ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"27" квітня 2015 р. Справа № 5004/2042/11

Суддя господарського суду Волинської області Сур'як О.Г., розглянувши скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест"

на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

по справі №5004/2042/11

за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест"

товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерторгпром"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Луцьккондитер"

про стягнення 45 380 000,61 грн., шляхом звернення стягнення на нерухоме майно

за участю представників сторін:

від скаржника (боржника): Осадовський Р.Е. - представник за довіреністю від 19.03.2015р.

від стягувача: н/з

від ДВС України: Куляша О.О. - представник за довіреністю №314/4-1/1400 від 29.12.2014р.

Суть спору: 10.04.2015р. ТОВ "Поларт-Інвест" звернулося до суду із скаргою, в якій просить:

- відновити строк для подання скарги на дії державного виконавця та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2014р;

- визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2014р. неправомірними;

- визнати недійсною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2014р.

Скаржник вважає дії державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки згідно наказу господарського суду Волинської області № 5004/2042/11-1 від 03.02.2014р. визначено порядок виконання рішення суду, а саме: стягнення на предмет іпотеки, шляхом прилюдних торгів, що унеможливлює в добровільному порядку його виконати, так як тільки державний виконавець може вчинити дії щодо звернення стягнення на майно боржника, шляхом проведення прилюдних торгів. Водночас, докази вчинення ВДВС в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення відсутні, а тому винесення ВДВС постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є неправомірним.

Представник ДВС подав суду клопотання (вх.№01-54/3841/15 від 27.04.2015р.) про відкладення розгляду скарги в зв'язку з відсутністю у нього даної скарги та матеріалів та матеріалів виконавчого провадження №42221135, а також неможливістю надання письмових пояснень щодо скарги.

Представник скаржника про відкладення розгляду скарги заперечив та зазначив, що скарга була надіслана на адресу ДВС України ще 09.04.2015р., про що свідчить опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду скарги, ухвалив відхилити останнє, як необґрунтоване.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Статтею 77 ГПК України встановлені обставини, за яких господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Ухвала суду від 10.04.2015р. про призначення скарги до розгляду надсилалася до ДВС України та отримана останнім 20.04.2015р. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №086). Суд вважає, що у ВДВС було достатньо часу для належної підготовки до судового засідання.

Крім цього, в матеріалах скарги містяться фіскальний чек від 09.04.2015р. та опис вкладення у цінний лист, з яких вбачається, що скарга на 5-ти аркушах та додатки до неї були надіслані до Державної виконавчої служби України 09.04.2015р.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Водночас, ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Відповідно до ч.1ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ДВС України належним чином була повідомлена про розгляд справи у суді, водночас не скористалася своїми процесуальними правами щодо надання суду письмових заперечень.

Суд визнає представлені документи достатніми для розгляду скарги і не вбачає підстав для відкладення її розгляду, а тому приходить до висновку щодо можливості розгляду справи в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами.

Для надання можливості скористатися своїми процесуальними правами, в судовому засіданні 27.04.2015р. згідно ст. 77 ГПК України, за згодою представників сторін, було оголошено перерву до 15:00 год., для ознайомлення представника ДВС з матеріалами скарги.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги та просив суд задоволити скаргу в повному об'ємі.

Представник ДВС в судовому засіданні проти скарги заперечив, зазначив, що боржник добровільно рішення суду не виконав, а тому згідно Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з нього виконавчого збору від 18.03.2014р. При цьому, представник ДВС доказів проведення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду не надав.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників скаржника та ДВС України, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду від 16.01.2014р. по справі №5004/2042/11 постановлено:

- в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Луцьккондитер" (вул. Володимирська, 57 а, м. Луцьк, 43001, ) перед Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (провулок Шевченка, 12, м. Київ, 31001, ) за кредитним договором № 4-4 від 27.01.2006 р. в сумі 45 380 000, 61 грн. (сорок п'ять мільйонів триста вісімдесят тисяч) грн. 61 коп., в тому числі заборгованість: за кредитом - 32 524 023, 24 грн., за процентами - 6 839 720, 44 грн., пеня за несплату кредиту - 3 971 566, 74 грн., пеня за несплату процентів - 330 618, 31 грн., інфляційні зірати - 87 326, 95 грн., комісійна винагорода - 311 503, 37 грн., 3% річних за несплату кредиту - 1 205 101, 98 грн., 3% річних за несплату процентів - 110 139, 58 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки № 236 від 27.01.2006 р. укладеного між ПАТ "Промінвестбанк" () і ТОВ ВКФ "Луцьккондитер" (), саме:

будівлю цукеркового і карамельного цеху (літера М-2) загальною площею 3887, 4 кв.м.

спец'об'єкт (адмінкорпус) (літера A-З) загальною площею 1432, 5 кв.м.

будівлю центрального складу (літера Н-1) загальною площею 825,2 кв.м.

будівлю роздрібного цеху (літера Д-1) загальною площею 748, 2 кв.м.

вагову (літера Р-І) загальною площею 83, 7 кв.м,

газорозподільний пункт ГРП (літера И-1) загальною площею 21, 1 кв.м.

будівлю гаража (літера К-1) загальною площею 65, 7 кв.м.

будівлю механічної майстерні (літера И1-1), загальною площею 443, 9 кв.м.

будівлю бісквітного цеху (літера И2-1) загальною площею 457, 5 кв.м.

будівлю складу сировини (літера В-1) загальною площею 303, 8 кв.м.

гараж (літера д) загальною площею 42, 2 кв.м.

будівлю трансформаторної (літера Л-1) загальною площею 52, 2 кв.м.

будівлю компресорної (повітр.) (літера С-1) загальною площею 252, 0 кв.м.

будівлю складу сировини (літера м-2) загальною площею 331,6 кв.м.

будівлю котельні (літера 6-2) загальною площею 570, 9 кв.м.

будівлю нового бісквітного цеху (літера Б-2) загальною площею 2474, 4 кв.м.

та знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 57-а, і належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" (вул. Володимирська, 57 А, м. Луцьк. 43001. ), шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

- встановити початкову ціну продажу вказаного Предмета іпотеки згідно з експертним висновком суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Українська експертна група" в розмірі 18057988грн.

На виконання данного рішення судом видано наказ №5004/2042/11-1 від 03.02.2014р.

08.04.2015р. ухвалами господарського суду виправлено описки, допущені при виготовленні рішення та наказу №5004/2042/11-1 господарського суду Волинської області від 16.01.2014р. у справі №5004/2042/11.

26.02.2014р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречухом О.Я. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 42221135 про примусове виконання наказу господарського суду Волинської області № 5004/2042/11-1 від 03.02.2014р. щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер», перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п.2 даної постанови ВДВС, боржнику, у відповідності до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», було запропоновано самостійно виконати рішення суду у 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

18.03.2014р. в межах даного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчого служби України Рагімовою А.Н. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 4538000,06грн.

Згідно ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Не погоджуючись із винесенням даної постанови, боржник - ТОВ «Поларт-Інвест» звернувся до суду із скаргою на дії ДВС щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 18.03.2014р.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення від 04.12.2013 року № 903/997/13 набрало законної сили і є обов'язковим до виконання згідно ст. 4-5 ГПК України, ч.5 ст. 124 Конституції України.

Згідно ч.2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 вищезгаданого закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, накази господарських судів.

Виконавчим документом у виконавчому провадженні № 42221135 є наказ господарського суду Волинської області № 5004/2042/11-1 від 03.02.2014р. про звернення стягнення на нерухоме майно ТОВ «Поларт-Інвест», а саме будівель і споруд за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 57А, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», шляхом продажу предмету іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто виконавчим документом було чітко визначено спосіб виконання рішення суду - продаж майна боржника на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів ст.ст. 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження» закон вимагає вчинення дій з приводу реалізації майна, на яке звернуто стягнення виключно у встановленому порядку. Зазначені норми вимагають дій щодо реалізації майна від державного виконавця, а саме залучення суб'єкта оціночної діяльності, повідомлення сторін про результати оцінки, направлення до відповідного структурного підрозділу головного територіального управління юстиції у місті Києві та областях, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби для проведення реалізації майна комплекту документів тощо.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днiв з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про вiдкриття виконавчого провадження в якiй вказує про необхiднiсть боржнику самостiйно виконати рiшення у строк до семи днiв з моменту винесення постанови та зазначає, що у разi ненадання боржником документального пiдтвердження виконання рiшення буде розпочате примусове виконання цього рiшення iз стягненням з боржника виконавчого збору i витрат, пов'язаних з органiзацiєю та проведенням виконавчих дiй, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

П. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Згідно з ч.1, 8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Ст. 7 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог, установлених Законом України «Про іпотеку».

Державний виконавець у разі примусового звернення стягнення на предмет іпотеки зобов'язаний здійснювати таке стягнення з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше передбачено рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Крім того ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотеко держателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання.

У даному випадку скаржник - ТОВ «Поларт-Інвест», який є боржником у виконавчому провадженні № 42221135, в розумінні вказаного Закону не виступає іпотекодавцем. Боржником є ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер», і саме вказане товариство має право до дня продажу предмета іпотеки виконати вимогу за основним зобов'язанням згідно наказу суду № 5004/2042/11-1, тоді як скаржник є тільки власником майна.

Відтак, чинне законодавство передбачає можливість добровільного задоволення вимог іпотекодержателя, що складають суму боргу за кредитним договором, а не добровільне виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, початкова вартість якого зазначена в рішенні суду.

Також слід зазначити, що стягувач, який виступає іпотекодержателем, обрав спосіб задоволення своїх вимог: звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу на прилюдних торгах, про що було винесено судом рішення. В свою чергу, зазначене виключає можливість задоволення боржником вимог стягувана у інший спосіб, ніж той, що обрано самим стягувачем і встановлений рішенням суду. Більше того, неможливим є добровільне виконання рішення суду в даній справі боржником, оскільки згідно частин 1, 2 п. 5.11 Інструкції про проведения виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. № 74/5, прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, що мають право здійснювати операції з нерухомістю і визначені на тендерній (конкурсній) основі і з якими укладено відповідний договір державною виконавчою службою; спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця.

Водночас, при встановленні державним виконавцем строку на самостійне виконання рішення суду, останнім не було визначено в постанові про відкриття виконавчого провадження, яким чином Боржник може добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Таким чином, оскільки рішенням суду за позовом стягувача звернуто стягнення саме на предмет іпотеки за визначеною в рішенні суду початковою ціною реалізації, то виконання цього рішення суду повинно бути здійснене саме за рахунок цього майна та вказаною початковою ціною у спосіб, визначений в рішенні суду, тобто шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в порядку, передбаченому діючим законодавством.

Стягнення на предмет іпотеки, шляхом прилюдних торгів є особливим видом виконавчого провадження, яке потребує аналізу інших законів, крім Закону України «Про виконавче провадження». При виконанні даних рішень, державний виконавець повинен керуватися Законом України «Про іпотеку».

Наказ господарського суду Волинської області № 5004/2042/11-1 від 03.02.2014р. не є рішеннями про стягнення коштів або передачу майна, а є стягненням на предмет іпотеки шляхом прилюдних торгів, що за своєю природою унеможливлює в добровільному порядку його виконати, так як тільки державний виконавець може вчинити дії щодо звернення стягнення на майно боржника шляхом проведення прилюдних торгів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.06.2013 р. у справі № 15-22-28/17-2449-2011.

Крім цього, ДВС не надано доказів примусового виконання рішення суду, що було би підставою для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Як зазначено у постанові Верховного суду України від 28.01.2015р. по справі №924/205/13-г, сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, сам по собi не є достатньою пiдставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збiр стягується на пiдставi постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рiшення добровiльно не виконано, а державним виконавцем вчинено дiї, спрямованi на примусове виконання, якi в даному випадку не вчинялися.

Відповідно до ч.1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Згідно з п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012р. №9 (із наступними змінами) за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищезазначене, дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. по винесенню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2014р. в розмірі 4538000,06грн. є неправомірними та такими, що здійснені з порушенням вимог Закону, а тому суд приходить до висновку про задоволення скарги ТОВ «Поларт-Інвест».

Керуючись Законами України "Про виконавче провадження", «Про іпотеку», ст.ст. 111-28, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

у х в а л и в:

1. Відновити строк для подання скарги на дії державного виконавця та постанову від 18.03.2014р. про стягнення з боржника виконавчого збору;

2. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. щодо винесення постанови від 18.03.2014р. про стягнення з боржника виконавчого збору;

3. Визнати недійсною постанову від 18.03.2014р. про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н.

Суддя О. Г. Сур'як