ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 911/804/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», Київська обл., с. Мархалівка

фізичної особи-підприємця Романенка Геннадія Вікторовича, Херсонська обл., смт Верхній Рогачик

про стягнення 26730,58 грн.

за участю представників:

від позивача: Грищенко О.М. (дов. від 02.06.2014 р.);

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

Обставини справи:

товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі - позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1) та фізичної особи-підприємця Романенка Геннадія Вікторовича (далі - відповідач 2), в якому просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 3,40 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 754,56 грн. штрафу, 5,03 грн. інфляційних втрат, 16,40 грн. пені та 213,79 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за угодою № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р. до ТОВ «Ніко-Тайс» перейшло право вимоги до фізичної особи-підприємця Романенка Г.В. щодо сплати розміру пені, 3% річних, інфляційних витрат, відсотків за користування товарним кредитом, що виникли в результаті неналежного виконання останнім умов договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р., укладеного між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та фізичною особою-підприємцем Романенком Г.В. Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за угодою № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язані від 15.11.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» було укладено договір поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 р., відповідно до умов якого відповідач-1, відповідальність якого обмежується сумою 1000,00 грн., поручається перед позивачем за виконання зобов'язань відповідачем-2 щодо сплати 3% річних.

16.03.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 349,11 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 754,56 грн. штрафу, 1035,13 грн. інфляційних втрат, 2091,38 грн. пені та 22500,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Отже, господарським судом Київської області розглядаються позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 349,11 грн. 3% річних та стягнення з відповідача-2 754,56 грн. штрафу, 1035,13 грн. інфляційних втрат, 2091,38 грн. пені та 22500,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Представник позивача в судових засіданнях 19.03.2015 р. та 14.04.2015 р. позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача 1 в судові засідання 19.03.2015 р. та 14.04.2015 р. не з'явився, хоча про час і місце судових засідань відповідач 1 був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 46748431.

Представник відповідача 2 в судові засідання 19.03.2015 р. та 14.04.2015 р. не з'явився, хоча про час та місце судових засідань відповідач 2 був повідомлений належним чином, оскільки вся кореспонденція надсилалася на адресу відповідача 2, за якою він зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (витяг № 16600273 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Відповідач відзив на позов суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року за № 18 за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України в разі якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2009 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (постачальник) та приватним підприємцем Романенком Геннадієм Вікторовичем (відповідач 2, покупець) було укладено договір поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 (договір).

15.11.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор) було укладено угоду № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої сторони дійшли згоди, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання приватним підприємцем Романенком Геннадієм Вікторовичем (боржник, відповідач 2) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних, інфляційних втрат, відсотків за користування товарним кредитом, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р., у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. (п. 1.1. угоди в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014 р.).

Згідно з п. 1.2. угоди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014 р.) новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування товарним кредитом за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р.

Згідно з п. 2.4. угоди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014 р.) з моменту укладення даної угоди новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р., по відношенню до боржника щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування товарним кредитом, у зв'язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р.

Згідно з п. 4.3. угоди первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про поступку права вимоги.

Відповідно до п. 6.1. угоди угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за угодою.

15.11.2012 р. первісний кредитор за актом прийому-передачі документів передав новому кредитору передбачені п. 4.1. угоди документи, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору.

10.04.2013 р. та 15.08.2014 р. на виконання угоди № 15-11/12-60 від 15.11.2012 р. про заміну кредитора у зобов'язанні ТОВ «Корпорація «Агросинтез» направило на адресу ФОП Романенка Г.В. повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, що підтверджується фіскальними чеками № 7209 від 10.04.2013 р., № 0804 від 15.08.2014 р. та описами вкладення у цінний лист від 10.04.2013 р. та від 15.08.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, право вимоги первісного кредитора до відповідача 2 було передано позивачеві 15.11.2012 р.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі № 911/4119/14 за позовом ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ФОП Романенка Г.В. про стягнення 2515,22 грн. позов задоволено повністю; стягнуто солідарно з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ФОП Романенка Г.В. на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 100,00 грн. заборгованості (дооцінки вартості товару) за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4; стягнуто з ФОП Романенка Г.В. на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 2415,22 грн. заборгованості (дооцінки вартості товару).

Відповідно до статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як встановлено господарським судом, на момент звернення позивача до суду рішення господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі № 911/4119/14 відповідачем 2 не виконано, заборгованість зі сплати курсової різниці за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. у сумі 2515,22 грн. не погашено.

21.11.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель, відповідач 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор, позивач) укладено договір поруки № 21-11-2012-104, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ПП Романенко Г.В. щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 договору.

Згідно з п.п. 2.1., 3.1. договору поруки під основним договором в договорі розуміють угоду № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою № 27-104/11 від 27.11.2012 р., в якій просив відповідача 1 виконати зобов'язання відповідно до договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 р., яка 29.11.2012 р. була отримана директором товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» Назаркевичем О.В., що підтверджується його підписом на вказаній вимозі.

03.12.2012 р. відповідач 1 звернувся до позивача з відповіддю на вимогу вих. № 104, в якій повідомив позивача, що зобов'язання за договором поруки 21-11-2012-104 від 21.11.2012 р. будуть виконані в строк до 31.10.2014 р.

Проте, станом на момент прийняття рішення ні відповідачем 1, ні відповідачем 2 заборгованість по сплаті 3% річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати курсової різниці, сплачена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено господарським судом, до позивача згідно угоди № 15-11/12-60 від 15.11.2012 р. про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 р. перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 2 договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що на момент звернення позивача до суду присуджена до стягнення господарського суду Київської області від 21.10.2014 р. у справі № 911/4119/14 заборгованість (дооцінка вартості товару) відповідача 1 за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. у сумі 2515,22 грн. не сплачена, позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд солідарно стягнути з відповідача 1 та відповідача-2 349,11 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 1035,13 грн. інфляційних втрат, 754,56 грн. штрафу, 2091,38 грн. пені та 22500,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд солідарно стягнути з відповідача 1 та відповідача-2 349,11 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача 2 зі сплати дооцінки вартості товару за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. у загальній сумі 2515,22 грн. за загальний період з 27.11.2009 р. по 13.03.2015 р.

Враховуючи те, що наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, позовна вимога про солідарно стягнення з відповідача 1 та відповідача-2 349,11 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача-2 1035,13 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача 2 зі сплати дооцінки вартості товару за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. у загальній сумі 2515,22 грн. за загальний період грудень 2009 р. - лютий 2015 р.

Враховуючи те, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача-2 1035,13 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача-2 2091,38 грн. пені за прострочення оплати отриманого товару, нарахованої на заборгованість відповідача 2 зі сплати дооцінки вартості товару за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р. у загальній сумі 2515,22 грн. за загальний період з 27.11.2009 р. по 13.03.2015 р., та 754,56 грн. штрафу за прострочення сплати дооцінки вартості товару понад 30 календарних днів.

Згідно з пп. 8.2.3. п. 8.2. договору поставки за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

В пункті 8.5. договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 роки.

Тобто, сторони скористалися наданим їм ст. 232 ГК України правом та збільшили період нарахування пені за прострочення оплати відповідачем-2 товару, отриманого на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р.

Враховуючи те, що наданий позивачем розрахунок пені здійснений з урахуванням положень ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», проте є арифметично невірним, з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 2083,91 грн. відповідно до здійсненого судом розрахунку.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача-2 754,56 грн. штрафу за прострочення сплати дооцінки вартості товару, то вказана позовна вимога також підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено факт прострочення сплати відповідачем 2 дооцінки вартості товару у сумі 2515,22 грн. більше ніж на 30 календарних днів, а наданий позивачем розрахунок штрафу є арифметично вірним.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача-2 22500,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 8.4. договору поставки встановлено, що згідно з ч. 3 ст. 692, 694, 536 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу, покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП=(СПх0,5хД):100, де СП - сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику; СПП - сума простроченого платежу; Д - кількість календарних днів прострочення платежу.

Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 694 ЦК України Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (ч. 5 ст. 694 ЦК України).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В пп. 6.1. п. 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання (пп. 6.2. п. 6 зазначеної постанови).

Отже, оскільки сторони в п. 8.4. договору поставки передбачили обов'язок покупця сплачувати на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами та встановили розмір та порядок їх розрахунку, матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем 2 грошовими коштами позивача, а саме сумою дооцінки вартості товару, що становить 2515,22 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 2 на користь позивача процентів за користування вказаними коштами.

Однак, оскільки наданий позивачем розрахунок процентів за користування грошовими коштами є арифметично невірним, з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню 22007,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до здійсненого судом розрахунку.

Крім того, в заяві про уточнення позовних вимог, позивач просить суд солідарно стягнути із відповідача 1 та відповідача 2 адвокатські витрати у сумі 2500,00 грн. на підставі договору № 10-1/12-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 10.12.2014 р.

На підтвердження факту отримання послуг адвоката позивачем надано суду, зокрема, договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 10-1/12-14 від 10.12.2014 р., акт прийому-передачі документів від 10.12.2014 р., акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 13.03.2015 р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 р. та платіжне доручення № 748 від 19.01.2015 р. на суму 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р. передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.).

10.12.2014 р. між позивачем (замовник) та адвокатом Грищенком Олександром Миколайовичем (виконавець) був укладений договір № 10-1/12-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ПП Романенко Геннадій Вікторович та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (боржники), які виникли на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р., угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 р. та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 р., надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із боржників обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобов'язання щодо договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 р., угоди № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 р. та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 р., консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов'язків виконавця за даним договором (п. 1.1. договору).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що вартість виконання передбачених договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-прийняття виконаних правових послуг та робіт, виходячи із вартості однієї години роботи виконавця, котра складає 100,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору замовник зобов'язується вартість наданих послуг та робіт сплачувати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 днів із моменту підписання договору, проте не пізніше ніж в строк до 31.03.2015 р.

Розрахунки за цим договором здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п.3.4. договору).

13.03.2015 р. позивачем та адвокатом Грищенком О.М. підписано акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв виконані роботи та надані послуги за період з 10.12.2014 р. по 13.03.2015 р. загальною вартістю 2500,00 грн. (25 годин).

Позивач сплатив адвокату Грищенку О.М. 2500,00 грн. за договором № 10-1/12-14 від 10.12.2014 р., що підтверджується платіжним дорученням № 748 від 19.01.2015 р., яке наявне в матеріалах справи, та з якого вбачається, що одержувачем коштів є адвокат Грищенко О.М., призначення платежу: «оплата за адвокатські послуги згідно договору № 10-1/12-14 від 10.12.2014 р.».

Враховуючи те, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження отримання послуг адвоката, то суд дійшов висновку, що вказані витрати позивача відносяться до судових витрат в розумінні ст. 44 ГПК України, однак, оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, а сума оплати вказаних послуг позивачем є неспіврозмірною з ціною позову, то суд дійшов висновку, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) та фізичної особи-підприємця Романенка Геннадія Вікторовича (74402, Херсонська обл., Верхньорогачицький район, смт Верхній Рогачик, вул. Невського, буд. 56, код ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, Голосіївський район, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) 349,11 грн.(триста сорок дев'ять грн. 11 коп.) 3% річних, 13,31 грн. (тринадцять грн. 31 коп.) витрат з оплати послуг адвоката та 23,86 грн. (двадцять три грн. 86 коп.) судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Романенка Геннадія Вікторовича (74402, Херсонська обл., Верхньорогачицький район, смт Верхній Рогачик, вул. Невського, буд. 56, код ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, Голосіївський район, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) 1035,13 грн. (одну тисячу тридцять п'ять грн. 13 коп.) інфляційних втрат, 2083,91 грн. (дві тисячі вісімдесят три грн. 91 коп.) пені, 754,56 грн. (сімсот п'ятдесят чотири грн. 56 коп.) штрафу, 22007,53 грн. (двадцять дві тисячі сім грн. 53 коп.) процентів за користування чужими грошовими коштами, 986,69 грн. (дев'ятсот вісімдесят шість грн. 69 коп.) витрат з оплати послуг адвоката та 1768,94 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят вісім грн. 94 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 28.04.2015 р.