ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 908/803/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді: Борденюк Є.М., Вовк І.В., Могил С.К. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Трест "Запоріжалюмінбуд" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 у справі № 908/803/14 господарського суду Запорізької області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Трест "Запоріжалюмінбуд"
довідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

простягнення 63 784, 75 грн.,
за участю представників
позивача: Новікової В.О.,
відповідача: не з'явились,
В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Трест "Запоріжалюмінбуд" у лютому 2014 року звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 63 784, 75 грн. безпідставно збережених грошових коштів.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.05.2014 позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 рішення господарського суду Запорізької області від 14.05.2014 скасовано, прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з постановою, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржену постанову апеляційного господарського суду, а також рішення місцевого господарського суду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальником) та відкритим акціонерним товариством "Трест "Запоріжалюмінбуд" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Трест "Запоріжалюмінбуд") (споживачем) 27.05.2008 укладено договір № 730 про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого відповідач постачає електричну енергію позивачу, а останній оплачує відповідачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 2.1. договору, під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Представником відповідача 10.08.2011 в присутності представника позивача за адресою: спорткомплекс по вул. Північне шосе, 10, складено акт про невідповідність метрологічних характеристик розрахункового обліку, в якому зазначено, що протягом двох послідовних розрахункових періодів обсяг споживання електричної енергії по розрахунковому обліку спорткомплексу складає у травні 2011 року - 9720 кВт.г, у червні 2011 року - 7614 кВт.г, що є нижче мінімально допустимого рівня завантаження схеми обліку розрахованого згідно з п. 6.21 Правил користування електричною енергією: 05 (травень) - 16019 кВт.г., 06 (червень) - 15503 кВт.г. В акті також зазначено, що згідно з п. 3.4 ПКЕЕ споживачу в термін до 10.11.2011 слід привести засоби обліку у відповідність до вимог технічних характеристик заводу-виробника (проектної документації, ПУЕ). У разі невиконання цієї вимоги у визначений термін зазначена електроустановка відповідно до п. 7.5.6 ПКЕЕ буде відключена без додаткового попередження від мереж живлення з 09-00 год. 16.11.2011. До приведення розрахункового обліку у відповідність до вимог нормативно-технічних документів, обсяг спожитої електричної енергії буде розраховуватися згідно з п. 6.21 ПКЕЕ.

Оскільки зазначені вимоги позивачем не були виконані, відповідач на підставі акта та керуючись п. 6.21 ПКЕЕ здійснив донарахування позивачу додаткового обсягу спожитої за період з квітня по вересень 2012 року електроенергії 25761 кВт/год. - на суму 29 175, 16 грн. та за період з травня по серпень 2012 року електроенергії 28361 кВт/год - на суму 34 609, 59 грн. Загальна сума здійсненого відповідачем донарахування додаткового обсягу спожитої електроенергії становить 63 784, 75 грн.

Сума донарахованого обсягу спожитої електроенергії в розмірі 63 784, 75 грн. сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується виписками з банку, копії яких містяться в матеріалах справи, та не заперечується відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що постановою Донецького апеляційного господарського суду у справі № 908/857/13-г встановлено, що акт від 10.08.2011 не відповідає вимогам пунктів 3.4., 6.21 Правил користування електричною енергією, оскільки не містить конкретних посилань щодо того, у чому саме полягає невідповідність засобу обліку нормативно-технічним вимогам та яким саме способом або що саме має вчинити позивач (яке порушення усунути), щоб виконати вимоги відповідача, а тому не може бути підставою для донарахування додаткового до показів приладу обліку обсягу спожитої електричної енергії. Крім цього, місцевий господарський суд зазначив, що за договором дарування від 11.11.2010 № 20/10-108 відповідач отримав від позивача комірку КСО-366 з вимикачем навантаження, встановленим в РУ-0,4 кВ ТП-545, в якій знаходиться також електролічильник. Відтак, сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 63 784, 75 грн. набуті та збережені відповідачем без належної правової підстави, а тому підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що оскільки між позивачем та відповідачем існують договірні відносини щодо постачання електроенергії, то сплачені позивачем кошти у розмірі 63 784, 75 грн. є оплатою вартості за обсяги спожитої електричної енергії відповідно до умов договору, тобто здійсненою на відповідній правовій підставі, у зв'язку з чим місцевий господарський суд помилково застосував ст. 1212 Цивільного кодексу України. Крім цього, хибними є посилання суду першої інстанції на оцінку акта від 10.08.2011, зроблену Донецьким апеляційним господарським судом у постанові від 12.08.2013 у справі № 908/857/13-г, як на преюдиційний факт, оскільки преюдиційне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких фактів, яка в даному випадку здійснена Донецьким апеляційним господарським судом у мотивувальній частині постанови.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Пунктом 14 Додатку № 4 до договору визначено, що у випадку зниження протягом двох розрахункових періодів середньої фактичної величини споживання електричної енергії в точці розрахункового обліку споживача до рівня, який нижче мінімально допустимого рівня завантаження схеми обліку та у разі отримання споживачем вимоги постачальника електричної енергії щодо приведення розрахункових засобів обліку електроенергії, що знаходяться на балансі споживача, до вимог нормативно-технічних документів, розрахунки за спожиту електроенергію до закінчення одного повного розрахункового періоду після одержання такої вимоги вперше провадяться за приладами обліку, що встановлені в зазначеній точці. Після закінчення цього терміну та за умови, що розрахунковий облік не був приведений у відповідність до вимог нормативно-технічних документів, споживач розраховується за обсяг електричної енергії, який визначається, виходячи з навантаження електроустановок на рівні мінімально допустимого рівня завантаження схеми обліку та визначеного в договорі часу роботи струмоприймачів (Додаток № 7 до договору Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку).

Додатком № 7 до договору передбачено формулу розрахунку вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, відповідно до змісту статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем існують договірні відносини щодо постачання електроенергії, то оплачені позивачем рахунки у сумі 63 784, 75 грн. є оплатою вартості обсягів спожитої електричної енергії відповідно до умов договору, тобто на відповідній правовій підставі.

Крім цього, апеляційним господарським судом встановлено, що згідно з умовами договору дарування від 11.11.2010 № 20/10-108 відповідач отримав від позивача лише комірку КСО-3 66 з вимикачем навантаження, установленим в РУ-0,4 кВ ТП-545. Електролічильник не дарувався позивачем та не приймався відповідачем. Таким чином, лічильник із власності позивача не вибував і відповідачем цілком обґрунтовано виставлено позивачу, як власнику розрахункового приладу обліку, вимогу та рахунки на сплату спожитої електроенергії, що розрахована згідно з п. 6.21 ПКЕЕ та умовами договору.

Колегія суддів касаційної інстанції також погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що здійснена в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 12.08.2013 у справі № 908/857/13-г оцінка акта від 10.08.2011 не може вважатися преюдиційним фактом, оскільки преюдиційне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких фактів, яка в даному випадку здійснена Донецьким апеляційним господарським судом у мотивувальній частині постанови.

Разом з тим, апеляційним господарським досліджено зміст акта про невідповідність метрологічних характеристик розрахункового обліку і встановлено, що складений акт чітко відповідає вимогам, передбаченим пунктами 3.4, 6.21 Правил користування електричною енергією.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови апеляційного господарського суду у даній справі, прийнятої за результатами всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування апеляційний судом норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих висновків апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 - без змін.

Головуючий суддяБорденюк Є.М.
Судді:Вовк І.В.
Могил С.К.