ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р.Справа № 922/2390/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Омельченко К.А.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Книголенд", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віал-Маркет", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізична особа-підприємець Околєлова Н.П., м.Харків
про стягнення збитків в розмірі 4 386,10грн.
за участю представників сторін:

позтвача- Роженко Д.В.,

відповідача - не з'явився,

3-ї особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Книголенд", м. Харків звернувся до суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Віал-Маркет", м. Харків з позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача збиткі заподіяні внаслідок затоплення в сумі 4 386,10 грн.

Судові витрати в розмірі 1827,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 15.04.2015 року було прийнято позовну заяву до провадження та розгляд справи призначено на 27.04.2015 року о 10:45.

24.04.2015 року до суду від позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд долучити до матеріалів справи Витяги з ЄДРПОУ стосовно позивача, відповідача 3-ї особи по справі. Надані документи долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надав пояснення по суті справи.

Представники відповідача та 3-ї соби правом на участь у судовому засіданні не скористалися, усіх витребуваних судом документів не надали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресами, вказаними у позовній заяві. Проте, в матеріалах справи на даний час, не міститься доказів належного повідомлення відповідача та 3-ї особи про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача та 3-ї соби за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

01.03.2013 року між фізичною особою-підприємцем Околєловою Н.П. і Товариством з обмеженою відповідальністю "Книголенд" було укладено договір № 2/01.03 суборенди (найму) нежитлових приміщень.

У відповідності до акту приймання - передачі приміщення № 15/03 ФОП Околєлова Н.П. (надалі - Орендатор) передав ТОВ "Книголенд" (надалі - Суборендатор) нежитлове приміщення площею 50 кв.м № сектор А, розташованого за адресою м.Харків, пр. Людвига Свободи,43.

28.09.2013 в приміщенні відбувся розрив труби гарячого водопостачання, внаслідок чого здійснився розлив гарячої води крізь міжстельовий простір за зашивкою гіпсокартону на поверхні стін торгівельної зали площею 414,4кв.м. даний випадок був зафіксований в акті від 28.09.2013 року, який підписали представник ТОВ "Книголенд" Горобченко Г.В. і заступник директора з роздрібної торгівлі мережі супермаркетів "Клас" Ульянов С.І. (акт від 28.09.2013 року наявний в матеріалах справи - а.с. 30).

В результаті затоплення приміщення магазина були ушкоджені та стали непридатними для реалізації товари позивача, що підтверджується наявним в матеріалах справи інвентаризаційним описом №1 від 29.09.2013 року з вказівкою переліку ушкодженого товару, складеним комісією у скалі директора Гламазда О.О., комерційного директора Гречуха С.Г., бухгалтера Колеснікова О.М., керуючого магазином Горобченко Г.В.

Позивач, вважаючи, що враховуючи викладене йому заподіяно відповідачем матеріальні збитки на загальну суму 4 386,10 грн., які повинен відшкодувати відповідач, вважає свої права порушеними відмовою відповідача провести відшкодування, просить суд захистити ці права, стягнувши з відповідача вказану суму збитків.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до п.7.2. г) Договору Орендодавець не несе відповідальності за будь - які збитки або ризики Суборендаря в зв'язку з будь - якими збоями в роботі комунальних мереж та наданні послуг, які не залежать від Орендаря.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На підставі зазначених правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Розяснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає таке. Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

За правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України).

Тобто у даному разі позивач зобов'язаний довести факт одночасної наявності таких умов: обов'язку відповідача, підтримувати систему водопостачання у справному стані; порушення позивачем цього обов'язку; наявності шкоди у позивача, її розміру; причинно-наслідкового зв'язку між допущеним відповідачем порушенням та шкодою позивача.

Втім, в даному разі, в матеріалах справи не міститься вищевказаних умов порушення. Зокрема відсутній причинно-наслідковий зв'язок між аварією системи гарячого водопостачання та видатками позивача у вигляді оплати вартості зіпсованої продукції.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведені і факт здійснення і розмір цих видатків. Так у справі не міститься ні платіжних доручень, ні квитанцій, ні прибуткових касових ордерів, ні інших первинних документів, які б підтверджували факт оплати позивачем придбаної продукції.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків. Відшкодування збитків передбачено також ст. 224 Господарського кодексу України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

За ст. 614 Цивільного кодексу України підставою відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка порушила зобов'язання, якщо інше на встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату.

Вказані обставини не підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

Позивачем не надано доказів заподіяння йому збитків в заявленій сумі саме внаслідок неправомірних дій відповідача, що свідчить про недоведеність позивачем факту заподіяння йому збитків внаслідок протиправних дій відповідача, тобто наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки відповідача, збитків, безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Державне мито, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати державного мита. Таким чином судовий збір у даній справі покладається на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 13, 19, 41, 124, 129 Конституції, ст.ст. 22, 23, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 225 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.04.2015 р.

Суддя Л.С. Лаврова