КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Справа№ 910/20575/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Авдеєва П.В.

за участю представників:

від позивача: представник - Красовська Ю.Г. - за довіреністю,

від відповідача-1: не з'явився,

від відповідача-2: представник - Курило Т.С. - за довіреністю,

від відповідача-3: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ремерцентр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р.

у справі № 910/20575/14 (головуючий суддя Котков О.В., судді Спичак О.М., Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного підприємства "Ремерцентр", м. Одеса

до 1. Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації,

2. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України,

3. Державної казначейської служби України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Біляєвська міська рада Біляєвського району Одеської області,

про зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 р. Приватне підприємство "Ремерцентр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Державної казначейської служби України та, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.11.2014 р., просив:

- зобов'язати Державну казначейську службу України перерахувати грошові кошти у розмірі 57 798 350,13 грн. на рахунок Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України;

- зобов'язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України перерахувати грошові кошти в розмірі 57 798 350,13 грн. на рахунок Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації для оплати виконаних робіт по об'єкту "Реконструкція системи водовідведення та очистка господарсько-побутових стоків в м. Біляївка Одеської області";

- стягнути з Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації на користь Приватного підприємства "Ремерцентр" суму вартості виконаних підрядних робіт у розмірі 31 499 481,12 грн.;

- стягнути з Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації на користь Приватного підприємства "Ремерцентр" інфляційні у сумі 6 085 801,71 грн.;

- стягнути з Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації на користь Приватного підприємства "Ремерцентр" суму 3% річних за порушення умов договору у розмірі 2 705 503,38 грн.;

- стягнути з Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації на користь Приватного підприємства "Ремерцентр" збитки у розмірі 17 434 483,92 грн. та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р. у справі №910/20575/14 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 48/ВПВ від 27 грудня 2011 року, укладений між Біляєвською міською радою та Головним управлінням розвитку інфраструктури та енергозабезпечення Одеської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код 33659544), в позові відмовлено повністю, стягнуто з Приватного підприємства "Ремерцентр" на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Ремерцентр" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України зазначає, що ним в межах повноважень було вжито всіх заходів щодо забезпечення фінансування бюджетної програми 2751450 "Реконструкція та будівництво систем централізованого водовідведення", як головним розпорядником коштів своєчасно та в повній мірі виконані свої зобов'язання з перерахування коштів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Біляєвську міську раду Біляєвського району Одеської області.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідачі-1, -3 та третя особа явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників відповідачів-1, -3 та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2011 р. між ПП "Ремерцентр" (Учасник) та Біляєвською міською радою (Замовник) укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 101 (Договір)

Згідно п. 1.1. Договору учасник зобов'язується у листопаді 2011 року-грудні 2013 року виконати генпідрядні роботи на об'єкті "Реконструкція системи водовідведення та очистка господарсько-побутових стоків в м. Біляївка Одеської області", а Замовник - прийняти і оплатити виконані роботи за цінами, на умовах та у порядку, встановленому Договором про закупівлю робіт за державні кошти.

27.12.2011 р. між Замовником, як Первісним кредитором, та Головним управлінням розвитку інфраструктури та енергозабезпечення Одеської обласної державної адміністрації, як Новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги № 48/ВПВ (Договір відступлення).

У відповідності до п. 1.1. Договору відступлення Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги та функції Замовника і головного розпорядника коштів, що належить Первісному кредитору, і стає замовником за Договором про закупівлю робіт за державні кошти № 101 від 16.11.2011 року (далі - Основний договір), укладеним між Первісним кредитором і Приватним підприємством "Ремерцентр".

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивач посилається на те, що Учасник виконав обумовлені за Договором роботи, однак Замовник прийняті роботи не оплатив, внаслідок чого саме у відповідача-1, як Нового кредитора за Договором відступлення, утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої становить 31 499 481,12 грн. вартості виконаних та неоплачених робіт.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача-1 6085801,71 грн. втрат від інфляції та 2705503,38 грн. 3% річних нарахованих у зв'язку з неоплатою за будівельні роботи по Договору, а також 17434483,92 грн. збитків, стягнутих з позивача на підставі рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/2649/13.

Крім того, позивач вказує на те, що оскільки сплата заявленої ним за позовом суми заборгованості в розмірі 57 798 350,13 грн. здійснюється за рахунок Державного бюджету відповідним центральним органом державної влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, участь відповідачів 2 та 3 у якості співвідповідачів у справі про стягнення таких коштів є обов'язковим і останніх, як розпорядників бюджетних коштів, слід зобов'язати в судовому порядку виконати покладені на них обов'язки, зокрема відповідача-3 необхідно зобов'язати перерахувати грошові кошти у сумі 57 798 350,13 грн. на рахунок відповідача-2, який в свою чергу зобов'язаний перерахувати грошові кошти на рахунок відповідача-1 для оплати виконаних робіт по об'єкту за Договором.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до п. 1.2. Договору відступлення Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) виконувати функції головного розпорядника коштів по об'єкту, вимагати від Генпідрядника за Основним договором належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

В грудні 2011 року Учасником було виконано робіт на суму 31499481,12 грн., а Замовником/Новим кредитором прийняті такі роботи, що підтверджується актами приймання виконаних робіт №№ 1-8 та б/н за 2011 р.

За ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 4.1., 4.2. Договору передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється згідно календарного плану виконання робіт, проводиться залежно від наявного фінансування. Остаточний розрахунок у розмірі 5 (п'яти) відсотків від вартості робіт за Договором сплачується після підписання акта вводу об'єкта в експлуатацію.

Доказів здійснення Замовником/Новим кредитором на користь Учасника оплати робіт по Договору до суду не представлено.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради. Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень. Головний розпорядник бюджетних коштів: розробляє плани діяльності на плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди (включаючи заходи щодо реалізації інвестиційних програм (проектів)); організовує та забезпечує на підставі плану діяльності та індикативних прогнозних показників бюджету на наступні за плановим два бюджетні періоди складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (місцевому фінансовому органу); отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу.

У відповідності до положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013р. N 76-р "Деякі питання використання у 2013 році державних капітальних видатків", вирішено забезпечити: головним розпорядникам бюджетних коштів: погодження передачі бюджетних призначень, передбаченої пунктом 1 цього розпорядження, з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету; розроблення та затвердження у разі потреби порядків використання відповідних бюджетних коштів; подання щомісяця до 5 числа Міністерству фінансів звіту про використання бюджетних коштів в розрізі бюджетних програм, напрямів, об'єктів та заходів. Після зазначеного погодження: Міністерству фінансів - відкриття у разі потреби нових бюджетних програм та внесення відповідних змін до розпису державного бюджету; Державній казначейській службі - перерахування бюджетних коштів відповідно до переданих бюджетних призначень та інформування Міністерства фінансів щомісяця до 10 числа про обсяги перерахування бюджетних коштів та касові видатки в розрізі головних розпорядників бюджетних коштів, бюджетних програм, напрямів, об'єктів та заходів.

Погашення кредиторської заборгованості, що виникла у 2011 році за об'єктом "Реконструкція системи водовідведення та очистки господарсько-побутових стоків м. Біляївка Одеської області" - 31755,7 тис. гривень (Мінрегіон) (п. 28 вказаного розпорядження).

За ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги неоплату робіт Учасника за Договором та неперерахування розпорядниками бюджетних коштів платежів за об'єктом "Реконструкція системи водовідведення та очистки господарсько-побутових стоків м. Біляївка Одеської області", колегія суддів зазначає про існування боргу за Договором з неоплати виконаних Учасником робіт в розмірі 31499481,12 грн. з урахуванням 6085801,71 грн. втрат від інфляції та 2705503,38 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором щодо оплати робіт.

Щодо позовних вимог про стягнення 17 434 483,92 грн. збитків колегія суддів зазначає наступне.

Мотивуючі нараховані до стягнення 17 434 483,92 грн. збитків позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2013р. у справі № 916/2649/13 з позивача стягнуто на користь Приватного підприємства "СТРОЙ-СИСТЕМ", в тому числі, пеню за прострочення платежу у розмірі - 2 382 255,84 грн., штрафу у розмірі 10% від несплаченої суми - 3 149 948,11 грн., 3% річних від простроченої суми - 1 587 056,05 грн. та збитків у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди) за порушення умов договору на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 у розмірі 10 315 223,92 грн. Відтак, зважаючи на невиконання відповідачами зобов'язання щодо оплати робіт за Договором, що, в свою чергу, призвело до неможливості оплатити позивачем 31 499 481,12 грн. вартості виконаних робіт підряднику за договором на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 - Приватному підприємству "СТРОЙ-СИСТЕМ", враховуючи виконання позивачем вказаного рішення суду в повному обсязі та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками, наявні підстави для стягнення з відповідача-1 17 434 483,92 грн. збитків, стягнутих на підставі рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/2649/13.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), в тому числі, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 Цивільного кодексу України).

За ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Виходячи з приписів ст.ст. 22, 614 Цивільного кодексу України та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України підставою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками, вини.

Водночас, з рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2013р. у справі № 916/2649/13 випливає висновок про те, що неперерахування Департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, як замовником робіт з реконструкції системи водовідведення та очистки господарсько-побутових стоків в м. Біляївка Одеської області, відповідачу - Приватному підприємству "РЕМЕРЦЕНТР", як генеральному підряднику, грошових коштів за виконанні роботи по договору № 101 про закупівлю робіт за державні кошти від 16.11.2011 року, не звільняє останнього від відповідальності за порушення зобов'язання, у зв'язку із чим відповідач - Приватне підприємство "РЕМЕРЦЕНТР" поніс відповідальність у вигляді стягнення з нього на користь Приватного підприємства "СТРОЙ-СИСТЕМ" коштів: пені за прострочення платежу у розмірі - 2 382 255,84 грн., штрафу у розмірі 10% від несплаченої суми - 3 149 948,11 грн., 3% річних від простроченої суми - 1 587 056,05 грн. та збитків у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди) за порушення умов договору на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 у розмірі 10 315 223,92 грн.

Зі змісту даного рішення відомостей про те, що з положень договору на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 чи то Договору про закупівлю випливає, що оплата Приватним підприємством "РЕМЕРЦЕНТР" робіт за договором на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 на користь Приватного підприємства "СТРОЙ-СИСТЕМ" залежить та пов'язана від перерахування Замовником на користь Учасника вартості виконаних Учасником робіт по Договору не витікає.

Позивачем не вказано та не визначено змістовних положень договору на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 чи то Договору про закупівлю, які свідчать про те, що оплата Приватним підприємством "РЕМЕРЦЕНТР" робіт за договором на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 на користь Приватного підприємства "СТРОЙ-СИСТЕМ" залежить та пов'язана від перерахування Замовником на користь Учасника вартості виконаних Учасником робіт по Договору в сумі 31 499 481,12 грн.

Таким чином, стягнення з позивача пені за прострочення платежу у розмірі - 2 382 255,84 грн., штрафу у розмірі 10% від несплаченої суми - 3 149 948,11 грн., 3% річних від простроченої суми - 1 587 056,05 грн. та збитків у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди) за порушення умов договору на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 у розмірі 10 315 223,92 грн. є відповідальністю позивача за неналежне виконання власного грошового зобов'язання перед Приватним підприємством "Строй-Систем" щодо неоплати робіт по договору підряду № СВ-Б/2111 від 21.11.2011р., а відтак не є, в розумінні ст.ст. 22, 614 Цивільного кодексу України та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, завданими йому збитками.

З огляду не те, що змістовних положень договору на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 чи то положень Договору про закупівлю, які свідчать про те, що оплата Приватним підприємством "РЕМЕРЦЕНТР" робіт за договором на виконання підрядних робіт від 21.11.2011 року № СВ-Б/2111 на користь Приватного підприємства "СТРОЙ-СИСТЕМ" залежить та пов'язана від перерахування Замовником за Договором на користь Учасника вартості виконаних Учасником робіт по Договору в сумі 31499481,12 грн. позивачем не наведено, недоведеним є причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідачів та нарахованими до стягнення збитками.

Як встановлено, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач-1 став Новим кредитором за Договором, оскільки відбулася відступка прав згідно Договору відступлення, а відтак визначена до стягнення сума коштів за Договором підлягає стягненню саме з Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, яку відповідачі 2 та 3 зобов'язані перерахувати на рахунок відповідача-1.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Договір відступлення не є, з огляду на підстави заявленого позову, належною підставою виникнення у позивача права на стягнення з відповідача-1 коштів та про зобов'язання відповідачів 2 та 3 зобов'язати вчинити дії з їх перерахування відповідачу-1 з огляду на наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Пунктом 2.1. Постанови № 11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З правової конструкції ст. 516 слідує, що особливим може бути встановлений порядок заміна кредитора у зобов'язанні, що визначається договором або законом.

Пунктом 20.2. Договору чітко передбачено, що жодна сторона /Замовник чи Учасник/ не має права передавати свої права за Договором третім особам без письмової згоди інших сторін.

Отже, з огляду на положення п. 20.2. Договору випливає необхідність дотримання факту надання письмової згоди однієї із сторін на передання своїх права за Договором третім особам.

Доказів надання Учасником згоди Замовнику/Первісному кредитору письмової згоди на передання своїх права за Договором Новому кредитору/відповідачу-1 до суду не надано.

Доданий до апеляційної скарги лист позивача на адресу Біляївської міської ради від 27.12.2011 р. №101/11 не може бути належним та допустимим доказом надання такої згоди, оскільки позивачем не представлено до суду доказів відправлення даного листа на адресу Біляївської сільської ради та отримання останньою цього листа.

З положень додаткової угоди № 3 та додаткової угоди № 4 до Договору, укладених між позивачем та відповідачем-1, не вбачається обставин надання Учасником Замовнику - Біляєвській міській раді письмової згоди на передання своїх права за Договором Новому кредитору - Головному управлінню розвитку інфраструктури та енергозабезпечення Одеської обласної державної адміністрації, чим не дотримано встановлений п. 20.2. Договору порядок передачі прав за Договором іншій особі, та, відповідно, свідчить про недотримання вимог ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України станом на момент вчинення Договору відступлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Пунктом 2.3 Постанови № 11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вказані обставини у їх сукупності свідчать про недотримання Замовником встановлених ст. 516 Цивільного кодексу України вимог щодо дотримання передбаченого Договором порядку заміни кредитора у відповідному зобов'язанні, а тому судом першої інстанції правомірно визнано недійсним Договір відступлення, на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи висновки щодо порушення Замовником Договору вимог законодавства стосовно процедури заміни кредитора під час укладання Договору відступлення, з урахуванням того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, з чого випливає про відсутність у Нового кредитора прав за Договором відступлення в визначених відповідним правочином межах та обсязі, суд не приймає останній, як належну підставу, за визначених у позові підстав, на порушення відповідачами прав позивача за ним щодо зобов'язання відповідачів 2 та 3 вчинити дії та про стягнення з відповідача-1, як неналежного кредитора, певної частини грошових коштів.

Таким чином, позовні вимоги Приватного підприємства "Ремерцентр" до Департаменту розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення суду першої інстанції відповідає законодавству, матеріалам справи та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ремерцентр" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р. у справі № 910/20575/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20575/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

П.В. Авдеєв