РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/3559/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНЕШСНАБТОРГ»

про стягнення 602 960,87 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Яцько Н.М. - довіреність №06 від 10.03.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНЕШСНАБТОРГ» про стягнення 602 960,87 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно умов Договору поставки №14-11/517 від 25.09.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 602 960,87 грн. - заборгованості за поставлений товар, 12 059,22 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 25.03.2015 року.

24.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання, призначене на 25.03.2015 року представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 25.03.2015 року представник відповідача не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 01.04.2015 року.

В судове засідання 01.04.2015 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались відповідачу на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 19.02.2015 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 01.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 01.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія» (далі по тексту - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВНЕШСНАБТОРГ» (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №14-11/517 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Позивач прийняв на себе зобов'язання поставити, а Відповідач прийняти та оплатити в терміни та на умовах Договору склотару з безкольорового скла (далі - «Товар»).

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування Товару, кількість, ціна та загальна вартість Товару зазначаються в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п.2.1. та п.2.2. Договору, товар постачається партіями в об'ємах та на умовах згідно Специфікацій до Договору. Партією Товару вважається кількість Товару, відвантажена в один транспортний засіб.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що строки поставки та прийняття Товару визначені у Специфікаціях до цього Договору.

Згідно з п.2.5. Договору, датою постачання Товару вважається дата, яка зазначена на видатковій накладній або товаротранспортній накладній.

Відповідно до п.4.2. Договору, ціна за одиницю Товару вказується в Специфікаціях до цього Договору.

Згідно з п.4.4. Договору, розрахунки за Товар здійснюються Покупцем на умовах, зазначених у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.4.3. Договору, сторони домовилися, що у вартість Товару включена вартість упаковки.

Позивачем поставлений та переданий, а відповідачем прийнятий товар на загальну суму 1 326 787,37 грн., що підтверджується підписаними між сторонами та наявною в матеріалах справи видатковими накладними.

Відповідачем частково оплачено вартість отриманого товару в розмір 723 826,50 грн.

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повноти оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в 602 960,87 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу товар за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача вартість отриманого товару, та має перед позивачем заборгованість в розмірі 602 960,87 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 602 960,87 грн. - заборгованості за поставлений товар, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНЕШСНАБТОРГ» (01042, м. Київ, Печерський район, вулиця Чигоріна, будинок 49, приміщення 82, офіс 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія» (62472, Харківська обл., Харківський район, місто Мерефа, вул. Леонівська, будинок 84-А, ) 602 960 (шістсот дві тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 87 коп. - заборгованості за поставлений товар, 12 059 (дванадцять тисяч п'ятдесят дев'ять) грн. 22 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 07.04.2015 року.