ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р.Справа № 922/1022/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Старосалтівської селищної ради, смт. Старий Салтів;
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Старий Салтів; третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Старосалтівський професійний аграрний ліцей, смт. Старий Салтів; третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Старосалтівський комбінат житлово-комунальних послуг", смт. Старий Салтів
про примусове звільнення приміщення
за участю представників:

позивача - Леонець О.С. за довіреністю від 07.07.2014р.;

відповідача - не з'явився;

третьої особи 1 - не зявився;

третьої особи 2 - Фадєєва О.О., довіреність від 16.03.2015р.

ВСТАНОВИВ:

19.02.2015р. позивач Старосалтівська селищна рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача звільнити та привести у придатний для використання стан приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказує на самовільне зайняття відповідачем приміщень, розташованих на першому поверсі, позначених згідно технічного паспорту № № 1-50; 1-49; 1-48; 1-46; 1-47, загальною площею 28,02 кв.м., в гуртожитку по АДРЕСА_1; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 26, 29, 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 17, 387, 391 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 у відзиві на позов проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що відповідач знаходиться в спірних приміщеннях не безпідставно - у відповідності до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 04.04.2011р. №1, укладеного із попереднім власником майна Старосалтівським професійним аграрним ліцеєм та додаткових угод до цього договору. Крім того, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Представник позивача в судових засідання, в яких він брав участь, підтримує наведену позицію та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Правом на участь представника в судовому засіданні 28.04.2015р. відповідач не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис представника у відповідному повідомленні.

Старосалтівський професійний аграрний ліцей, залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ухвалою від 24.03.2015р., правом на участь представника в судовому засіданні 28.04.2015р. не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На вимогу суду надіслав документи, які долучені судом до матеріалів справи.

Комунальне підприємство «Старосалтівський комбінат житлово-комунальних послуг», залучене до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ухвалою від 15.04.2015р., відзив на позов та витребуваних документів не надіслало. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд установив наступне.

Рішенням Старосалтівської селищної ради від 07.10.2010р. надано згоду на прийняття до комунальної власності Старосалтівської селищної ради гуртожитку №2, розташованого в АДРЕСА_1 1 - об'єкту державної власності, який знаходиться на балансі Старосалтівського професійного аграрного ліцею.

02.04.2012р. Старосалтівській селищній раді видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (житлову будівлю - гуртожиток розташований в АДРЕСА_1). Того ж дня право власності Старосалтівської селищної ради на вказану будівлю зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 12.04.2012р. №33809353 виданим КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації».

Згідно технічного паспорту на громадський будинок від 29.03.2012р., виготовленому КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» вказана будівля гуртожитку, крім іншого, включає в себе приміщення №№1-46 -:- 1-50 загальною площею 28,02 м2.

Вказані приміщення, як стверджує позивач, підтверджують треті особи і визнає відповідач, займає ФОП ОСОБА_2 При цьому, жодних підстав для перебування в цих приміщеннях у відповідача, на думку позивача, немає.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Конституцією України (ст.41) та ЦК України (ст.321) гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України)

На підставі встановлених матеріалами справи обставин справи та з урахуванням цитованих норм права суд приходить до висновку про те, що в даному випадку відповідач дійсно безпідставно, не маючи на це належних правових підстав, займає спірні нежитлові приміщення, чим порушує право власності позивача на ці приміщення.

Право власності позивача на приміщення підтверджено матеріалами справи (т.І а.с.12-15) і не заперечується відповідачем.

Посилання відповідача на існування між ФОП ОСОБА_2 та Старосалтівською селищною радою договору оренди договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 04.04.2011р. №1, укладеного із попереднім власником майна Старосалтівським професійним аграрним ліцеєм та додаткових угод до цього договору є юридично неспроможними.

Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 04.04.2011р. №1, на який посилається відповідач, є нікчемним правочином у відповідності до ч.1 ст. 220 ЦК України, згідно якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В даному випадку форма договору визначається у відповідності до вимог ст.793 ЦК України. Цією нормою передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 10.1 договору від 04.04.2011р. №1 передбачено, що цей договір укладено строком на 5 років. При цьому вимоги про нотаріальне посвідчення договору його сторонами не додержані.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. (ч.2 ст.215 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (ч.1, 4 ст. 216 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Додаткова угода від 01.08.2011р. до договору №1 (т.І а.с.124-125), надана відповідачем на підтвердження правомірності перебування в спірних приміщеннях, також не може бути прийнята судом до уваги. Згідно ч.1 ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Ця ж додаткова угода не підписана ні Старосалтівською селищною радою (дійсним власником), ні Старосалтівським професійним аграрним ліцеєм (попереднім власником), а натомість - підписана сторонньою особою Комунальним підприємством «Старосалтівський комбінат житлово-комунальних послуг». Проте, доказів належності останньому відповідних приміщень станом на дату підписання цієї угоди ні відповідачем, ні КП «Старосалтівський комбінат житлово-комунальних послуг» не надано. Крім того, строк дії даної угоди (до 31.12.2011р.) в будь-якому разі вже закінчився, що також унеможливлює визнання її належною правовою підставою перебування відповідача в спірних приміщеннях.

Те саме стосується додаткової угоди від 01.01.2013р. до договору №1 (т.І а.с.122-123). Вона також не підписана власниками майна (Старосалтівською селищною радою, Старосалтівським професійним аграрним ліцеєм). Строк її дії (до 31.12.2013р.) також закінчився.

Такі обставини (підписання додаткової угоди не стороною договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 04.04.2011р. №1), а сторонньою особою; відсутність посилань в тексті угоди на точну назву та на дату договору додатковими угодами до якого, ці угоди ніби то є, роблять неможливим висновок про те, що вони мають відношення до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 04.04.2011р. №1, і, скорочуючи, строк його дії на строк менше трьох років, роблять останній дійсним. Ні вказані додаткові угоди, ні інші матеріали справи не містять доказів додержання вимог ст. 793 ЦК України, а отже не спростовують висновок про нікчемність договору, котрий на думку відповідача, дозволяє йому перебування в спірних приміщеннях.

Юридично неспроможними є також твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

У зв'язку з цим рішення Старосалтівської селищної ради від 30.06.2010р. №87, яким ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на відкриття об'єкту торгівлі за відповідною адресою, не може бути визнане таким, що свідчить про обізнаність позивача про порушення його права власності. Станом на день ухвалення цього рішення позивач ще не був власником спірних приміщень (право власності ним набуте лише 02.04.2012р. (т.І а.с. 14)), а отже таке право власності відповідним фактом і не могло бути порушене.

Посилання відповідача у цьому зв'язку на Акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 25.05.2011р., на Рішення Старосалтівської селищної ради від 07.10.2010р. також є безпідставними. В цих документах не міститься даних про те, що на момент їх складання відповідач перебував у спірних приміщеннях. Доказів того, що відповідач в них знаходився безперервно з 01.04.2010р., або з іншої дати матеріали справи також не містять. Навпаки, надані самим же відповідачем докази свідчать про те, що він займав ці приміщення не безперервно. Так, договір від 01.04.2010р. було укладено на строк до 01.04.2011р. (т.І а.с.101), а наступний (нікчемний) договір укладено лише 04.04.2011р. Додаткова угода від 01.08.2011р., укладена після підписання акту від 25.05.2011р., на який посилається відповідач Укладена вона на строк до 31.12.2011р., а наступна за хронологією - з 01.01.2013р. до 31.12.2013р. З урахуванням цих доказів, та з урахуванням наданих сторонами пояснень вбачається, що відповідач займав спірні приміщення не безперервно, а з проміжками часу. Востаннє відповідач зайняв їх на підставі додаткової угоди від 01.01.2013р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Решта документів наданих позивачем (рахунки, квитанції тощо (т.І а.с. 89-99)) свідчать про наявність певних господарських відносин між ФОП ОСОБА_2 та Старосалтівським професійним аграрним ліцеєм, Комунальним підприємством «Старосалтівський комбінат житлово-комунальних послуг» та УДК Вовчанського району. Жодний з цих документів не має відношення до Старосалтівської селищної ради, а відтак не може бути визнаний доказом її обізнаності про існування цих господарських відносин, в тому числі про обізнаність про перебування відповідача ФОП ОСОБА_2 в спірних приміщеннях.

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України і покладає їх на відповідача. Враховуючи ст..8 Закону України «Про судовий збір» та керуючись п.3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України), суд стягує судовий збір з відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16, 215, 216, 236, 261, 319, 321, 387, 391, 511, 761 Цивільного кодексу України, ст.ст.20 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (НОМЕР_1, АДРЕСА_1) звільнити та привести у придатний для використання стан приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 1.218,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.04.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/1022/15/