ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р.Справа № 922/969/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенов О.Є.

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків
до ФО П ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю предстаників:

позивача - Луценко О.І., за дов. № 2020/16 від 08.01.2015 року

відповідача - ОСОБА_1, за дов. №200 від 06.03.2015 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про стягнення коштів у розмірі 16 401,40 грн., з яких: 10 065,60 грн. заборгованість з відшкодування експлуатаційних витрат, 607,79 грн. 3% річні, 2 157,40 грн. інфляційні втрати, 1 644,03 грн. пеня та; 167,78 грн. штраф; 113,25 грн. податок на земельну ділянку, 7,03 грн. 3% річні, 24,29 грн. інфляційні втрати, 28,05 грн. пеня та 2,67 грн. штраф; 776,43 грн. заборгованість з оплати за електроенергію, 22,65 грн. 3% річні, 161,74 грн. інфляційні втрати, 568,35 грн. пеня та 54,34 грн. штраф. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором № 825дп про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна від 06 серпня 2009 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 лютого 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/969/15 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 02 березня 2015 року.

02 березня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області розгляд даної справи відкладено до 17 березня 2015 року.

17 березня 2015 року по розгляду даної справи було оголошено перерву до 14 квітня 2015 року об 11:30 год.

Під час перерви судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх. № 14354 від 10 квітня 2015 року).

14 квітня 2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява (вх. № 14498 від 14 квітня 2015 року) про продовження строку розгляду справи мотивована узгодженням умов мирової угоди, яка долучена судом до матеріалів справи.

Після перерви 14 квітня 2015 року судове засідання було продовжено.

В засіданні суду представником відповідача подано клопотання про продовження строків розгляду спору (вх. № 14600 від 14.04.2015 р.).

Ухвалою господарського суду Харківської області задоволено заяви представників позивача та відповідача про продовження строку розгляду спору (вх. № 14498 та вх. № 14600 від 14 квітня 2015 року), продовжено строк розгляду спору на 15 днів, до 01 травня 2015 року та відкладено розгляд даної справи відкладено до 27 квітня 2015 року.

В призначене судове засідання 27 квітня 2015 року представники сторін з'явилися.

Представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи письмові пояснення, дані пояснення судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 16860 від 27 квітня 2015 року). Водночас представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості в якій просить суд: стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування експлуатаційних витрат у сумі 10 622,65 грн., 3% річних у розмірі 729,86 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 272,71 грн., пені у розмірі 1 644,03 грн., штрафу 167,78 грн., відшкодування податку на земельну ділянку у розмірі 113,25 грн., 3% річних у розмірі 7,03 грн., інфляційних втрат у розмірі 24,29 грн., пені у розмірі 28,05 грн., штрафу 2,67 грн., заборгованості з оплати за електроенергію у сумі 776,43 грн., 3% річних у розмірі 22,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 161,74 грн., пені у розмірі 568,35 грн., штрафу у розмірі 54,34 грн.

Представник відповідача не заперечує проти прийняття до розгляду заяви про уточнення позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву позивача (вх. № 16859 від 27 квітня 2015 року) про уточнення позовних вимог, зазначає наступне.

Як зазначено в п. 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, статтею 22 ГПК України, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотання) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому в разі надходження відповідної заяви та конкретних обставин справи, суд повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення позовних вимог; об'єднання позовних вимог; зміну предмету або підстав позову. У будь якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарсько процесуальним кодексом України.

Як зазначено в п. 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, статтею 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшення або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яка була заявлена в позовній заяві.

Суд проаналізувавши заяву позивача (вх. № 16859 від 27 квітня 2015 року) про уточнення позовних вимог встановив, що дана заява за своєю правовою природою є заявою про збільшення розміру позовних вимог внаслідок збільшення періоду.

З огляду на зазначене та дослідивши заяву позивача (вх. № 16859 від 27 квітня 2015 року) про уточнення позовних вимог судом встановлено, що вказана заява підписана уповноваженою особою; позивачем дотримано правила вчинення процесуальної дії - надано докази направлення заяви про уточнення позовних вимог відповідачу, в зв'язку з чим підлягає прийняттю до розгляду, подальший розгляд справи проводитиметься з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні 27 квітня 2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням уточнень.

Представник відповідача проти позову заперечує частково, а саме щодо стягнення суми пені за прострочення відшкодування витрат за червень в сумі 413,81 грн., стягнення суми ПДВ, включеної до відшкодування плати за землю в сумі 18,87 грн., а також нарахованих на заборгованість з плати за землю 3% річних в сумі 7,03 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 24,29 грн., пені у сумі 28,05 грн., штрафу в сумі 2,67 грн., стягнення суми заборгованості з оплати за електроенергію в сумі 776,43 грн., (за грудень 2013 року та за січень-лютий 2014 року), а також суми інфляційних втрат у розмірі 161,74 грн., 3% річних у розмірі 22,65 грн., пені в розмірі 568,35 грн., штрафу 54,34 грн. Крім того представник відповідача просить суд долучити до матеріалів справи заяву в якій проти заявленої позивачем суми експлуатаційного відшкодування за березень 2012 року в сумі 559,20 грн. та нарахованих на неї сум інфляційних, річних та пені заперечує у зв'язку тим, що на момент заявлення цієї суми до стягнення сплинув строк позовної давності. Дана заява судом долучена до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 17005 від 27 квітня 2015 року.

В судовому засіданні 27 квітня 2015 року сторони не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06 серпня 2009 року між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) було укладено договір № 825дп про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.1 договору, балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію приміщення, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, нежитлове приміщення к. № 412 на 4-му поверсі 7-ми поверхової будівлі міської поліклініки № 21 (надалі приміщення), загальною площею 46,6 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується приміщенням, яке складається з нежитлового приміщення к. № 412 на 4-му поверсі 7-ми поверхової будівлі міської поліклініки № 21 (надалі - орендоване приміщення) відповідно до плану розміщення приміщення. Орендоване приміщення використовується з метою розміщення: стоматологічного кабінету.

Орендар зобов'язується: дотримуватись вимог установлених правил користування приміщенням за цим договором; своєчасно інформувати балансоутримувача про виявлені неполадки елементів приміщення; не пізніше 10 числа минулого місяця вносити плату на рахунок балансоутримувача приміщення. Розмір плати може бути переглянуто в зв'язку зі змінами Методики її розрахунків, змін централізованих цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавством України; при несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення включаючи день сплати (п. п. 2.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 договору).

Згідно п. 4.2 договору, спори, які виникають за цим договором або в зв'язку з ним, не вирішені шляхом переговорів вирішуються у судовому порядку. Цей договір укладено на підставі договору оренди № 4192-Н від 06 серпня 2009 року терміном з 06 серпня 2009 року до 06 липня 2012 року.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на термін дії договору оренди і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 5.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував свої зобов'язання за договором № 825дп про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, даний факт підтверджує: акт № ДП-0000679 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31 березня 2012 року; акт № ДП-0000920 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30 квітня 2012 року); акт № ДП-0001182 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31 травня 2012 року; акт № ДП-0001442 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 червня 2012 року; акт № ДП-0001697 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 липня 2012 року; акт №ДП-0001991 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 серпня 2012 року; акт № ДП-0002272 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 вересня 2012 року; акт № ДП-0002545 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2012 року; акт № ДП-0002821 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 листопада 2012 року; акт № ДП-0002979 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31 грудня 2012 року; акт № ДП-0000268 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 січня 2013 року; акт № ДП-0000700 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 квітня 2013 року; акт № ДП-0000816 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 квітня 2013 року; акт № ДП-0001145 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 травня 2013 року; акт № ДП-0001479 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 червня 2013 року); акт № ДП-0001656 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 липня 2013 року); акт № ДП-0002149 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 вересня 2013 року.

Однак відповідач, в порушення п. 2.2.3 договору, своєчасну оплату щодо відшкодування експлуатаційних витрат позивача та витрат на відшкодування податку на землю не здійснив, що зумовило звернення позивача із позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованість з відшкодування експлуатаційних витрат у сумі 10 622,65 грн., 3% річних у розмірі 729,86 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 272,71 грн., пені у розмірі 1 644,03 грн., штрафу 167,78 грн.; відшкодування податку на земельну ділянку у розмірі 113,25 грн., 3% річних у розмірі 7,03 грн., інфляційних втрат у розмірі 24,29 грн., пені у розмірі 28,05 грн. та штрафу 2,67 грн.; заборгованості з оплати за електроенергію у сумі 776,43 грн., 3% річних у розмірі 22,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 161,74 грн., пені у розмірі 568,35 грн. та штрафу у розмірі 54,34 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач у своєму відзиву на позовну заяву (вх. № 14354 від 10 квітня 2015 року) та заяві (вх. № 17005 від 27 квітня 2015 року), просить застосувати строк позовної давності згідно ст. 257 ЦК України до заявленої суми експлуатаційних відшкодувань за березень 2012 року в сумі 559,20 грн. та нарахувань інфляційних витрат, 3% річних на цю суму. Крім того, просить застосувати строк позовної давності на суму пені за прострочення відшкодування експлуатаційних витрат за червень 2013 року, відповідно до ст. 258 ЦК України. Водночас вказує на те, що позивачем при заяві відшкодування податку на землю нараховано ПДВ на податок на землю (тобто податок на податок).

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

З огляду на наведене та враховуючи, те що відповідач визнав суму заборгованості з відшкодування експлуатаційних витрат у розмірі 10 065,60 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування експлуатаційних витрат за період з квітня 2012 року по вересень 2013 року у розмірі 10 065,60 грн. нормативно та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення експлуатаційних відшкодувань за березень у розмірі 559,20 грн. суд відмовляє в зв'язку зі спливом строку давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

За результатами проведеного судом перерахунку суд визнав позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат з відшкодування експлуатаційних витрат у розмірі 2 272,71 грн., 3% річних у розмірі 729,86 грн., пені в розмірі 1 644,03 грн. і штрафу у розмірі 167,78 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, а саме: інфляційних втрат у розмірі 2 157,40 грн., 3% річних у розмірі 607,79 грн., пені у розмірі 1 230,22 грн. та штрафу у розмірі 167,78 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 115,31 грн., 3% річних у розмірі 122,07 грн., пені у розмірі 413,81 грн. суд відмовляє в зв'язку з застосуванням строку позовної давності встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України згідно заяви відповідача (вх. № 17005 від 27.04.2015 р.).

Розглянувши частину позовних вимог щодо стягнення з відповідача відшкодування податку на земельну ділянку у розмірі 113,25 грн., 3% річних у розмірі 7,03 грн., інфляційних втрат у розмірі 24,29 грн., пені у розмірі 28,05 грн., штрафу 2,67 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пп 9.1.10, п. 91.1 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків.

Згідно ст. ст. 269, 270 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктами оподаткування земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено нарахування податку на податок.

З огляду на наведене, та перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування відшкодування податку на землю у розмірі 113,25 грн., 3% річних у розмірі 7,03 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 24,29 грн., пені у розмірі 28,05 грн., штрафу у розмірі 2,67 грн., суд визнав позовні вимоги позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, а саме відшкодування податку на земельну ділянку у розмірі 94,38 грн., 3% річних у розмірі 5,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 20,62 грн., пені у розмірі 2,08 грн., штрафу у розмірі 2,23 грн. В частині відшкодування податку на земельну ділянку у розмірі 18,63 грн., 3% річних у розмірі 1,16 грн., інфляційних втрат у розмірі 3,67 грн., пені у розмірі 25,97 грн. та штрафу у розмірі 0,44 грн. суд вважає за необхідне відмовити у зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення.

Суд зазначає, що позивач звертається за стягненням заборгованості з відповідача за електроенергію за грудень 2013 року, за січень та лютий 2014 року. За цим стягненням позивач не є належним стягувачем, так як відповідно до розділу 5 договору № 825дн від 06 серпня 2009 року, цей договір укладено на підставі договору оренди № 4192-Н від 06 серпня 2009 року, за яким в строкове платне було передано нежитлове приміщення площею 46,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літ "Е/З-7". 11 жовтня 2013 року до договору оренди № 4192-Н було укладено додаткову угоду, згідно з якою, починаючи з дати її підписання, орендодавцем замість ДП "Завод ім. В.О. Малишева" став Комунальний заклад охорони здоров'я "Харківська міська поліклініка № 21". Таким чином, з 11 жовтня 2013 року всі права та обов'язки орендодавця, в тому числі і щодо відшкодування витрат, пов'язаних із постачанням електричної енергії, перейшли від ДП "Завод ім. В.О. Малишева" до КЗОЗ "Харківська міська поліклініка № 21". Виходячи з вище викладеного ДП "Завод ім. В.О. Малишева" не є належним позивачем щодо стягнення заборгованості з оплати за електроенергію, в зв'язку з чим суд відмовляє позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати за електроенергію у сумі 776,43 грн., 3% річних у розмірі 22,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 161,74 грн., пені у розмірі 568,35 грн., штрафу у розмірі 54,34 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 525,06 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 69, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126, ) заборгованість з відшкодування експлуатаційних витрат у сумі 10 065,60 грн., 3% річних у розмірі 607,79 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 157,40 грн., пені у розмірі 1 230,22 грн., штрафу 167,78 грн., відшкодування податку на земельну ділянку у розмірі 94,38 грн., 3% річних у розмірі 5,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 20,62 грн., пені у розмірі 2,08 грн., штрафу 2,23 грн. та 1 525,06 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 29.04.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/969/15