КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа№ 910/25630/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

від позивача: Журба М. В. - представник, дов. № 2 від 21.01.2015

від відповідача: Цівінська Н. М. - представник, дов. № 2-19д від 19.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015

у справі № 910/25630/14 (суддя Борисенко І. І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 703 701,71 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 01.04.2015 було оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/25630/14 до 22.04.2015.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 80 489,51 грн., нарахованих за період з 11.01.2014 по 01.10.2014 та збитків від інфляції в сумі 623 212,20 грн., нарахованих по вересень 2014 року включно на суму заборгованості, яка виникла у відповідача за поставлений за договором № УГВ3875/11-11, але неоплачений товар, присуджену до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі № 910/1728/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 3 965 025,19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2015, повний текст якого складений 06.02.2015, у справі № 910/25630/14 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанцій ґрунтується на тому, що матеріали справи належним чином підтверджений факт прострочення відповідачем виконання обов'язку по сплаті позивачу грошових коштів в сумі 3 723 532,14 грн., з огляду на що, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення збитків від інфляції та 3% річних за весь час прострочення відповідачем обов'язку по сплаті позивачу грошових коштів в сумі 3 723 532,14 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариства "Укргазвидобування" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 по справі № 910/25630/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" послалось на те, що спірне рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Так, відповідач зазначив, що судом першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення не враховано його позицію щодо відсутності вини у невиконанні ним договору № УГВ3875/11-11 від 18.07.2011, пославшись на те, що таке невиконання було наслідком порушення контрагентом відповідача, якому останній в силу положень чинного законодавства України зобов'язаний продавати весь обсяг видобутого товарного природного газу, а саме НАК "Нафтогаз України", строків оплати за поставлений відповідачем природній газ.

Крім того, відповідач зазначив про те, що враховуючи викладені вище обставини, а також приписи ст. 233 ГК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги тяжкий фінансовий стан відповідача та прийняв рішення про стягнення з нього всієї суми, заявленої позивачем, що вказує на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 (а.с. 11-13), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2014 (а.с. 14-20) у справі № 910/1728/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 3 965 025,19 грн. встановлені наступні обставини:

- 18.07.2011 між позивачем як постачальником та Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якого відповідачем, як покупцем, укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3875/11-11, відповідно до умов якого позивач зобов'язався у 2011 році поставити відповідачу товари, зазначені у специфікації, що додається до договору, а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити такі товари;

- на виконання умов спірного договору поставки позивачем було здійснено поставку товарів відповідачеві за період з 26.07.2011 до 31.12.2012 на загальну суму 3 723 532,14 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі;

-в порушення умов, визначених у вищевказаному договорі, відповідач в належний строк не виконав свого обов'язку з оплати вартості поставлених товарів, а заборгованість відповідача за вказані товари становить 3 723 532,14 грн.

З матеріалів справи та змісту вищевказаного рішення вбачається, що, окрім суми основного боргу (3 723 532,14 грн.), позивачем у справі № 910/1728/14 було заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 241 493,05 грн., які позивачем були нараховані за період по 10.01.2014 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі № 910/1728/14 з відповідача на користь позивача стягнуто основний боргу в сумі 3 723 532,14 грн., 3% річних в сумі 241 493,05 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 73 080 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Частиною 3 ст. 105 ГПК України встановлено, що постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

З огляду на те, що, рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі № 910/1728/14 було відповідачем оскаржено в апеляційному порядку та залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2014, зазначене рішення набрало законної сили саме 11.06.2014, і факти, встановлені в ньому, зокрема, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3875/11-11 від 18.07.2011 в сумі 3 723 532,14 грн., не потребує доведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 - 5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач має зобов'язання оплатити поставлений позивачем за договором про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3875/11-11 від 18.07.2011, яке виникло на підставі зазначеного договору і яке станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем на виконано.

Проти наявності вказаного зобов'язання та його невиконання відповідач ані у відзиві на позов, ані в апеляційній скарзі не заперечив.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати заборгованості за поставлений за договором про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3875/11-11 від 18.07.2011, але неоплачений товар в сумі 3 723 532,14 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного та не у повному обсязі виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем за договором про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3875/11-11 від 18.07.2011 товару в сумі 3 723 532,14 грн., позивач відповідно до приписів ст. 625 ЦК України має право нарахувати на суми несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань 3% річних та збитки від інфляції за весь час такого прострочення.

Вказана правова позиція викладена й в п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з яким:

- за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України);

- саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум;

- отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Щодо посилань відповідача на відсутність його вини у невиконанні договору № УГВ3875/11-11 від 18.07.2011, з огляду на те, що таке невиконання було наслідком порушення контрагентом відповідача, якому останній, в силу положень чинного законодавства України, зобов'язаний продавати весь обсяг видобутого товарного природного газу, а саме НАК "Нафтогаз України", строків оплати за поставлений відповідачем природній газ, що є підставою для застосування судом приписів ст. 233 ГК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшення присудженої до стягнення суми, слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 1 ст. 230 ГК України встановлює, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3 частини 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, чинним законодавством господарському суду при прийнятті рішення надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, тобто штрафу або пені, проте заявлені в даній справі до стягнення 3% річних та збитки від інфляції за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, а відтак, господарський суд в будь-якому випадку не має права на зменшення таких сум.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 80 489,51 грн., нарахованих за період з 11.01.2014 по 01.10.2014 та збитків від інфляції в сумі 623 212,20 грн., нарахованих по вересень 2014 року включно, визнаються колегією суддів законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунками позивача.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № 910/25630/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування".

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № 910/25630/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № 910/25630/14 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/25630/14.

Повний текст постанови складено 29.04.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай