

За даними накладної № 48398846, вантаж відправником розміщено і закріплено відповідно до Місцевих технічних умов від 10.05.2007р. МО-10/91 та відповідним чином марковано вапном.

Накладна не містить будь-яких зауважень залізниці щодо стану вантажу та вагону, вантаж прийнято до перевезення, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 110 Статуту залізниць встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.129 Статуту залізниць України, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, посвідчуються комерційними актами.

Факт нестачі вантажу підтверджено складеним залізницею комерційним актом БН № 720841/312.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р.

Посилання відповідача на п.а) статті 111 Статуту залізниць України, згідно якого залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення, спростовуються наступним.

В комерційному акті БН № 720841/312 зазначено, що вагон № 66182908 в технічному відношенні виявився не справним, відомості, відображені в акті, свідчать про зовнішні ознаки доступу до вантажу, пошкодження маркування.

На станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагону не було, наведене дає підстави вважати, що нестача виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагону, вантажу, його маркування та розміщення у вагоні, залізницею на станції відправлення вантаж прийнятий без зауважень.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що нестача виникла через незбереженність прийнятого до перевезення вантажу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що залізниця не довела відсутність своєї вини у виникненні недостачі.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, вимоги ПАТ "ММК імені Ілліча" є обґрунтованими, а обставини, викладені у позовній заяві доведеними.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони антрациту, відповідно до рахунку вантажовідправника № 488 від 30.05.14 р., складає 967,80 грн. без ПДВ

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) у даному спірному перевезенні становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Вага нестачі вантажу за комерційним актом БН № 720841/312 складає: 69 000 кг - 47 650 кг = 21 350 кг. Норма нестачі на антрацит, який зданий до перевезення у вологому стані, складає 2 %. Норма нестачі з обсягу, рівного одному вагону, становить: 69 000 кг х 2 % = 1 380 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 21 350 кг - 1 380 кг = 19 970 кг. Розмір збитків у вагоні № 66182908 з урахуванням ПДВ та норми нестачі складає: 19,97 т х 967,80 грн. х 1,2 = 19 326,96 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 68; 85302, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Шота, 14, ідентифікаційний код юридичної особи: 1074957) на користь Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 00191129) суму збитків в розмірі 19326 (дев'ятнадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 96 коп., 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 27.04.2015 р.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.О. Науменко