ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. справа № 910/4103/15-г

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська інжинірингово-інноваційна компанія», м. Київ

до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська обл., м. Бориспіль

про визнання договору частково недійсним

за участю представників:

від позивача: Гребенюк О.В. (довіреність б/н від 12.02.2015)

від відповідача: Гостищєва Н.В. (довіреність №01-22/6-105 від 17.01.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська інжинірингово-інноваційна компанія» (далі-ТОВ «Українська інжинірингово-інноваційна компанія»/позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі-ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»/відповідач) про визнання недійсним п. 13.2.1 договору №52-31/1-17 від 25.09.2013.

Відповідач позов не визнав та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у справі №910/4103/15-г вказану позовну заяву та додані до неї матеріали передано за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.03.2015 порушено провадження у справі №910/4103/15-г та призначено справу до розгляду на 24.03.2015.

20.03.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначене клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2015 розгляд даної справи було відкладено на 07.04.2015.

В судовому засіданні 07.04.2015 було оголошено перерву до 28.04.2015.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

25.09.2013 на підставі протоколу оцінки тендерних пропозицій від 19.06.2013 №52-27.4-188, між ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі-замовник) та ТОВ «Українська інжинірингово-інноваційна компанія» (далі-генпідрядник) було укладено договір на капітальний ремонт адміністративно-виробничої будівлі ЦЗС (інв. №15035) №52-31/1-17 (далі-договір), відповідно до якого генпідрядник зобов'язався відповідно до робочого проекту, шифр 02.2-14.3-20 та умов даного договору, якісно виконати та здати замовнику в повному обсязі роботи по об'єкту «капітальний ремонт адміністративно-виробничої будівлі ЦЗС (інв. №15035)», на свій ризик власними і залученими силами та засобами, визначеними погодженою і затвердженою проектно-кошторисною документацією, та здати роботи замовнику в обумовлені договором строки, а замовник, в свою чергу, зобов'язався надати будівельний майданчик (фронт робіт), передати генпідряднику затверджену проектно-технічну кошторисну документацію, прийняти та оплатити якісно виконані роботи на умовах даного договору.

Пунктами 6.1, 13.2.2 та 17.1 договору передбачено, що загальний строк виконання робіт становить 4,5 місяці (135 календарних днів) з дати перерахування замовником авансу на поточний рахунок генпідрядника.

За порушення строку виконання робіт, визначеного п. 6.1 цього договору, понад 30-ть календарних днів генпідрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін. Строк дії договору закінчується 31.12.2014. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Пунктом 13.2.1 договору передбачено, що у разі порушення строку виконання робіт, зазначеного в п. 6.1 цього договору, а також у разі порушення встановлених строків усунення недоліків (дефектів), виявлених замовником, згідно п.п 6.15.4, 8.3, 8.4 договору, генпідрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного виконання генпідрядником зобов'язань за цим договором.

Посилаючись на те, що пункт 13.2.1 договору суперечить вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, оскільки передбачає стягнення пені за порушення виконання негрошового зобов'язання, розрахунок якої, до того ж, здійснюється не від вартості невиконаних робіт, а від загальної ціни договору, позивач просить суд визнати означений пункт договору недійсним з підстав ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України.

Крім того, в обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається те, що не мав на меті підписувати договір, яким передбачено подвійне стягнення штрафу за порушення генпідрядником договірних зобов'язань, позаяк пунктами 13.2.1 та 13.2.2 договору, на думку позивача, передбачена одна і та сама відповідальність за порушення строків виконання підрядних робіт - у вигляді штрафу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на необґрунтованість заявленого позову з огляду на право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2.1 постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так, статтею 549 ЦК України, покладеною в основу обґрунтування позовної вимоги, унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи наведені нормативні приписи, позивач дійшов висновку, що пеня - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме грошового зобов'язання, що свідчить про невідповідність п. 13.2.1 договору вимогам цивільного законодавства України.

Водночас, ч. 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з частиною 4 ст. 231 ГК України.

Відповідно до вимог ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, зокрема, передбаченої п. 13.2.1 договору, яка не суперечить приписам законодавства.

З огляду наведеного, посилання позивача на неможливість застосування такої відповідальності, як пеня, за невиконання зобов'язань у господарських правовідносинах, що не мають грошового характеру, є безпідставними та суперечать наведеним вище положенням законодавства.

Аналогічна правова позиція про відповідність вимогам закону договірної санкції, яка нараховується у відсотках за невиконання чи неналежне виконання негрошового зобов'язання за договором підряду, викладена у постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 у справі №14/80-09-2056.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Таким чином, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що спростовує посилання позивача на недійсність п. 13.2.1 договору з огляду на встановлений п. 13.2.2 договору обов'язок генпідрядника по сплаті штрафу у разі порушення строків виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 №3-88гс11, а також у постанові Вищого господарського суду України від 30.07.2014 у справі №910/23600/13.

При цьому, у відповідності до наведеної правової позиції Верховного суду України, як самостійне визначення сторонами виду штрафних санкцій за порушення договірних зобов'язань, так і порядок їх обрахунку узгоджується з принципом свободи договору, який унормований ст. 627 ЦК України, що свідчить про правомірність погодження сторонами у пункті 13.2.1 договору обрахунку пені за порушення строку виконання робіт від ціни договору, а не від ціни невиконаних робіт, і, як наслідок, спростовує посилання позивача на невідповідність спірного пункту договору вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України в цій частині.

Крім того, належних та допустимих доказів на підтвердження посилань позивача про те, що при підписанні договору волевиявлення останнього не було вільним і не відповідало його внутрішній волі у розумінні ч. 3 ст. 203 ЦК України, суду не надано, що свідчить про необґрунтованість посилань позивача на невідповідність п. 13.2.1 договору вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Інших підстав, для визнання спірного пункту договору недійсним, позивачем не визначено.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи недоведеність позивачем як посилань на невідповідність п. 13.2.1 договору вимогам чинного законодавства України, так і посилань на те, що укладення спірного договору не відповідало його внутрішній волі, наявність яких необхідна для визнання правочину недійсним в порядку ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним п. 13.2.1 договору з підстав її нормативної необґрунтованості та доказової непідтвердженості.

При винесенні даного рішення судом враховано встановлену ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України обов'язковість рішень Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та зобов'язання судів привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 199, 202, 203, 215, 549, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 199, 216, 217, 231 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 29.04.2015.

Суддя В.А. Ярема