КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 910/9508/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №3/21-4 від 09.02.2015 року публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року

у справі №910/9508/13 (головуючий суддя - Васильченко Т.В., судді: Нечай О.В., Підченко Ю.О.)

за позовом Дочірнього підприємства «Управління спеціальних машин №2»

товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація»

до публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3»

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Грицюк Н.В., довіреність №7а від 05.11.2014 року;

від відповідача: Федоришин О.О., довіреність б/н від 22.09.2014 року;

Друзь Х.О., довіреність №8 від 19.03.2015 року

ВСТАНОВИВ:

21.05.2013 року відкрите акціонерне товариство «Спеціалізоване будівельно-монтажне управління» (яке ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2014 року замінено на правонаступника - Дочірнє підприємство «Управління спеціальних машин №2» товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація», позивач у справі) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» (відповідач у справі) про стягнення 238 329,73 грн, з яких 155 573,34 грн - основний борг, 24 534,15 грн - 3% річних та 58 222,24 грн - інфляційні втрати (а.с. 3-5 том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відкрите акціонерне товариство «Спеціалізоване будівельно-монтажне управління» на замовлення Будівельного управління №45 ВАТ «Трест Київміськбуд-3» в 2008 році виконало підрядні роботи на об'єкті: будівництво житлового будинку 14-а по вул. Ушинського, в м. Києві, які відповідач в повному обсязі не оплатив, у зв'язку з чим у публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» виникла заборгованість, на яку позивачем нараховані інфляційні втрати та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року, прийнятим за результатами нового розгляду справи №910/9508/13 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» на користь дочірнього підприємства «Управління спеціальних машин № 2» товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація» 101 666,80грн - основного боргу, 5 627,85 грн - 3 % річних, 24 707,30 грн - інфляційних втрат, 2 640,05 грн - судового збору, 2 267,14 грн - судового збору за розгляд справи в апеляційній та касаційній інстанціях та 5 896,23 грн - витрат на відшкодування послуг адвоката. Повернуто дочірньому підприємству «Управління спеціальних машин № 2» товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація» з Державного бюджету України переплачену суму судового збору у розмірі 921,55 грн, сплачену на підставі платіжного доручення №652 від 21.05.2013 року. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 153-164 том 4).

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач, публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-3», 09.02.2015 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі № 910/9508/13 скасувати повністю та постановити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що на момент звернення позивача з позовом до суду строк оплати виконаних робіт у відповідача не настав, а тому і не мало місце порушення прав позивача, що, на думку апелянта, є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволені позову. Разом з тим, відповідач стверджує про пропущення строку позовної давності щодо стягнення з нього заборгованості за виконані позивачем у 2008 року роботи, що безпідставно не було враховано місцевим господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 року апеляційну скаргу №3/21-4 від 09.02.2015 року публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/9508/13 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено розгляд справи на 23.03.2015 року.

23.03.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №3/47-1 від 23.03.2015 року (вх. №09-11/5007/15), в якому публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-3» просить суд апеляційної інстанції визнати недійсним договір №23/04 про відступлення права вимоги від 23.04.2014 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Спеціалізоване будівельно-монтажне» та дочірнім підприємством «Управління спеціальних машин №2 «Відкритого акціонерного товариства «Будмеханізація». Також, 23.03.2015 року від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №09-11/5282/15 від 23.03.2015 року) щодо застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення суми основного боргу за виконані роботи.

Дочірнім підприємством «Управління спеціальних машин №2» товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація» 23.03.2015 року до апеляційного суду були подані письмові пояснення, в яких позивач просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року, додатково стягнувши з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за актом виконаних робіт за жовтень 2008 року, оскільки, на думку позивача, строк позовної давності щодо цієї вимоги не сплинув.

У судовому засіданні 23.03.2015 року Київським апеляційним господарським судом відповідно до ч.3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 20.04.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. у відпустці, відповідно до абз. 2 підпункту 2.3.50, підпункту 2.3.52 п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9508/13, згідно якого для розгляду справи №910/9508/13 визначено наступну колегію суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Агрикова О.В., Мальченко А.О.

У судовому засіданні 20.04.2015 року представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року та прийняти нове рішення про відмову у позові повністю та визнати недійсним договір №23/04 про відступлення права вимоги від 23.04.2014 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Спеціалізоване будівельно-монтажне» та дочірнім підприємством «Управління спеціальних машин №2 «Відкритого акціонерного товариства «Будмеханізація».

У судовому засіданні 20.04.2015 року представник позивача у справі заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року змінити та стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, нарахованих на суму боргу за виконані роботи згідно акту за жовтень 2008 року.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

У липні-жовтні 2008 року відкритим акціонерним товариством «Спеціалізоване будівельно-монтажне управління» за замовленням відкритого акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-3» БУ-45 (нова назва публічне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-3») були виконані роботи з будівництва житлового будинку 14 -А по вул. Ушинського в місті Києві.

Факт виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт за липень 2008 року на суму 25104,00 грн; актом приймання виконаних підрядних робіт ф. КБ-2в за серпень 2008 року №1 на суму 120742,80 грн та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт ф.КБ-3 за серпень 2008 року на суму 120742,80 грн; актом приймання виконаних підрядних робіт ф.КБ-2в за вересень 2008 року на суму 22 155,60 грн та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт ф. КБ-3 за вересень 2008 року на суму 22155,60 грн; актом приймання виконаних підрядних робіт ф. КБ-2в за жовтень 2008 року №1 на суму 39093,00 грн та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт ф. КБ-3 за жовтень 2008 року на суму 39093,00 грн та актом здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2008 року на суму 5820,00 грн.

Відповідно до вказаних актів позивачем було виконано роботи на загальну суму 212 915,40 грн, що підтверджується сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково оплатив виконані роботи на суму 110 000,00 грн, а саме: 20.03.2009 року сплачено 20 000,00 грн, із зазначенням призначення платежу - БМР згідно ф3 по ж/б Ушинського; 18.03.2011 року сплачено 5000,00 грн із зазначенням платежу - виконання БМР по Ушинського, 14 згідно договору №406-а від 01.09.2008; 11.07.2012 року сплачено 30000,00 грн. - оплата за виконані БМР по ж/б № 14-А вул. Ушинського; 26.02.2013 року сплачено 30000,00 грн - оплата виконання БМР по вул. Ушинського згідно з договором № 406-а від 01.09.2008; 27.06.2013 сплачено 25000,00 грн - оплата виконання БМР по вул. Ушинського згідно з договором №406-а від 01.09.2008.

Таким чином, виходячи з призначення платежу, визначеного в платіжних документах, відповідач 18.03.2011 року, 26.02.2013 року та 27.06.2013 року здійснив оплату за договором №406-а від 01.09.2008 на загальну суму 60 000,00 грн; а 20.03.2009 року та 11.07.2012 року на загальну суму 50000,00 грн - за фактично виконані роботи згідно актів за липень 2008 року, №1 за серпень 2008 року та за жовтень 2008 року.

Місцевим господарським судом правильно встановлено, що 01.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-3» (генпідрядник) та відкритим акціонерним товариством «Спеціалізоване будівельно-монтажне управління» (субпідрядник) укладено договір №406а, відповідно до умов якого генпідрядник передає, а субпідрядник приймає на себе виконання земляних робіт, пов'язаних з влаштуванням котловану на об'єкті: «Будівництво житлового будинку по вул. Ушинського, 14А в м. Києві», згідно робочої документації (п. 1.1 договору).

Згідно п.п. 2.1-2.2 договору початок робіт сторони визначили вересень 2008 року, а закінчення робіт - листопад 2008 року.

Договірна ціна за один метр кубічний розробки ґрунту з перевезенням до 17 км., визначена на рівні цін 2008р., є твердою і остаточною на весь період виконання робіт і складає 53,00 грн. (п. 3.1 договору).

Пунктами 4.1.-4.3. договору визначено, що генпідрядник до початку робіт перераховує субпідряднику для придбання паливно-мастильних матеріалів, аванс в розмірі 30% від об'єму БМР, запланованих до виконання на поточний місяць, при умові перерахування коштів замовником. Розрахунки здійснюються щомісячно за фактично виконані роботи згідно форми КБ-2В та довідки про вартість виконаних робіт по встановленій формі КБ-3. Оплата за виконані роботи субпідрядником здійснюється у розмірі 95 відсотків від суми довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3. Накопичені 5 відсотків відкладених платежів, (як гарантія виконаних зобов'язань субпідрядника за договором) сплачуються субпідряднику після виконання ним своїх зобов'язань. Генпідрядник гарантує оплату прийнятих робіт протягом п'яти банківських днів з моменту підписання актів приймання виконаних робіт по формі КБ-2В і довідки по формі КБ-3, після отримання коштів від замовника (п.п. 4.1-4.3 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що фактично виконані субпідрядником обсяги робіт оформляються актами приймання по формі КБ-2в і довідкою по формі КБ-3.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними зобов'язань (п.10.2 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Договір підряду відноситься до оплатних, двосторонніх договорів, який вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами (тобто є консенсуальним договором).

Приймаючи до уваги, що вказаний договір набирає чинності саме з моменту його підписання - 01.09.2008 року, строк здійснення робіт відповідно до умов договору визначено з вересня 2008 року по листопад 2008 року, та враховуючи, що його предметом є виконання земляних робіт, пов'язаних з влаштуванням котловану на об'єкті: «Будівництво житлового будинку по вул. Ушинського, 14А в м. Києві», місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що акт приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року на суму 22155,60 грн. (форми КБ-2в а.с. 13 том 1), довідка про вартість виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року на суму 22155,60 грн. (форми КБ-3, а.с. 14 том 1), акт приймання виконаних підрядних робіт № 1 за жовтень 2008 року на суму 39093,00 грн. (форми КБ-2в, а.с. 15 том 1), довідка про вартість виконаних підрядних робіт за жовтень 2008 року на суму 39093,00 грн. (форми КБ-3, а.с. 16 том 1) підтверджують факт виконання робіт саме в рамках договору №406-а від 01.09.2008 року, оскільки роботи та строки здійснення робіт, згідно з означеними актами, чітко співвідносяться з роботами, виконання яких приймає генпідрядник відповідно до умов договору.

Отже, загальна вартість виконаних робіт за договором №406-а від 01.09.2008 року складає 61 248,60 грн.

За умовами п.п. 4.2, 4.3 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються щомісячно протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання актів приймання виконаних робіт форми КБ-2в і довідок форми КБ-3.

Таким чином, з урахуванням п. 4.3 договору та приписів ст.254 ЦК України, враховуючи, що в актах приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року та №1 жовтень 2008 року не зазначена дата їх підписання сторонами, акт приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року на суму 22155,60 грн вважається підписаним 30.09.2008 року, і відповідно, відповідач повинен був оплатити роботи за вказаним актом в термін до 08.10.2008 року; акт приймання виконаних підрядних робіт №1 за жовтень 2008 року на суму 39093,00 грн вважається підписаним сторонами 31.10.2008 року, у зв'язку з чим, відповідач повинен був оплатити виконані роботи за вказаним актом в термін до 08.11.2008 року.

Як зазначалось вище, на виконання умов договору №406а від 01.09.2008 року відповідач сплатив грошові кошти у загальному розмірі 60000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №464 від 18.03.2011 року на суму 5000,00 грн (а.с. 58 том 1), №1307 від 26.02.2013 року на суму 30000,00 грн (а.с. 60 том 1) та №3866 від 27.06.2013 року на суму 25000,00 грн (а.с. том 1).

Таким чином, місцевим господарським судом вірно встановлено, що заборгованість відповідача за договором №406а від 01.09.2008 року складає 1248,60 грн (61248,60 грн, вартість виконаних за договором робіт - 60000,00 грн, сплачені в межах договору грошові кошти, = 1248,00 грн.).

Відповідно до п. 3.3 договору субпідрядник сплачує щомісячно генпідряднику за послуги генпідряду кошти в розмірі 2,1% від вартості виконаних робіт. Генпослуги знімаються з оплати за виконані субпідрядником роботи у довідці форми КБ-3.

Як зазначив відповідач та не спростовано позивачем, сума коштів у розмірі 1248,60 грн складає вартість послуг генпідряду, яка була знята з оплати відповідачем.

Відтак, оскільки договір передбачає можливість зняття (утримання) оплати таких послуг, відповідач як генпідрядник мав право на утримання оплати в розмірі 1286,22 грн, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1248,60 грн задоволенню не підлягають є законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи і позивачем не заперечується.

Позивачем також заявлено вимоги згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.11.2008 року по 14.10.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з арифметичним обрахунком 3% річних та інфляційних втрат, проведених Господарським судом міста Києва, згідно якого за актом приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року 3% річних становить 2519,35 грн, а інфляційні втрати у розмірі 6950,02 грн; за актом приймання виконаних підрядних робіт №1 за жовтень 2008 року 3% річних становить 5186,46 грн, інфляційні втрати - 12 512,57 грн.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

При цьому, за приписами п. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначалось вище, роботи за актом приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року відповідач повинен був оплатити в термін до 08.10.2008 року, у зв'язку з чим, перебіг строку для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих по даному акту, розпочинається з 08.10.2008 року та спливає 07.10.2011 року.

Втім, як встановлено ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

18.03.2011 року та 26.02.2013 року були здійснені оплати робіт, тобто відповідачем були вчинені дії, які свідчать про визнання ним свого боргу за актом приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року на суму 22155,60 грн, у зв'язку з чим, перебіг строку позовної давності переривався. При цьому, місцевим господарським судом вірно враховано, що незважаючи на те, що в платіжних дорученнях від 18.03.2011 року, 26.02.2013 року та 27.06.2013 року відсутні посилання на акти виконаних робіт, погашення заборгованості повинно здійснюватись в порядку календарної черговості її виникнення, оскільки оплата здійснювалась саме за роботи по договору №406а від 01.09.2008 року, іншого порядку зарахування сплачених коштів вказаним договором не передбачено.

Позивач звернувся до суду з позовом 21.05.2013 року, а відтак, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за актом приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року пропущено не було, у зв'язку з чим є правомірним задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, розмір яких за перерахунком суду склав 2519,34 грн та інфляційних втрату розмірі 6950,02 грн. за період з 01.11.2008 року по 25.02.2013 року.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за актом приймання виконаних робіт за жовтень 2008 року №1.

Так, у відповідності до п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, в тому числі, належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу, при цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

При цьому, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу) (п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Таким чином, оскільки оплата за актом приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2008 року №1 надійшла 26.02.2013 року та 27.06.2013 року, тобто вже після спливу строку позовної давності (08.11.2011 року), строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за вказаним актом, станом на час звернення позивача з позовом до суду сплив, а відтак, зазначені вимоги у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України не підлягають задоволенню.

Як було встановлено судом, сторонами також були підписані акти за липень 2008 року, за серпень 2008 року та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2008 року, які не відносяться до договору №406а від 01.09.2008 року, оскільки акт виконаних робіт за липень 2008 року на суму 25104,00 грн, акт приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2008 року №1 на суму 120742,80 грн (форми КБ-2в) були підписані сторонами до укладення договору №406-а від 01.09.2008 року, який не містить умов про те, що його дія розповсюджується на правовідносини, які склалися до його укладення, а зі змісту акта здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2008 року на суму 5820,00 грн вбачається, що такий акт оформлено у зв'язку з наданням послуг механізмів, а саме: екскаватора DOOSAN SOLAR 210W-V і форма вказаного акта є відміною від форми акта КБ-2в, яка передбачена для підписання сторонами п. 5.1 договору № 406-а від 01.09.2008 року.

Всього за вказаними актами позивачем надано послуг на загальну суму 151 666,80 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 181 ГК України також допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відтак, з огляду на приписи ст. ст. 638, 641, 642 ЦК україни, оскільки додані до матеріалів справи акти виконаних робіт містять найменування робіт, їх вартість та підписи уповноважених осіб сторін місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що між сторонами мало місце укладення договорів у спрощений спосіб, однак апеляційний господарський суд проаналізувавши зміст таких актів та виконаних за ними робіт, приходить до висновку, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договори про надання послуг, а не підряду.

Так, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Особливою ознакою договорів про надання послуг, є його об'єкт, який має нематеріальний характер, тобто предметом послуги є не сам результат певних дій/робіт, а самі дії, які до нього призвели, в той час як за договором підряду його предметом є саме конкретний матеріальний результат, який може полягати у створенні речі, її заміні, відновленні, а не дії виконавця. Так, у справі що розглядається за укладеним сторонами договором №406а від 01.09.2008 року предметом підрядних робіт є влаштування котловану, який досягається, як вірно вказує позивач, шляхом вчинення земляних робіт за допомогою відповідних механізмів, тобто результатом - предметом підряду, сторонами визначено влаштування котловану (конкретно визначений матеріальний результат таких робіт). Натомість за актами за липень 2008 року, за серпень 2008 року та за жовтень 2008 року їх предметом була саме робота механізмів, тобто певна діяльність, яка і становить предмет укладених договорів у спрощений спосіб. Разом з цим, апеляційний господарський суд звертає увагу, що згідно параграфів 1-3 Глави 61 ЦК України («Підряд»), договори підряду укладаються, як правило, у письмовій формі з погодженням проектно-кошторисної документації, що не вимагається для договорів про надання послуг і не було погоджено при виконанні сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, як вбачається з актів за липень 2008 року, №1 серпень 2008 року та жовтень 2008 року строків їх оплат сторонами не визначено.

Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №14 визначено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 27.09.2013 року, який отриманий відповідачем 30.09.2013 року, відкрите акціонерне товариство «Спеціалізоване будівельно-монтажне управління» звернулось до відповідача з вимогою про погашення заборгованості.

Отже, відповідач повинен був не пізніше 07.10.2013 року, виконати вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України та сплатити суму боргу, чого не зробив.

Втім, до настання цього строку відповідач провів часткові оплати, а саме: 20.03.2009 року -20000,00 грн, 11.07.2012 року - 30000,00 грн.

Отже, акт виконаних робіт за липень 2008 року на суму 25 104,00 грн оплачено відповідачем в повному обсязі, акт приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2008 року №1 на суму 120742,80 грн. залишився частково неоплаченим на суму 95 846,80 грн, а акт здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2008 року на суму 5820,00 грн залишився повністю неоплаченим відповідачем, тобто заборгованість відповідача перед позивачем станом на момент прийняття рішення у справі складала 101 666,80 грн.

Апелянт, посилаючись на те, що вимогу про стягнення вказаної суми боргу було направлено йому лише 27.09.2013 року, вказує, що на момент звернення позивача з позовом до суду 21.05.2013 року у нього був відсутній обов'язок сплати вартості наданих послуг, а відтак на момент звернення до суду порушення прав позивача не відбулося, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Однак, в п. 1.7-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року зазначено, що господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

Відтак, враховуючи, що строк виконання обов'язку з оплати вартості проведених робіт (наданих послуг) настав у відповідача після закінчення семиденного строку з дня отримання вимоги і ще до винесення місцевим господарським судом рішення по суті спору, колегія суддів вважає такі посилання відповідача безпідставними, і такими, що спрямовані на ухилення від виконання взятого на себе грошового зобов'язання всупереч загальним засадам добросовісності та розумності.

Відповідачем також було заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як роз'яснено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», відповідно до п. 5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, тобто після закінчення передбаченого частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що строк виконання відповідачем свого грошового зобов'язання настав 07.10.2013 року, то строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 101666,80 грн не сплинув, а відтак висновок Господарського суду міста Києва про стягнення зазначеної суми боргу є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.11.2008 року по 14.10.2014 року.

Враховуючи, що право вимоги у позивача за зазначеними актами виникло 07.10.2013 року, апеляційний господарський суд погоджується з проведеним місцевим господарським судом розрахунком 3 % річних та інфляційних витрат за період з 08.10.2013 року по 14.10.2014 року, та відповідно стягненням з відповідача 3108,50 грн - 3% річних та 17 757,28 грн інфляційних втрат.

У поданому клопотанні та у судових засіданнях в апеляційному господарському суді апелянт також просив визнати недійсним договір №23/04 про відступлення права вимоги від 23.04.2014 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Спеціалізоване будівельно-монтажне» та дочірнім підприємством «Управління спеціальних машин №2 «Відкритого акціонерного товариства «Будмеханізація».

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

З аналізу вказаної статті випливає, що договір повинен бути пов'язаним із предметом спору, тобто позовна вимога ґрунтується на договорі, що його суд може визнати недійсним з власної ініціативи.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що оскільки позовні вимоги ґрунтуються на договорі №406-а від 01.09.2008, акті виконаних робіт за липень 2008 року, акті №1 приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2008 року та акті здачі-приймання робіт (наданих послуг) за жовтень 2008 року, а не на договорі відступлення права вимоги №23/04 від 23.04.2014. Крім того, колегія суддів зазначає, що визнання недійсним договору №23/04 від 23.04.2014 року є самостійним предметом розгляду у справі №910/15665/14, що перебуває в провадженні Господарського суду міста Києва, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні даного клопотання відповідача.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва 26.01.2015 року у справі №910/9508/13 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу №3/21-4 від 09.02.2015 року публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/9508/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/9508/13 залишити без змін.

3. Справу № 910/9508/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова