ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" квітня 2015 р.Справа № 916/273/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Волкова Р.В.,

судді Панченко О.Л.,

судді Гута С.Ф.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський,

до відповідача Білгород-Дністровського районного споживчого товариства Одеської області, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський,

про стягнення збитків в розмірі 120684,90 гривень

за участю:

представника прокуратури Шарандак О.І. за посвідченням,

представника позивача Карпеєвої Г.В. за довіреністю,

представників відповідача Бородіна Л.О.- директор, Іванченка А.В. за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до суду в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради з позовом до відповідача Білгород-Дністровського районного споживчого товариства Одеської області про стягнення збитків в розмірі 120684,90 гривень.

В обґрунтування своїх вимог заступник прокурора посилається на рішення Білгород-Дністровської міської ради № 1057 від 08.07.2010 року, яким відповідачеві затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3392 га в оренду терміном на 49 років для обслуговування комплексу будівель. Позивач зазначає, що з моменту прийняття зазначеного рішення до дати подання даного позову відповідачем не укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. Таким чином, відповідач використовує земельну ділянку, яка розташована по вул. Московська, 27, в м. Білгород-Дністровський, без правовстановлюючих документів, чим, за думкою позивача, місцевому бюджету завдаються збитки у вигляді неодержаного доходу у зв'язку із ненадходженням орендних платежів у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 50-57), в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що ним приймалися всі необхідні заходи з метою укладення договору оренди земельної ділянки, але процес погодження технічної документації затягувався через ряд обставин, що від нього не залежали. Пояснив, що 25.12.2014 року договір оренди земельної ділянки було укладено. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 08.07.2010 року № 1057-V затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано відповідачеві в оренду із земель міста терміном на 49 років земельну ділянку площею 0,3392 га за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 27, для обслуговування комплексу будівель (а.с. 45-46).

Відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності від 29.03.1999 року належать 118/125 частин комплексу будівель, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 27 (а.с. 70).

Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 264 від 16.05.2014 року створено комісію з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (а.с. 20-21).

20.08.2014 року на засіданні комісії було визначено, що відповідно до розрахунку відповідачем нанесено територіальній громаді м. Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської міської ради збитки у вигляді неодержаного доходу у розмірі 120684,90 гривень, про що було складено акт № 1 з визначення розміру та відшкодування збитків від 20.08.2014 року (а.с. 23-24).

Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 446 від 11.09.2014 року затверджено акт № 1 з визначення розміру та відшкодування збитків від 20.08.2014 року (а.с. 22).

Відповідно до ч. ч. 6, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,3392 га по вул. Московська, 27 у м. Білгород-Дністровський використовувалась відповідачем в період з 20.02.2012 року по 20.08.2014 року (про який зазначено в акті № 1 від 20.08.2014 року) без оформлення правовстановлюючих документів. 25.12.2014 року Білгород-Дністровською міською радою та відповідачем було підписано договір оренди зазначеної земельної ділянки (а.с. 58-62).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2.11-2.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у застосуванні положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму № 6 від 17.05.2011 року (пункт 3.1), відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Суд враховує, що ст. 156 ЗК України містить вичерпний перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, зокрема, таку підставу як неодержання власником/землекористувачем доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, що пов'язується позивачем саме з відшкодуванням збитків.

Крім того, згідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п. 3 вищезазначеного Порядку, відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Суд звертає увагу на те, що ст. 156 ЗК України не передбачено такої підстави настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних доходів, як неоформлення згідно із законом правовстановлюючих документів (договору оренди) фактичним землекористувачем.

Крім того, суд наголошує на тому, що предметом правового регулювання норм ст. ст. 156, 157 ЗК України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, є відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок законного вилучення земельних ділянок на користь інших осіб, їх тимчасового зайняття такими користувачами та обумовленого цим неодержання власником (позивачем) доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказані правовідносини не слід ототожнювати з фактом зайняття земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів на землю (абз. 16 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Сума збитків, затверджених рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 446 від 11.09.2014 року, яку має сплатити відповідач, є наслідком умовного припущення про можливість отримання територіальною громадою в особі Білгород-Дністровської міської ради прибутку від одержання плати за землю у формі орендної плати, розмір якої обчислений, виходячи з площі земельної ділянки 0,3392 га та нормативної грошової оцінки 1 кв.м.

Позовні вимоги заступника прокурора ґрунтуються виключно на спеціальному нормативному акті - Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, оскільки розмір збитків розрахований за затвердженою формулою та щодо цього з боку позивача не вчинено будь-яких дій, спрямованих на доведення реального характеру збитків в такому розмірі.

На думку суду для застосування при визначенні розміру збитків приписів Порядку № 284, в даному спорі відсутня така ознака як тимчасове зайняття відповідачем земельної ділянки площею 0,3392 га по вул. Московська, 27 у м. Білгород-Дністровський, позаяк за наявності права власності на об'єкти нерухомого майна на ній відповідач набув право користування земельною ділянкою згідно до ст. 120 ЗК України. Відповідно, безпідставними є твердження заступника прокурора, що міська рада тимчасово не використовує вказану земельну ділянку у зв'язку із неоформленням відповідачем права користування нею для обслуговування комплексу будівель, що є його власністю.

У пункті 3.8 Постанови Пленуму № 6 від 17.05.2011 року Вищий господарський суд роз'яснив наступне: вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 ЦК України та ч. 2 ст. 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування. При цьому суду слід враховувати вимоги ч. 2 ст. 120 ЗК України, якою передбачено, що у разі коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абз. 3 п.п. 3.4 п. 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

З огляду на зазначену вище позицію Пленуму ВГС України, суд вважає, що позивачем не вживались заходи щодо своєчасного виявлення факту використання відповідачем земельної ділянки, наданої йому в оренду за рішенням міської ради від 08.07.2010 року.

Про це свідчить той факт, що перевірка дотримання відповідачем вимог земельного законодавства не проводилась, що є порушенням п. 7 рішення позивача № 1057 від 08.07.2010 року, яким контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну комісію з питань містобудування, землекористування та охорони навколишнього середовища. Рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 446 від 11.09.2014 року, яким затверджено акт № 1 про визначення та відшкодування збитків від 20.08.2014 року, прийнято більш ніж через чотири роки після ухвалення рішення про надання земельної ділянки в оренду.

Водночас, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такого виду відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як вбачається із матеріалів справи, з 22.09.2010 року по 01.12.2014 року технічна документація щодо встановлення меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі на місцевості знаходилась на погодженні з сумісними власниками та землекористувачами земельної ділянки, внесенні в національну кадастрову систему та на реєстрації відповідних служб (управління містобудування та архітектури, відділ Держкомземагенства), що підтверджується листом ПП «Центр проектування і приватизації» № 29 від 05.02.2015 року (а.с. 68).

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідачем вживалися заходи, спрямовані на уникнення збитків, шляхом намагання оформити право користування спірною земельною ділянкою починаючи з 2010 року, які мають значення для вирішення спору про відшкодування збитків, оскільки свідчать про відсутність в діях відповідача такого елементу складу цивільного правопорушення, як вина, що виключає застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів та, як наслідок, тягне за собою відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог і заперечень.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому відповідачем збитків внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Таким чином, суд не вбачає причинного зв'язку між не укладенням договору оренди земельної ділянки (в період з 20.02.2012 року по 20.08.2014 року, про який зазначено в акті № 1 від 20.08.2014 року) та шкодою, спричиненою внаслідок його не укладення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, до відповідача Білгород-Дністровського районного споживчого товариства Одеської області, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, про стягнення збитків в розмірі 120684,90 гривень є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно до ст. 49 ГПК України за умови відмови судом в задоволенні позовних вимог, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

На підставі ст. 22 ЦК України, ст. ст. 181, 187 ГК України, ст. ст. 152, 156, 157 ЗК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, та керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, до відповідача Білгород-Дністровського районного споживчого товариства Одеської області, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, про стягнення збитків в розмірі 120684,90 гривень - відмовити.

2. Стягнути з Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Леніна, 56, ) на користь Державного бюджету України (р/р 3008, отримувач УК у м. Одесі/Приморський район, код отримувача , банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2413 (дві тисячі чотириста тринадцять) гривень 70 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 17.04.2015 року. Повний текст рішення складений 22 квітня 2015 р.

Головуючий - Р.В. Волков

Суддя О.Л. Панченко

Суддя С.Ф. Гут