ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 922/5958/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Горбачова Л.П.

при секретарі - Полубояриній Н.В.

за участю:

прокурора - Горгуль Н.В. (службове посвідчення № 016182 від 12.04.2013р.)

представника позивача - не з"явився

представника 1-го відповідача - не з"явився

представника 2-го відповідача - Литвинець В.М. (дов. № б/н від 08.01.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків (вх. № 1374 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі № 922/5958/14

за позовом Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області м. Лозова в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області, м. Харків

до 1) Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, м. Лозова, Харківська область

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Супіна Агро", с. Перемога, Лозівського району, Харківської області

про скасування розпоряджень та визнання недійсними договорів оренди землі, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Лозівський міжрайонний прокурор Харківської області м. Лозова в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області до відповідачів: 1) Лозівської районної державної адміністрації Харківської області м. Лозова; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Супіна Агро", с. Перемога, в якій просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації № 151 від 23.03.2007р. "Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок загальною площею 247,4 га за рахунок земель державного резервного фонду та земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Бунаківської сільської ради". Крім того, прокурор просив визнати недійсним розпорядження № 520 від 16.12.2008р. про затвердження документації із землеустрою та визнати недійсними договори оренди землі 4 земельних ділянок №32-11, яким ТОВ "Супіна-Агро" передано в оренду земельну ділянку, площею 11,9 га (к.н. :01:000:0450); №33-11 на земельну ділянку, площею 43,1782 га (к.н. :01:000:0451); №30-11 на земельну ділянку, площею 138,8029 га (к.н. :01:000:0452) та № 31-11 на земельну ділянку, площею 12,2413 га (к.н. :01:000:0453), укладених 25.08.2011 р. між Лозівською районною державною адміністрацією та ТОВ "Супіна Агро". Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор послався на правові висновки постанови Верховного суду України від 16.09.2014 року у справі № 5023/5736/12, а також на порушення першим відповідачем процедури передачі в оренду земельної ділянки і приписів статей 124, 134 Земельного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. по справі № 922/5958/14 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Прокуратура Харківської області з даним рішенням суду першої інстанції не погодилась в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним розпорядження № 520 від 16.12.2008р. про затвердження документації із землеустрою та визнати недійсними договори оренди землі 4 земельних ділянок №32-11, яким ТОВ "Супіна-Агро" передано в оренду земельну ділянку, площею 11,9 га (к.н. :01:000:0450); №33-11 на земельну ділянку, площею 43,1782 га (к.н. :01:000:0451); №30-11 на земельну ділянку, площею 138,8029 га (к.н. :01:000:0452) та № 31-11 на земельну ділянку, площею 12,2413 га (к.н. :01:000:0453), укладених 25.08.2011 р. між Лозівською районною державною адміністрацією та ТОВ "Супіна Агро" та просить рішення в зазначеній частині скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В іншій частині скаржник просить рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. по справі № 922/5958/14 залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015р. по справі № 922/5958/14 апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 07 квітня 2015р. о 10:00 год.

01.04.2015р. від Головного управління Держземагенства у Харківській області, м. Харків надійшли письмові пояснення по апеляційній скарзі прокурора (вх. № 5181), відповідно до яких позивач повідомляє, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача надавався мотивований письмовий відзив від 29.01.2015р. № 33 стосовно не підтримання позовних вимог прокурора. Будь-яких додаткових письмових пояснень чи заперечень у представника Головного управління не має. Правову позицію, що викладена у відзив на позов, Головне управління Держземагенства у Харківській області, м. Харків підтримує у повному обсязі. Крім того, позивач зазначає, що оскільки його представник одночасно залучений до участі в декількох судових справах, останній не матиме можливості прийняти участь у судовому засіданні по цій справі, а тому позивач просить розглянути справу без участі його представника.

01.04.2015р. від Лозівської районної державній адміністрації Харківської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 5183), в якому перший відповідач вважає, що розпорядження № 151 від 23.03.2007р. та № 520 від 16.12.2008р. прийняті в межах законодавства, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні, оскільки право оренди ТОВ "Супіна Агро" на спірні земельні ділянки є правомірно набутим. Також перший відповідач повідомив, що у зв'язку з відсутністю лімітів по КЕКВ 1140 "Видатки на відрядження", у нього відсутня можливість направлення представника для участі в судових засіданнях.

02.04.2015р. від ТОВ "Супіна Агро" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 5295), в якому другий відповідач зазначає, що йому було надано дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок розпорядженням голови Лозівської РДА Харківської області від 23.03.2007р., тобто в період, коли обов'язок проведення земельних торгів, визначений нормами чинного законодавства, що регулюють правовідносини сторін, був відсутній. Крім того, другий відповідач зазначає, що передача земельних ділянок йому в оренду без проведення земельних торгів обумовлювалась виконанням положень абз. 3 пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, у зв'язку із наявністю рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення до 01.01.2008р., що було правомірно та обґрунтовано встановлено судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення. З цих обставин, другий відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а рішення місцевого господарського суду у даній справі просить залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2015р. розгляд справи відкладено на 21.04.2015р. о 14:15 год., а прокурора зобов'язано надати суду письмові пояснення щодо правової позиції, викладеної ТОВ «Супіна-Агро» у відзиві на апеляційну скаргу.

14.04.2015р. від ТОВ «Супіна-Агро» надійшли письмові пояснення та обґрунтування до відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до яких другий відповідач зазначає про неможливість застосування до даних правовідносин правових висновків Верховного суду України, що викладені у постанові від 16.09.2014р., та на яких ґрунтуються вимоги прокурора. Вважає, що до правовідносин відносно передачі в оренду земельних ділянок ТОВ «Супіна Агро» застосовувались норми Земельного кодексу України, зокрема абз. 3 п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, а судом першої інстанції правильно встановлено, що у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі № 5023/5736/12 предметом спору є розпорядження, яке було видано районною державною адміністрацією 03.06.2008 року, тобто в інший період. На думку другого відповідача, оскільки дозвіл на розроблення проекту відведення земельних ділянок ТОВ «Супіна Агро» було надано до 01.01.2008р., тому передача в оренду цих земельних ділянок із земель державної власності здійснювалась без проведення земельних торгів, що відповідає абзацу 3 пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу.

21.04.2015р. прокурором надані додаткові пояснення щодо спірних правовідносин, в яких прокурор посилається на порушення першим відповідачем процедури передачі в оренду земельної ділянки, зокрема приписів статей 124, 134 Земельного кодексу України, а також вважає, що в даному випадку для правильного вирішення спору необхідно застосувати правову позицію Верховного суду України, що викладена у постанові від 16.09.2014 року у справі № 5023/5736/12.

Враховуючи повідомлення позивача та першого відповідача про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що неявка їх представників не перешкоджає перегляду рішення господарського суду у даній справі в апеляційному порядку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі документами, з урахуванням викладених письмово правових позицій позивача та першого відповідача у справі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши правову позицію прокурора у справі, доводи його апеляційної скарги та додаткових письмових пояснень, беручи до уваги обґрунтування позивача та відповідачів, які містяться в матеріалах справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого прокурором рішення, заслухавши прокурора та уповноваженого представника другого відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, розпорядженням голови Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 23 березня 2007 року за № 151 ТОВ "Супіна Агро" було надано дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок, загальною площею 247,4 га за рахунок земель державного резервного фонду та земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Бунаківської сільської ради.

На підставі вищезазначеного розпорядження ТОВ "Супіна Агро" було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель с/г призначення (землі запасу), розташованих за межами населеного пункту на території Бунаківської сільської ради Лозівського району Харківської області, який зареєстровано 24.06.2008 р. за № 2168.

Розпорядженням голови Лозівської районної державної адміністрації за № 520 від 16.12.2008 року було затверджено відповідну документацію з землеустрою.

На підставі вищезазначених розпоряджень Голови Лозівської районної державної адміністрації, між ТОВ "Супіна Агро" та Лозівською РДА Харківської області було укладено договори оренди земельних ділянок: № 32-11, яким ТОВ "Супіна Агро" було передано в оренду земельну ділянку, площею 11,9 га, кад. № :01:000:0450; № 33-11, яким ТОВ "Супіна Агро" було передано в оренду земельну ділянку, площею 43,1782 га, кад. № :01:000:0451; № 30-11, яким ТОВ "Супіна Агро" було передано в оренду земельну ділянку, площею 138,8029 га, кад. № :01:000:0452; № 31-11, яким ТОВ "Супіна Агро" було передано в оренду земельну ділянку, площею 12,2413 га, кад. № :01:000:0453, які були зареєстровані у відповідності до вимог діючого законодавства України.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу, державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В даному випадку Лозівський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся до господарського суду із позовом про визнання незаконними та скасування вищезазначених розпоряджень голови Лозівської районної державної адміністрації № 151 від 23.03.2007р. та № 520 від 16.12.2008р., а також визнання недійсними договорів оренди землі, що укладені на підставі цих розпоряджень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Лозівський міжрайонний прокурор послався на те, що Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області порушено передбачену земельним законодавством процедуру надання в користування земельної ділянки державної власності, так як право оренди на спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення повинно відбуватися на конкурсних засадах, а тому вважає порушеними інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель та ефективного використання земельних ресурсів. В якості підстав для скасування та визнання недійсними розпоряджень № 151 від 23.03.2007р. та № 520 від 16.12.2008р., а також для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок № 30-11 від 25.08.2011р., №31-11 від 25.08.2011р., №32-11 від 25.08.2011р. та №33-11 від 25.08.2011р. прокурор зазначив, що згідно частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійcний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому вважає, що невідповідність спірних розпоряджень та договорів вимогам частини 2 статті 124 Земельного кодексу України, є підставою для визнання незаконними та скасування розпоряджень та визнання договорів оренди землі недійсними.

Розглянувши вказані вимоги та враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, господарський суд Харківської області визначився, що спірні розпорядження Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 151 від 23.03.2007р. та № 520 від 16.12.2008р. були прийняті в межах компетенції даного органу місцевого самоврядування, а правові підстави для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, які були укладені на виконання вказаних розпоряджень - відсутні. З цих обставин, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

З даними висновками господарського суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки судом правильно надана правова кваліфікація викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, а всі обставини справи та надані учасниками даного судового процесу докази в їх сукупності, досліджені і оцінені судом у повному обсязі при вирішенні даного спору по суті, що виключає в даному випадку задоволення позовних вимог.

Погоджуючись із даним висновком суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Повноваження місцевих державних адміністрацій визначаються Законом України "Про місцеві державні адміністрації" № 586-XIV від 9 квітня 1999 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля (пункт 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

Відповідно до статті 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, серед іншого, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Це означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами.

Згідно зі статтею 17 Земельного кодексу України та пункту 2 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" державна адміністрація здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України (в редакції від 13.01.2007 року та в редакції від 04.06.2008 року) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 124 Земельного кодексу України (в редакції від 04.06.2008 року) набуття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, набуття права на оренду земельних ділянок під об'єкти соціального і доступного житла, використання земельних ділянок для розробки корисних копалин та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій), використання релігійними організаціями (під культовими будівлями), які легалізовані в Україні).

Згідно вимог статті 134 Земельного кодексу України (в редакції від 13.01.2007 рік, що діяла на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень), земельні ділянки державної або комунальної власності, призначені для продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову, підлягають продажу на конкурентних засадах (земельні торги).

Відповідно до вимог статті 134 Земельного кодексу України (в редакції від 04.06.2008 року), земельні ділянки державної або комунальної власності, призначені для продажу суб'єктам підприємницької діяльності, підлягають продажу на конкурентних засадах (земельні торги), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі.

В інших же випадках, за нормами чинного законодавства передача в оренду земельних ділянок із земель державної та комунальної власності без проведення земельних торгів можлива лише за умов прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року (пункт 1 абзац 3 Перехідних положень Земельного кодексу України).

Так, згідно абзацу 3 пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, чітко передбачено, що у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01.01.2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Матеріали справи містять Розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації № 151 від 23.03.2007р. "Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок загальною площею 247,4 га за рахунок земель державного резервного фонду та земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Бунаківської сільської ради" (аркуш справи 80).

Зі змісту розпорядження № 151 від 23.03.2007р. вбачається, що Лозівською районною державною адміністрацією на ТОВ «Супіна Агро» покладено обов'язок щодо розробки та погодження проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подальшої її передачі райдержадміністрації для розгляду.

Отже, надання дозволу на розроблення проектів відведення спірних земельних ділянок було здійснено Головою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області відповідно до абзацу 3 пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Даною нормою Земельного кодексу України жодним чином не обмежено цільового призначення земельних ділянок, на які поширюється її дія, а тому доводи прокурора про те, що приписи абзацу З пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008р. № 509-VI) розповсюджуються лише на землі громадської та житлової забудови, колегією суддів до уваги не приймаються.

Згідно вимог пункту з Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів в сприянні будівництву" (в редакції від 16.09.2008 року, який набрав чинності 14.10.2008 року), прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

За наявними у справі доказовими матеріалами колегією суддів також з'ясовано, що на підставі розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації № 151 від 23.03.2007р., ТОВ «Супіна Агро», розробивши та погодивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок державного резервного фонду та земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населеного пункту на території Бунаківської сільської ради Лозівського району Харківської області площею 247,4 га, звернулось до Лозівської районної державної адміністрації для розгляду та затвердження даного проекту відведення земельної ділянки.

Наслідком вказаного законного розпорядження стало затвердження Розпорядженням голови Лозівської районної державної адміністрації за № 520 від 16.12.2008 року відповідної документації з землеустрою, а також укладення відповідних договорів оренди земельних ділянок, які були зареєстровані з дотриманням приписів чинного на той час законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки Лозівською районною державною адміністрацією розпорядження № 151 від 23.03.2007р. про надання ТОВ «Супіна Агро» дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок загальною площею 247,4 га прийнято до 01.01.2008р., і є таким, що прийняте з дотриманням встановленого законодавством порядку, тому передача в оренду цих земельних ділянок правомірно була здійснена без проведення земельних торгів (аукціонів) на підставі розпорядження райдержадміністрації № 520 від 16.12.2008р.

При цьому слід зазначити, що Лозівська районна державна адміністрація, як розпорядник земельної ділянки, здійснила своє волевиявлення у формі відповідного рішення - розпорядження № 151 від 23.03.2007р. Це рішення є ненормативним актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а саме: передачею в оренду спірних земельних ділянок без проведення земельних торгів на підставі розпорядження райдержадміністрації № 520 від 16.12.2008р. та договорів оренди земельних ділянок № 30-11 від 25.08.2011р., №31-11 від 25.08.2011р., №32-11 від 25.08.2011р. та №33-11 від 25.08.2011р.

Питання щодо скасування розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації № 151 від 23.03.2007р. в апеляційній скарзі прокурором не ставиться, хоча у позові така вимога прокурором була заявлена, а отже фактично чинність вказаного розпорядження прокурором фактично визнається.

До того ж, позивач у даній справі - Головне управління Держземагенства у Харківській області протягом всього розгляду справи, як в суді першої та і апеляційної інстанції, не підтримав вимоги прокурора та заперечив проти них у повному обсязі, вважаючи, що спірні розпорядження прийняті в межах повноважень райдержадміністрації, а тому підстави для їх скасування та визнання недійсними договорів оренди землі недійсними в даному випадку відсутні.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки прийняття Лозівською районною державною адміністрацією розпорядження № 520 від 16.12.2008р. про затвердження документації із землеустрою, а також укладення договорів оренди землі чотирьох земельних ділянок з ТОВ «Супіна Агро», є похідними діями відповідачів на підставі законного розпорядження № 151 від 23.03.2007р., тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними цих розпоряджень і договорів.

Крім того, статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу".

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 вказаної норми).

Статтею 203 зазначеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Двосторонні акти приймання-передачі земельної ділянки, плани та схеми земельної ділянки, довідки про правовий статус та присвоєння кадастрового номеру земельним ділянкам, розрахунки розміру орендної плати додані прокурором до позовної заяви.

Проте прокурором не доведено, що договори оренди землі, які укладені між Лозівською районною державною адміністрацією та ТОВ «Супіна Агро» суперечать положенням Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», а також інтересам держави і суспільства.

Із матеріалів справи вбачається, що договори оренди спірних земельних ділянок № 30-11 від 25.08.2011р., №31-11 від 25.08.2011р., №32-11 від 25.08.2011р. та №33-11 від 25.08.2011р. містять всі істотні умови, передбачені для договорів оренди землі, визначених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» та не суперечать вимогам частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вказане, а також з огляду на відсутність правових підстав для визнання недійсними спірних розпоряджень Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 151 від 23.03.2007р. та № 520 від 16.12.2008р., на підставі яких укладено зазначені договори оренди, вимога прокурора з наведеними у позові обґрунтуваннями щодо визнання недійсними договорів оренди спірних земельних ділянок № 30-11 від 25.08.2011р., №31-11 від 25.08.2011р., №32-11 від 25.08.2011р. та №33-11 від 25.08.2011р. також задоволенню не підлягає. При цьому прокурором не доведено належними та допустимим доказами порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель та ефективного використання земельних ресурсів спірними розпорядженнями та укладеними на їх підставі договорами оренди земельних ділянок.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання прокурора у позовні заяві та апеляційній скарзі на правові висновки, що викладені у постанові Верховного суду України від 16.09.2014 року у справі № 5023/5736/12, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як правильно зазначено господарським судом в оскаржуваному рішенні у постанові Верховного суду України від 16.09.2014 року предметом спору є розпорядження, яке було видано районною державною адміністрацією 03.06.2008 року. Натомість ТОВ "Супіна Агро" було надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки розпорядженням голови Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 23.03.2007 року, тобто в інший період.

Також колегія суддів вважає необхідним зазначити, що правові висновки Верховного суду України від 16.09.2014 року у справі № 5023/5736/12 стосувались неоднакового застосування статей 116, 124, 134 Земельного кодексу України. Втім, норма абзацу 3 пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України цим судом не застосовувалась, а у постанові йдеться мова про те, що в процесі виділення в оренду земельної ділянки по справі №5023/5736/12 існує спір між декількома претендентами-юридичними особами (ФГ "Подолянка" та ТОВ "АФ "Подолівська") щодо отримання в оренду однієї і тієї ж земельної ділянки. Між тим, питання щодо наявності станом на 16.12.2008 року інших претендентів на спірні земельні ділянки, визнання недійними договорів оренди по яких, є предметом даного судового провадження у справі № 922/5958/14, прокурором не порушувалось. Вид використання земельної ділянки, що виділялось в оренду ФГ "Подолянка" (для ведення фермерського господарства) відрізнявся від виду використання землі для ТОВ "АФ "Подолівська" (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), а розпорядження про надання ТОВ "Агрофірма "Подолівська" дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки було прийнято 03.06.2008 року. Водночас другий відповідач у даній справі № 922/5958/14 - ТОВ «Супіна Агро» отримав дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок розпорядженням голови Лозівської РДА Харківської області 23.03.2007 року, тобто в інший період, що має наслідком застосування інших норм Земельного кодексу України, зокрема щодо відсутності обов'язку проведення земельних торгів.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що прокурор ні під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності його позовних вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги прокурора, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі цілком законного та обґрунтованого рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі № 922/5958/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.04.2015р.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Горбачова Л.П.