РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/6253/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
про стягнення 38 598 380,76 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Остапенко В.М. (дов. № 14-109 від 18.04.2014 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16 квітня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі по тексту - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 38 598 380,76 грн., а також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.2013 року порушено провадження у справі № 910/6253/13, слухання справи призначено на 23.04.2013 року.

19.04.2013 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/6253/13, у зв'язку з тим, що Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на час розгляду даної справи перебуває на стадії припинення. Зважаючи на вищенаведене, відповідач просить зупинити провадження у справі до завершення процедури реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та вирішення питання щодо його правонаступника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2013 року зупинено провадження у справі №910/6253/13 до завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2013 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.04.2013 року залишено без змін.

Як вбачається з офіційної вебсторінки Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у всесвітній мережі Інтернет суду стало відомо, що наказом №650 від 18.09.2014 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України визнано таким, що втратив чинність наказ Мінерговугілля України від 26.07.2012 №545 "Про припинення Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації (перетворення)", на підставі якого безпосередньо провадження у справі зупинено до закінчення реорганізації відповідача.

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

У зв'язку з тим, що обставини що зумовили зупинення провадження станом на теперішній час не існує, суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 910/6253/13.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 року поновлено провадження у справі № 910/6253/13, розгляд справи призначено на 16.04.2015 року.

Представник відповідача у судове засідання 16.04.2015 року не з'явився, водночас, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що сторони у справі розглядають можливість врегулювання спору в добровільному порядку.

Представник позивача судовому засіданні 16.04.2015 року заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи поданого відповідачем.

Розглянувши вищевказане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Втім, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів (частина 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи наведене, незважаючи на те, що відповідач в процесі розгляду справи так і не скористався правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з метою забезпечення права на вирішення спору впродовж розумного строку, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 16.04.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Дочірнім підприємством "Нафтогазмережі" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". правонаступником якого є Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено договір № 322-09/8 поставки природного газу для населення та релігійних організацій (надалі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник передає покупцеві у 2010 року природний газ в обсязі до 2 012,212 млн. куб. м. власного видобутку для потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) надалі - споживачам, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Приймання - передача газу, його документальне оформлення та звітність здійснюється відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2001 року № 677. Приймання - передача газу, переданого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформлюється сторонами актом приймання - передачі газу (пункт 3.3. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору ціна за 1000 куб.м. газу для потреб населення без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу становить:

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2 500 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 248,0769 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 286,5385 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 6 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 447,1154 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 505,7692 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 12 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 1 061,5385 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 1 181,2500 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання перевищує 12 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 1 295,1923 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 1 437,9808 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання не перевищує 2 500 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 252,9412 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 292,1569 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання не перевищує 6 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 455,8824 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 515,6863 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання не перевищує 12 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 1082,3529 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 1 204,4118 грн., крім того ПДВ 20%;

- газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання перевищує 12 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 1 320,5882 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 1 466,1765 грн., крім того ПДВ 20%.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання - передачі газу не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

На виконання умов Договору, позивач, протягом січня 2010 року - червня 2010 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 196918 424,16 грн., що підтверджується актами прийому-передачі газу за вказаний період, а саме:

- № 01/10-НГУ-ГВВ/РО від 31.01.2010 року на суму 300 622,77 грн.;

- № 01/10-НГУ-ГВВ/Н від 31.01.2010 року на суму 74 087 524,41 грн.;

- № 02/10-НГМ-ГВВ/РО від 28.02.2010 року на суму 253 682,62 грн.;

- № 02/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.01.2010 року на суму 59 510 473,45 грн.;

- № 03/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.03.2010 року на суму 49 886 233,22 грн.;

- № 03/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.03.2010 року на суму 194 945,64 грн.;

- № 04/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.04.2010 року на суму 20 860,82 грн.;

- № 04/10-НГМ-ГВВ/Н від 30.04.2010 року на суму 8 089 709,70 грн.;

- № 05/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.05.2010 року на суму 2 552 285,38 грн.;

- № 05/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.05.2010 року на суму 4 067,26 грн.;

- № 06/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.06.2010 року на суму 1 247,37 грн.;

- № 06/10-НГМ-ГВВ/Н від 30.06.2010 року на суму 2 016 771,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості природного газу не виконав, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 33 569 490,47 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 33 569 490,47 грн. заборгованості договором № 322-09/8 поставки природного газу для населення та релігійних організацій від 30.12.2009 року, 3 390 000,33 грн. інфляційних нарахувань та 1 638 889,96 грн. три проценти річних.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 322-09/8 поставки природного газу для населення та релігійних організацій від 30.12.2009 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується актами прийому-передачі газу, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчена копія містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем природний газ згідно Договору, внаслідок чого у Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виникла заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 33 569 490,47 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 33 569 490,47 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 33 569 490,47 грн. заборгованості за договором № 322-09/8 поставки природного газу для населення та релігійних організацій від 30.12.2009 року підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки оплату за поставлений позивачем природний газ не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 390 000,33 грн. інфляційних нарахувань та 1 638 889,96 грн. три проценти річних.

Розрахунок трьох процентів та інфляційних нарахувань здійснений позивачем наступним чином:

- за невиконання зобов'язань згідно акту приймання - передачі № 01/10-НГУ-ГВВ/Н від 31.01.2010 року на суму 74 087 524,41 грн. - за період з 26.02.2010 року по 26.02.2010 року;

- за невиконання зобов'язань згідно акту приймання - передачі № 02/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.01.2010 року на суму 59 510 473,45 грн. - за період з 26.03.2010 року по 16.04.2010 року;

- за невиконання зобов'язань згідно акту № 03/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.03.2010 року на суму 49 886 233,22 грн. та № 03/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.03.2010 року на суму 194 945,64 грн. - за період з 26.04.2010 року по 20.03.2013 року;

- за невиконання зобов'язань згідно акту приймання - передачі № 03/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.03.2010 року на суму 194 945,64 грн. та № 04/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.04.2010 року на суму 20 860,82 грн. - за період з 15.05.2010 року по 20.03.2013 року;

- за невиконання зобов'язань згідно акту приймання - передачі № 05/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.05.2010 року на суму 2 552 285,38 грн. та № 05/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.05.2010 року на суму 4 067,26 грн. - за період з 15.06.2010 року по 20.03.2013 року;

- за невиконання зобов'язань згідно акту приймання - передачі № 06/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.06.2010 року на суму 1 247,37 грн. та № 06/10-НГМ-ГВВ/Н від 30.06.2010 року на суму 2 016 771,52 грн. - за період з 15.07.2010 року по 20.03.2013 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору № 322-09/8 поставки природного газу для населення та релігійних організацій від 30.12.2009 року інший розмір процентів не визначено.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіряючи правильність розрахунку суми трьох процентів річних судом встановлено, що поданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, проте, позивачем невірно визначено початкову дату прострочення зобов'язання та не враховано, що згідно чинного законодавства нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, можливо здійснювати з наступного дня, який слідує за днем, коли зобов'язання мало бути виконане, відтак, приймаючи до уваги умови пункту 5.1. Договору, розрахунок трьох процентів та інфляційних нарахувань за невиконання зобов'язань згідно акту № 04/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.04.2010 року необхідно здійснювати, починаючи з 26.05.2009 року, згідно з актами приймання - передачі № 05/10-НГМ-ГВВ/Н та № 05/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.05.2010 року - з 26.06.2010 року, згідно з актами № 06/10-НГМ-ГВВ/РО та № 06/10-НГМ-ГВВ/Н від 30.06.2010 року - з 26.07.2010 року.

Водночас, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, приймаючи до уваги початкову дату прострочення зобов'язання відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 638 889,96 грн. трьох процентів річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Дослідивши розрахунок збитків від інфляції, наданий позивачем, судом було виконано власний розрахунок, відповідно до якого позовні вимоги щодо стягнення збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 936 754,33 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Приймаючи до уваги вищенаведене, відшкодування судових витрат покладаються судом на відповідача в розмірі, визначеному чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 33 569 490 (тридцять три мільйони п'ятсот шістдесят дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 47 коп. заборгованості, 2 936 754 (два мільйони дев'ятсот тридцять шість тисяч сімсот п'ятдесят чотири) грн. 33 коп. інфляційних нарахувань, 1 638 889 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 96 коп. три проценти річних, 68 820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.04.2015 року

Суддя С.В. Стасюк