ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 р. Справа №917/519/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617

про стягнення грошових коштів у розмірі 754 379,14 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники:

від позивача: Ященко Р. Ю., дов. № 14-135 від 13.05.2014 р.,

від відповідача: Грак С.С. , дов. б/н від 03.06.2013 р.

Розгляд справи продовжується після перерви, оголошеної у відповідності до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 07.04.2015 року.

Розглядається позовна заява про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 77 977,49 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 676 401,65 грн. за несвоєчасні розрахунки в загальній сумі 754 379,14 грн. за договором купівлі - продажу природного газу № 13/3198 - ТЕ-24 від 28.12.2012 року.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав рішення господарського суду Полтавської області про стягнення 3 092 658,03 грн. з яких: 800 843,31 грн. - пеня, 1 749 949,32 грн. - інфляційні витрати, 541 865,40 грн. - 3% річних та 73 080,00 грн. судового збору.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.11.2014 року по справі № 917/1802/14 з Комунального підприємства "Теплоенерго" (далі - відповідач) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) було стягнуто 800 843,31 грн. пені, 1 749 949,32 грн. інфляційних витрат, 541 865,40 грн. - 3% річних та 73 080,00 грн. судового збору.

Факт існування між сторонами договірних правовідносин щодо постачання природного газу, обсяги переданого відповідачеві за договором купівлі - продажу природного газу № 13/3198-ТЕ-24 від 28.12.2012 року, факт наявності у відповідача перед позивачем простроченої заборгованості в сумі 3 092 658,03 грн. встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 13.11.2014 року по справі № 917/1802/14.

Згідно ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних, з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням, аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За приписом частини 5 ст. 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого кодексу (п.5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п.7.1 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як зазначає позивач, відповідач несвоєчасно погасив борг, перерахувавши кошти на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" в розмірі 3 092 658,03 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин предмет, спосіб та порядок виконання договору купівлі - продажу природного газу № 13/3198-ТЕ-24 від 28.12.2012 р. залишився незмінним та є обов'язковим для виконання сторонами.

Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" № 2711-VI від 23.06.2005 зі змінами і доповненнями не містить прямої заборони щодо нарахування 3 % річних у випадку зупинення виконавчого провадження відносно суб'єкта господарювання, включеного в реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу. Пунктом 10.5 ст. 10 вказаного Закону встановлена заборона на індексацію, нарахування пені, штрафних та інших фінансових санкцій.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних за період з 12.08.2014 р. по 15.10.2014 року в сумі 77 977,49 грн. та інфляційних нарахувань за період з 12.08.2014 р. по 15.10.2014 р. в сумі 676 401,65 грн., суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1 Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) 77 977,49 грн. 3% річних, 676 401,65 грн. інфляційних нарахувань та 15 087,58 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено _____________

Суддя О. А. Киричук