ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа № 911/593/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Обухіврайтепломережа»

про стягнення 104 267,03 грн

За участю представників:

від позивача Старчик А.А. (дов. №14-90 від 18.04.2014);

від відповідача Сушко О.О. (дов. №14-04 від 16.03.2015).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося з позовом до Комунального підприємства «Обухіврайтепломережа» (далі - відповідач) про стягнення 104 267,03 грн, з яких: 35 349,77 грн штрафу, 35 081,98 грн пені, 16 657,91 грн інфляційних втрат та 17 177,37 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 17-ТЕ від 01.08.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.02.2015 порушено провадження у справі № 911/593/15, розгляд справи призначено на 19.03.2015.

17.03.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №11-04 від 16.03.2015 (вх. № 6121/15 17.03.2015), згідно якого заперечив проти заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими і просить суд відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні 19.03.2015 було оголошено перерву до 16.04.2015.

16.04.2015 до канцелярії господарського суду Київського області від представника позивача надійшли заперечення на відзив № б/н від 14.04.2015 (вх. № 8589/15 від 16.04.2015).

В судовому засіданні 16.04.2015 представник позивача підтримав позов повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2012 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Обухівтепломережа» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 17-ТЕ, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.5. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн, крім того ПДВ-20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Загальна сума вартості за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 11.1 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Суд встановив, що позивачем, на виконання п. 1.1. договору купівлі-продажу природного газу № 17-ТЕ від 01.08.2012, протягом жовтня-грудня 2012 року передано, а відповідачем прийнято від позивача природний газ загальною вартістю 870 216,08 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами приймання-передачі природного газу.

Втім, як зазначає позивач, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків.

Однак, в поданих запереченнях на позовну заяву відповідач зазначає, що 14.02.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Обухівської міської ради (сторона третя), Виконавчим комітетом Обухівської міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством «Обухівтепломережа» (сторона п'ята) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) укладено договір № 197/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст.14 та п.2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили порядок розрахунків та дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за 2012 рік у розмірі 467 000,00 грн згідно з договором № 17-ТЕ від 01.08.2014. (п. 8 договору).

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 197/30 від 14.02.2014 відповідач 02.04.2014 на рахунок позивача перерахував грошові кошти в розмірі 467 000,00 грн за природний газ згідно договору №17-ТЕ від 01.08.2012, що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 01.04.2014 та випискою по рахунку станом на 02.04.2014.

Пунктом 16 договору № 197/30 від 14.02.2014 сторони погодили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Виходячи з того, що умови з оплати природного газу згідно спірного договору поставки сторонами було змінено, прострочення оплати на умовах договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, то у позові про стягнення штрафних та фінансових санкцій за прострочення указаної суми, передбачених п. 7.2 договру та відповідно до вимог ст.ст. 604, 624, 625 ЦК України слід відмовити.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про відсутність у позивача підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу №17-ТЕ від 01.08.2012 та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 197/30 від 14.02.2014, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу №17-ТЕ від 01.08.2012, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків № 197/30 від 14.02.2014, а як було встановлено в судовому засіданні розрахунок за природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків № 197/30 від 14.02.2014.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 35 349,77 грн штрафу, 35 081,98 грн пені, 16 657,91 грн інфляційних втрат та 17 177,37 грн 3 % річних є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 21.04.2015

Суддя В.М. Антонова