ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 квітня 2015 р. Справа № 903/288/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин", м.Луцьк

до відповідача: Приватного підприємства "Інтертрейд", м.Луцьк

про стягнення компенсації різниці між вартістю оплаченого бетону та вартістю бетону, який був фактично оплачений

Суддя Пахолюк В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Сулімова М.Л.- представник, довіреність від 08.04.2015р. №1-4/357

від відповідача: Собковського С.М.- юрисконсульт, довіреність від 17.01.2014р. №17/01-1

В судовому засіданні з 27.04.15р. по 28.04.15р. оголошувалась перерва для долучення сторонами додаткових доказів у справі

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу від представника позивача не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору:

Позивач- звернувся до господарського суду з позовною заявою на підставі якої просить: Стягнути з ПП "Інтертрейд" на користь ТзОВ " Птахокомплекс "Губин " компенсацію різниці між вартістю оплаченого бетону та вартістю бетону який був фактично сплачений в розмірі 158 457,81грн.

В обгрунтування зазначених вимог позивач посилається на укладений між сторонами договір поставки №475/345 від 29.04.2014р. згідно п.п.1.1, 1.2 якого постачальник - ПП "Інтертрейд" зобов'язувалось виготовити та передати у власність Покупцю- ТзОВ " Птахокомплекс "Губин " бетон, а покупець зобов'язувався прийняти вказаний бетон та сплатити у українській національній валюті на умовах договору. Предметом поставки є бетон- М350 В 25.

Згідно п.2.1.3 договору передбачено, що якість бетону, що поставляється повинна відповідати діючим ДСТУ, ДСТ та ТУ.

Як зазначає позивач, науково- дослідною лабораторією Луцького національного технічного університету 03.06.2014р., 04.06.2014р. та ДП "Волинський експертно- технічний центр" 16.07.2014р. проведено випробовування зразків бетону, поставленого ПП "Інтертрейд" на птахокомплекс в с. Холопичі Локачинського району Волинської області. Результатами встановлено що поставлений бетон не відповідає класу В25 (М 350).

Згідно результатів випробувань будівельної лабораторії Луцького національного технічного університету фактично поставлявся бетон марки В 15. Відповідно до результатів випробувань ДП "Волинський експертно- технічний центр" фактично поставлений бетон марки В20.

Відповідно до п.5.4.2 договору у разі поставки бетону більш низької якості, ніж вимагається стандартом (технічними Умовами, зразком), покупець має право відмовитись від прийняття та оплати бетону, а якщо бетон уже оплачений, вимагати перерахунку вартості бетону відповідно до фактично поставленої марки.

20.06.2014р. та 26.08.2014р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензії щодо компенсації різниці в вартості поставленого бетону.

Реагуючи на претензію ПП "Інтертрейд" замовлено додаткову експертизу бетону у ДП "Волинський експертно - технічний центр" результати якої підтвердили невідповідність вимогам ДСТУ Б.В.2.7- 43-96.

Водночас, всупереч вимогам товариства ПП "Інтертрейд" не здійснено грошову компенсацію між вартістю фактично оплаченого товару та фактично поставленого.

Позивач у додаткових письмових поясненнях від 27.04.2015р. та від 28.04.2015р. зазначає, що фактично поставка бетону здійснювалась Відповідачем на підставі договору 133(б) від 29.04.2014р. Доказом поставки є видаткові накладні, що підтверджує достовірність господарської операції.

Щодо розрахунку ціни позову, то позивачем різниця вартості бетону в сумі 158 457,81грн. була розрахована виходячи з вартості поставки на суму 147 4026,15грн. за період з 05.05.2014р. по 04.06.2014р. та фактичної якості бетону яка виявлена в результаті випробувань на підставі ціни бетону згідно прайс- листів від 29.09.2014р. 08.12.2014р., 05.02.2015р.

Крім того, на заперечення Відповідача зазначає, що товар отримувався на підставі виданих працівникам довіреностей.

Посилаючись на додаток "Е" ДТСУ Б.В. 2.7-96-200 зазначає, що відстань доставки товару автоміксерами не могла вплинути на якість бетону.

Щодо якості бетонної суміші, то з додаткового аналізу відшуканих на об'єкті документів встановлено, що всупереч вимогам додатку "Д" ДСТУ Б.В.2.7-96-2000, документи про якість бетонної суміші не містять всіх показників. Крім того, всупереч вимогам п.5.2 ДСТУ БВ.2.7-96-2000 відповідачем після вивантаження суміші із змішувача не проводився відбір бетонної суміші у споживача.

Щодо результатів експертизи від 03.06.14р., 04.06.2014 року, то за результатами даних експертиз було виявлено невідповідність бетону вимогам ДСТУ.

Щодо додавання води до бетону, то позивач вважає таке твердження відповідача абсурдним, оскільки бетон поставлявся транспортом ПП "Інтертрейд", а прийом передача товару та перехід права власності здійснювався в момент поставки партії бетону, що виключало дану можливість.

Щодо впливу різних факторів на якість бетону, то Відповідачем не було зроблено жодного посилання на нормативні документи які визначають фактори впливу на якість бетону.

Відповідач у письмових поясненнях - Запереченнях від 27.04.15р. та представник у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

- Придбаний позивачем бетон М350Р3Ф5-20 у період з 06.05. по 04.06. 2014р. поставлявся автомобілями змішувачами типу "Міксер" на будівельний майданчик в с. Холопичі, Локачинського р-ну на відстань до 50км. мета придбання бетону відповідачем не була відома;

- Виготовлення бетону здійснювалось, при заданих нормах витрат матеріалів, на діючому технологічному обладнанні. Лабораторією з контролю виробництва ПП "Інтертрейд" проводились випробування. Результати випробувань відповідають нормам ДСТУ Б.В.2.7-43-96 додатку А, що підтверджується виписками з журналу міцності товарного бетону лабораторії з контролю виробництва ПП "Інтертрейд";

- Надані суду Протоколи №36 від 03.06.2014р., №37 від 04.06.2014р. результатів випробувань кубів з важкого бетону не можуть бути належним доказом у даній справі, оскільки проби бетону відбирались позивачем самостійно без участі представників виробника.

- Неоднорідні покази бетону однієї марки (по середині площі- 558,411кгс/см2 що значно перевищує нормативну міцність бетону , і по краях- 174, 187 кгс(см2) засвідчує лише про неякісне виконання робіт по вкладанню бетону, які виконувались не Відповідачем, а Позивачем;

Оскільки, позивачем самостійно виконувались роботи по вкладанню бетону , то і його якість напряму залежить від якості виконання робіт та відповідності їх проекту, чи витримані нормативи: підсипка, товщина, армування, ущільнення (вібрування) тощо.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Згідно видаткових накладних (а.с.22-85) за період з 05.05.2014р. по 04.06.2014р. на підставі виданих ТзОВ "Птахокомплекс"Губин" довіреностей на відповідальних осіб Голуба О.Л. та Волощука М.Ф, ПП "Інтертрейд" було поставлено ТзОВ "Птахокомплекс"Губин" бетон М350 (В25) РЗФ-20 на загальну суму 1474026,15грн.

З доводів позивача поставка товару здійснювалась на підставі договору №33(б) від 29.04.2014 року, укладеного між сторонами.

До матеріалів справи позивачем долучено сканкопію договору №33(б) від 29.04.2014 року посвідченого юрисконсультом Сулімовим М.Л. "копія згідно з оригіналом"

Позивачем у додаткових письмових поясненнях та представником у судовому засіданні спростовано посилання у позовній заяві на договір №475/345 від 29.04.2014р. та у видаткових накладних на договір № ДГ-0000130 від 01.11.05р. у зв'язку з їх відсутністю та допущеною помилкою при оформленні первинних документів.

Водночас, позивач вважає, що доказом факту поставки бетону на підставі договору №33(б) від 29.04.2014р. є видаткові накладні підписані сторонами , оскільки частиною другою та третьою ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фіксовану звітність в Україні" зі змінами та доповненнями (далі - Закон №996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції.

Підтвердження помилковості зазначення номеру договору є факт того, що у видаткових накладних зазначається вартість товару, яка визначена в договорі від 29.04.2014 року (625грн. + ПДВ) = 750грн.) та марка бетону, що придбаний саме на умовах договору від 29.04.2015р.

Крім того, факт поставки підтверджує Актом звірки взаєморозрахунків станом на 17.08.2014р.

Господарські зобов'язання можуть виникати , зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу з урахуванням особливостей , передбачених цим кодексом.

Як передбачено умовами договору №33(б) від 29.04.14р., зокрема п.1.1 та 1.2 якого Постачальник зобов'язується виготовити та передати у власність покупця бетон, а покупець зобов'язується прийняти вказаний бетон та сплатити на українській валюті на умовах Договору. Предметом поставки є бетон - М350 В25.

Пунктом 2.1.3 договору передбачено, що якість бетону, що поставляється повинна відповідати діючим ДСТУ, ДСТ та ТУ.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до законів ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаним з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас відповідач заперечує поставку бетону М350 (В25) Р3 ф5-20 на підставі договору поставки №33(б) від 29.04.14р. посилаючись на те, що між сторонами даний договір не був укладений, а сканкопія долучена позивачем до матеріалів справи є неналежним доказом.

На вимогу суду надати для огляду оригінал даного договору, Представником позивача в судовому засіданні було пояснено про неможливість надати суду оригінал договору №33(б) від 29.04.14р. у зв'язку з його відсутністю.

Згідно з ч.2 ст. 4 абз. 3 ГПК та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено ст.36 ГПК України, письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Абз. 6 п.2.2 та п.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено про те, що "якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала".

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обгрунтування її вимог або заперечень належні та допустимі докази в тому числі на вимогу суду або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 ГПК) то розгляд справи господарським судом може здійснюватись виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Беручи до уваги зазначене , та те, що позивачем заявлено про неможливість надання суду оригіналу договору №33(б) від 29.04.14р., долучена до матеріалів справи сканкопія даного договору у розумінні вимог ст.ст. 34, 36 ГПК України не є належним та допустимим доказом у справі, а відтак твердження позивача, про поставку відповідачем бетону на підставі договору №33(б) від 29.04.14р. відхилено судом з підстав недоведеності.

Отже, судом встановлено, що фактично між сторонами зобов'язання виникли на підставі договору купівлі- продажу, укладеного у спрощений спосіб шляхом відпуску товару згідно видаткових накладних , що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Як визначено ч.1 ст.675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Натомість загальні положення про купівлю- продаж, а саме ч.2 ст. 689 ЦК України, встановлюють для покупця обов'язок вчинити дії які відповідно до вимог, що звичайно ставляться необхідні з його боку для забезпечення передання та отримання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Як встановлено судом, продавцем відпуск товару здійснювався на підставі видаткових накладних з зазначенням марки бетону М 350 (В25) Р3ф5-20. На кожну партію ьетону був виданий документ про якість (паспорт) який згідно додатку "Д" відповідав вимогам ДТСУ БВ.2.7-96-2000.

Крім того, як визначено даним паспортом якості бетону, підприємство гарантує, що міцність бетону (при зберіганні контрольних зразків в нормальних умовах по ДСТУ Б.В.2-7-214: 2009 температура +17 +23 градусів цельсія, відносна вологість повітря 90-100%) досягає необхідної міцності 330кгс/см.кв., яка відповідає проектній марці віком 28 діб від дня виготовлення виробу.

Враховуючи те, що сторонами на власний розсуд було врегульовано питання щодо порядку приймання -передачі бетону, то в даному випадку слід застосовувати Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання по якості затвердженої постановою державного арбітражу Союзу РСР від 25.04.1966р. № П-7, (надалі - Інструкція П-7).

Між тим, позивачем при відібранні зразків бетону класу В25 (М350) для випробування, що підтверджує протоколами випробування №37 від 04.06.2014р. та №36 від 03.06.2014р. здійснених науково- дослідною будівельною лабораторією Луцького НТУ на замовлення ТзОВ"Калушсталь буд" не було дотримано вимог Інструкції П-7 , зокрема п.п.16, 27 щодо виклику представника виробника продукції та складання акту відбору товару належної якості.

Водночас, як вбачається із самих протоколів замовником випробувань бетону виступало ТзОВ "Калушсталь" а не Покупець- Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" , а відтак останні не можуть бути належним доказом на підтвердження обставин належної якості бетону, за договором купівлі- продажу між ПП "Інтертрейд" та ТзОВ "Птахокомплекс"Губин", укладеного шляхом підпису видаткових накладних.

20.06.2014р. позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія за № 1-4/705.1 з вимогою усунути порушення договору поставки №33(б) від 29.04.14р. та направити свого представника для проведення повної перевірки якості поставленого бетону.

Однак, дана вимога - претензія на адресу відповідача була направлена після відібрання зразків бетону та проведення лабораторних випробувань і не може слугувати доказом дотримання позивачем порядку прийняття товару по якості, а саме Інструкції П-7.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідачем самостійно реагуючи на претензію від 16.07.2014р. було замовлено додаткову експертизу бетону УДП "Волинський експертно- технічний центр", результати якої підтвердили невідповідність його вимогам ДСТУ Б.В.2.7-43-96, є підставою для грошової компенсації між вартістю фактично оплаченого товару та фактично поставленого не є належним та допустимим доказом доведеності ним факту відпуску ПП "Інтертрейд" неякісного бетону за видатковими накладними за період з 05.05.2014р. по 04.06.2014 року.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За вимогами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 526 ,628, 673, 675, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 181, 193 Господарського кодексу України, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення і товарів народного споживання по якості затвердженої постановою державного арбітражу Союзу РСР від 25.04.1966р. № П-7, постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ст.ст. 4-3, 33, 34, 36, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс"Губин" до Приватного підприємства "Інтертрейд" про стягнення 158 457,81грн. компенсації різниці між вартістю оплаченого бетону та вартістю бетону, який був оплачений відмовити.

Повне рішення

складено 30.04.2014 р.

Суддя В. А. Пахолюк