ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа №908/5546/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - Студенніков Д.М., за довіреністю №23-12/14-1 від 23.12.2014 року;

відповідача - Кононенко О.А., за довіреністю б/н від 01.12.2014 року;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест», м.Дружківка, Донецька область, (вх.№1789(З)/1-40) на рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 року по справі №908/5546/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест», м.Дружківка, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м.Київ,

про стягнення 74725,32грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 року по справі №908/5546/15 (суддя Соловйов В.М.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованість за договором фінансового лізингу №LC5714-08/11 від 01.08.2011 року в сумі 74725,32 грн. та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Крім того, апелянт просить судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки на правовідносини, які склалися між сторонами за договором лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж, тому наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Таким чином, на його думку, висновок суду першої інстанції про те, що підстави для припинення договору фінансового лізингу виникли вже після виникнення у відповідача обов'язку зі сплати лізингових платежів, а тому підлягають виконанню, є необґрунтованим, оскільки сам факт розірвання договору незалежно від дати вже свідчить про невиконання позивачем своїх обов'язків щодо надання у власність відповідачеві предмету лізингу, що, в свою чергу, позбавляє його права вимагати його оплати.

Отже, оскільки право власності на предмет лізингу від ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» до ТОВ «Карпатибудінвест» не перейшло, тому, на думку скаржника, підстави для стягнення з відповідача такої складової частини лізингового платежу як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, відсутні.

Окрім того, в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України судом не надано належної правової оцінки стосовно того, що рахунки на сплату заборгованості належним чином не були пред'явлені до оплати відповідачу. Так, усі рахунки направлені за адресою: Донецька область, м.Єнакієве, вул. Мальована,28, невідомо з яких підстав, у той час як підприємство розташовано за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, пр. Леніна,132/17, і на цю адресу позивачем направлялись вимоги про сплату заборгованості. На підставі розділу 5 загальних умов фінансового лізингу сплата лізингових платежів здійснюється щомісячно на підставі пред'явлених лізингодавцем рахунків.

Не відповідають дійсності і твердження позивача щодо несплати жодного платежу згідно визначеного договором лізингу графіку, оскільки фактично сума лізингових платежів частково сплачена згідно платіжного доручення №4229 від 23.12.2013 року. Судом у порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України не витребувано у позивача детальний розрахунок суми заборгованості.

Окрім того, апелянт вважає, що судом при постановленні оскаржуваного судового рішення повинно бути враховано загальновідомі обставини - здійснення бойових дій на території місцезнаходження підприємства в даний час, тобто фактичне припинення господарської діяльності, при наявності яких виконання зобов'язань за договором неможливо за відсутності вини відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», надала відзив на апеляційну скаргу (вх.№4856), в якому зазначила, що вважає оскаржуване рішення законним та таким, що винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і просить суд залишити його в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

01.04.2015 року позивач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№5136), в якому заперечує в повному обсязі проти апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

20.04.2015 року позивач надав через канцелярію суду разом з супровідним листом документи у підтвердження своєї позиції (вх.№6368), які долучено до матеріалів справи.

21.04.2015 року відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх.№6540), в якому просить відкласти розгляд справи з метою надання можливості проведення звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, у разі нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Проте, колегія суддів зазначає, що неможливість вирішення господарського спору в даному судовому засіданні, вирішується господарським судом в кожному випадку окремо з врахуванням обставин справи. Звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем і складання у зв'язку з цим акту може бути по даній справі додатковим доказом, однак, з наявних у матеріалах справи документів суд може самостійно здійснити відповідну звірку. Вчинення відповідних дій та складання акту звіряння між сторонами не є вирішальною обставиною, яка зумовлює відкладення розгляду даної справи. При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було порушено в суді першої інстанції ще у грудні 2014 року, а апеляційне провадження відкрите у березні 2015 року. Тобто, станом до моменту даного судового засідання - до 22.04.2015 року сторони не були позбавлені права здійснити дії направленні на звірку взаємних розрахунків і надати відповідний акт до суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволені клопотання скаржника про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідачем заявлено до суду клопотання (вх.№6541) про зупинення провадження у цій справі до вирішення пов'язаної з даною справою справи №910/6179/15-г за позовом ТОВ «Карпатибудінвест» до ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» про визнання недійсним договору лізингу, що перебуває на розгляді господарського суду м. Києва.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання вирішила відмовити у його задоволенні, оскільки відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі тільки у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати, як справа, щодо якої вирішується питання про зупинення провадження, пов'язана зі справою, яка розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Відповідно до п. 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Таким чином, наявність спору про визнання договору недійсним не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі, оскільки не перешкоджає суду самостійно надати оцінку відповідності вимогам чинного законодавства договору, яким обґрунтовані позовні вимоги, під час вирішення спору про стягнення заборгованості по лізинговим платежам на підставі цього договору.

Третя особа свого представника у судове засідання Харківського апеляційного господарського суду не направила, про причини неявки суд не сповістила, про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, приймаючи до уваги, що явка третьої особи у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні за її відсутністю.

У судовому засіданні 22.04.2015 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 01.08.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (лізингодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» (лізингоодержувач, відповідач у справі) укладено договір фінансового лізингу №LC5714-08/11, за умовами якого лізингодавець зобов'язався передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в специфікації (додаток №2 до цього договору) (надалі - предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно п.п. 1.2, 1.3 Загальних умов фінансового лізингу, які є додатком №4 до договору фінансового лізингу №LC5714-08/11 від 01.08.2011р оку, приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

В момент підписання акту приймання-передачі до лізингоодержувача переходять та зберігаються за ним протягом строку дії договору наступні права та ризики: право володіння та користування, відповідальність за збереження, ризик пошкодження, знищення, втрати, конфіскації предмета лізингу, а також цивільна відповідальність перед третіми особами, пов'язана з володінням та користуванням предметом лізингу.

Підпунктом 3.1 договору передбачено, що заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент передачі предмета лізингу лізингоодержувачу в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу.

Розмір такого перевищення, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти, є базою для розрахунку лізингових платежів, вартості фінансування та є заборгованістю лізингоодержувача.

Розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (надалі - «Графік» (додаток №1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу (п. 3.2 договору).

Вартість фінансування та поточні лізингові платежі сторони узгодили в пункті 4 договору, а саме:

4.1. Лізингоодержувач за цим договором сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі;

4.2. Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування у період з моменту передачі предмета лізингу до повної виплати лізингоодержувачем заборгованості лізингодавцю, визначеної за правилами цього договору за ставкою LIBOR плюс 7% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п. 3.1 цього договору;

4.3. Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця (надалі - комісія лізингодавця);

4.4. Розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2 цього договору, від заборгованості лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно графіку (додаток №1 до договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту;

4.5. Перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється лізингодавцем за курсом продажу плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку (якщо сплата такого збору передбачена чинним законодавством України), та комісія АТ «Райффайзен Банк Аваль» із купівлі валюти, згідно з офіційним сайтом лізингодавця за адресою в мережі Інтернет.

Строки та порядок сплати лізингових платежів сторони узгодили в пункті 5 додатку №4 «Загальні умови фінансового лізингу».

Так, у п.п. 5.3 пункту 5 зазначено, що лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4 цих Загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку.

У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

У відповідності до п.п.5.4 п.5 додатку №4 «Загальні умови фінансового лізингу», лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі, починаючи з першого періоду лізингу.

Першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі.

Згідно п.п. 7.1, 7.4 п.7 згаданого додатку №4, лізингоодержувач протягом строку лізингу за свій рахунок забезпечує страхування предмета лізингу в страховій компанії.

Якщо за 5 днів до закінчення дії страхового договору або граничного строку сплати страхових платежів (платежу) Лізингоодержувач не здійснить сплату страхових платежів (платежу), то лізингодавець має право самостійно застрахувати такий предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язаний відшкодувати лізингодавцю такі витрати зі страхування предмета лізингу, крім того ПДВ у розмірах, визначених чинним законодавством України.

За приписами п.8.1 договору фінансового лізингу №LC5714-08/11, цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором.

Згідно з специфікацією від 01.08.2011 року (додаток №2 до договору фінансового лізингу №LC5714-08/11 від 01.08.2011 року) предметом лізингу є вантажний фургон Fiat Doblo Cargo, 2008 р.в., серійний номер ZFA287, у кількості 1 одиниць, за ціною з ПДВ 131487,00 грн.

Даний вантажний фургон переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі предмета лізингу від 29.02.2012 року.

Графіком розрахунку заборгованості до договору фінансового лізингу від 01.08.2011 року №LC5714-08/11, який є додатком №1 до договору, сторони встановили періоди лізингу, заборгованість лізингоодержувача, лізингові платежі.

Зобов'язанням, відповідно до пунктів 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Пункт 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з приписами пункту 3 частини 2 статті 11 вказаного Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Статтею 15 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 16 зазначеного вище Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Так, позивачем здійснено розрахунок заборгованості за договором фінансового-лізингу №LC5714-08/11 від 01.08.2011 року. Заборгованість, що виникла за цим договором виникла за період з жовтня 2012 року по вересень 2014 року і становить 74725,32 грн., яка складається з 20841,70 грн. комісії лізингодавця без ПДВ; 43391,00 грн. відшкодування частини вартості предмета лізингу; 10492,62 грн. компенсація витрат лізингодавця на страхування предмету лізингу.

Вказана сума підтверджується наступними рахунками: №LC5714-08/11/ev-016 від 25.09.2012р. на суму 1873,69 грн.; №LC5714-08/11/ev-021 від 28.11.2012р. на суму 1873,69 грн.; №LC5714-08/11/12-026 від 01.02.2013р. на суму 2890,22 грн.; №LC5714-08/11/ev-028 від 25.02.2013р. на суму 1686,32 грн.; №LC5714-08/11/13-029 від 01.03.2013р. на суму 2878,12 грн.; №LC5714-08/11/14-031 від 01.04.2013р. на суму 2861,34 грн.; №LC5714-08/11/15-033 від 07.05.2013р. на суму 2840,58 грн.; №LC5714-08/11/ev-035 від 28.05.2013р. на суму 1686,34 грн.; №LC5714-08/11/16-036 від 01.06.2013р. на суму 2835,63 грн.; №LC5714-08/11/17-038 від 01.07.2013р. на суму 2822,24 грн.; №LC5714-08/11/18-040 від 01.08.2013р. на суму 2797,70 грн.; №LC5714-08/11/19-042 від 02.09.2013р. на суму 2786,89 грн.; №LC5714-08/11/ev-043 від 11.09.2013р. на суму 1686,34 грн.; №LC5714-08/11/20-045 від 01.10.2013р. на суму 2794,04 грн.; №LC5714-08/11/21-047 від 01.11.2013р. на суму 2778,50 грн.; №LC5714-08/11/ev-049 від 25.11.2013р. на суму 1686,24 грн.; №LC5714-08/11/22-050 від 02.12.2013р. на суму 2781,72 грн.; №LC5714-08/11/23-053 від 02.01.2014р. на суму 2785,87 грн.; №LC5714-08/11/24-055 від 03.02.2014р. на суму 2887,58 грн.; №LC5714-08/11/25-057 від 03.03.2014р. на суму 3377,47 грн.; №LC5714-08/11/26-059 від 01.04.2014р. на суму 3808,88 грн.; №LC5714-08/11/27-061 від 05.05.2014р. на суму 3889,22 грн.; №LC5714-08/11/28-063 від 02.06.2014р. на суму 3909,40 грн.; №LC5714-08/11/29-065 від 01.07.2014р. на суму 3906,24 грн.; №LC5714-08/11/30-067 від 01.08.2014р. на суму 4059,43 грн.; №LC5714-08/11/31-069 від 01.09.2014р. на суму 4541,63 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв відповідачу вимоги про сплату простроченої заборгованості листами від 21.11.2013 року №2002-11/243, від 12.06.2014 року №750-06/14 (т.1, а.с.53-60).

Згідно виписок по рахунку № з 01.01.2011 року по 06.01.2015 року відповідачем частково виконувались зобов'язання зі сплати лізингових платежів, зокрема, останній платіж в сумі 2965,55 грн. був здійснений відповідачем 20.09.2012 року об 11:22 год. з призначенням платежу: «відшкодування частини вартості предмету лізингу 2169,55 грн., комісія лізингодавця 796,00 грн., згідно рахунку №LC5714-08/11/7-014 від 03.09.2012 року».

Проте, відповідачем не обґрунтовано, а матеріали справи не містять доказів того, що ним виконано взятий на себе обов'язок, а саме здійснено сплату за договором №LC5714-08/11 від 01.08.2011 року в належному розмірі та строки.

Відповідно до приписів статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або тне виливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу по своїй правовій природі поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі - продажу. У зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні її договору.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем у повному обсязі прийнятого на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення відповідних платежів за договором №LC5714-08/11 від 01.08.2011 року. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 74725,32 грн. заборгованості є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що договір фінансового лізингу від 01.08.2011 року №LC5714-08/11 є припиненим внаслідок настання події, визначеної в підпункті 10.2.2 додатку №4 до договору.

Відповідно до п. 10.2.2 договору отримання лізингодавцем від лізингоодержувача або страхової компанії письмового повідомлення про настання визначених в п. 7.7 цих Загальних умов обставин.

Пунктом 7.7 Загальних умов договору (додаток №4 до договору) передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того був такий випадок визначний страховим чи ні, лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити лізингодавцю визначені в п. 10.4 Загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах.

Пунктом 10.4 Загальних умов визначено, що у разі дострокового припинення договору при настанні зазначених в п.п.10.2.2 цих загальних умов обставин лізингоодержувач зобов'язаний сплатити визначені в п.10.3.2 цих Загальних умов платежі, а також суму понесених лізингодавцем витрат внаслідок настання такого випадку (події).

Згідно п.10.3.2 Загальних умов визначено, що лізингоодержувач у разі дострокового припинення договору зобов'язаний сплатити лізингодавцю наведені нижче платежі, які зараховуються в загальному порядку згідно п.5.8 Загальних умов: комісію лізингодавця за дострокове припинення фінансового лізингу в розмірі 2% від заборгованості лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, визначеної за правилами частини 5 п.п.10.3.2 цих загальних умов; нараховані за договором штрафні санкції (штраф, пеня); суми, які відшкодовують витрати лізингодавця та не були сплачені лізингоодержувачем; заборгованість по поточним лізинговим платежам та нарахованих штрафних санкцій; заборгованість лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, визначена за правилами п. 5.9 цих Загальних умов для лізингового періоду, який слідує за періодом вилучення (повернення) предмета лізингу або в якому має місце дострокове припинення договору.

Відповідно до п.5.9 Загальних умов заборгованість лізингоодержувача визначена за правилами п.3.1 цього договору розраховується станом на день розрахунку відповідного поточного лізингового платежу за певний період та зазначається у графіку у грошовому еквіваленті іноземної валюти. Розрахована таким чином сума є базою при здійсненні розрахунків між лізингоодержувачем та лізингодавцем у випадку розірвання цього договору або вилучення предмета лізингу.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент передачі предмета лізингу лізингоодержувачу в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу, розрахованого за правилами цього розділу, по відношенню до вартості предмета лізингу, зазначеної в п.2.1 цього договору.

Також, настання страхового випадку не звільняє лізингоодержувача від сплати поточних лізингових платежів, а може лише тягнути наслідки передачі лізингоодержувачу прав вигодонабувача за договором страхування, як то зазначено в п.7.8 Загальних умов, а саме: з моменту сплати лізингоодержувачем сум, зазначених в п.7.7 цих Загальних умов, лізингодавець зобов'язується протягом п'ятнадцяти днів передати лізингоодержувачу свої права вигодонабування за договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги за період з жовтня 2012 року по вересень 2014 року включно. При цьому, обов'язок з оплати останнього лізингового платежу за вересень 2014 року, згідно умов договору, виник у відповідача з 08.09.2014 року. З наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження №0009694 датою надходження заяви директора ТОВ «Карпатибудінвест» Макарова О.В. до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення є 10.09.2014 року, а датою внесення Шевченківським РУ ГУМВС України в м.Києві відомостей до ЄРДР щодо вчиненого кримінального правопорушення є 11.09.2014 року

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, по-перше, оскільки внесення платежів є авансовим і виникає в початок періоду лізингових платежів, а п.10.3.2 передбачає оплату лізингових платежів і за період, який слідує за періодом дострокового припинення дії договору, відповідач зобов'язаний сплатити рахунок, в тому числі і за вересень 2014 року. По-друге, обставини, на які посилається відповідач, як на підставу припинення договору, виникли вже після виникнення у останнього обов'язку зі сплати лізингових платежів за заявлений позивачем у цій справі період.

Стосовно посилання апелянта на те, що фактично сума лізингових платежів за спірним договором фінансового лізингу була сплачена частково, згідно платіжного доручення № 4229 від 23.12.2013 року, не може бути прийнято до уваги колегію суддів, оскільки, по-перше, у відповідності до приписів частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; по-друге, платіжне доручення №4229 від 23.12.2013 року містить відомості щодо здійснення платежу у розмірі 2228894,00 грн. за договорами лізингу з №LC5269-05/11 по №LC5298-05/11 від 03.06.2011 року в частині вартості предметів лізингу та комісії лізингодавця, а не за спірним договором та не є оригіналом, або належним чином засвідченою банком копією.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 року по справі №908/5546/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.02.2015 року по справі №908/5546/15 залишити без змін.

Повний тест постанови складено 23 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.