номер провадження справи 20/34/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 Справа № 908/795/15-г

За позовом Комунального підприємства Бердянської міської ради "Житлосервіс-2А" (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи, буд. 129)

до відповідача: Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Пролетарський, буд. 97)

про стягнення суми 3435,75 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився (Гетманенко Б.С., дов. № 320/1 від 01.03.2014 р., у судовому засіданні 22.04.2015 р.);

Від відповідача - не з'явився (Ігнатьєв О.П., дов. № б/н від 17.09.2014 р., у судовому засіданні 22.04.2015 р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 3435,75 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/795/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/34/15, справу призначено до розгляду на 26.02.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 26.03.2015 р., потім на підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 07.04.2015 р. Ухвалою суду від 07.04.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжений строк вирішення спору на 15 днів - до 24.04.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 22.04.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.04.2015 р.

23.04.2014 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у судове засідання, призначене на 23.04.2015 р., не з'явився. В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві. 07.04.2015 р. від позивача через канцелярію суду надійшла уточнююча позовна заява, якою позивач уточнив прохальну частину позовної заяви, зазначивши, що просить стягнути з відповідача суму 3435,75 грн. заборгованості за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. У письмових додаткових поясненнях, які надійшли до суду 07.04.2015 р., позивач зазначив, що надає уточнюючу позовну заяву в зв'язку з виправленням у позовній заяві технічних помилок. Зазначена уточнююча позовна заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України, оскільки даною заявою позивач не змінює ані предмету, ані підстави позовних вимог, у мотивувальній частині позовної заяви, яка надійшла до суду 09.02.2015 р., позивач зазначає, що борг виник на підставі договору № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. Позовні вимоги мотивовано слідуючими обставинами. Станом на 01.10.2014 р. за відповідачем рахується заборгованість по оплаті робіт за договором від 29.06.2011 р. № 4-06/11-у про відшкодування витрат по утриманню та технічному обслуговуванню насосних установок для підкачування води на 14-поверхову будівлю по пр. Перемоги, 43 в сумі 3435,75 грн., а саме: згідно з рахунком № 179 від 30.12.2011 р. частково у сумі 956,25 грн. та рахунку № 40 від 31.03.2012 р. у сумі 2479,50 грн. Надання послуг за договором підтверджується актами про відшкодування витрат за виконані роботи, рахунками та супровідними листами до відповідача. Взаєморозрахунок у рах. № 126 від 31.08.2011 р. проведено відповідно до листа КП «Житлосервіс 2А» вих. № 783 на суму 847,08 грн. та відображено у акті звірки взаєморозрахунків по договору № 4-06/11, що додано до матеріалів справи. Взаєморозрахунок у рах. № 150 від 31.10.2011 р. на суму 391,20 грн. проведено відповідно до листа позивача вих. № 917 на суму 391,20 грн. та відображено у акті звірки взаєморозрахунків по договору № 4-04/11. Зазначає, що між сторонами існує також договір № 145 від 01.06.2011 р., відповідно до якого між сторонами проводились взаєморозрахунки та було складено акт звірки взаємних розрахунків, в якому відповідач визнає взаємозаліки, зокрема, взаєморозрахунок у рах. № 179 від 30.12.2011 р. на суму 1862,09 грн. відображено у акті звірки взаємних розрахунків відповідача у графі від «12.12г.» у сумі 1862,09 грн. Просить стягнути з відповідача суму 3435,75 грн. заборгованості за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. Позов обґрунтовано ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 625, 626, 629, 901, 903 ЦК України.

Відповідач у судове засідання, призначене на 23.04.2015 р., не з'явився. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечував із підстав, викладених у письмову відзиві від 16.02.2015 р. та письмовому поясненні від 06.04.2015 р. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, зазначаючи, що відповідно до п. 2.3 договору термін сплати рахунку-фактури № 179 від 30.12.2011 р. спливає 10.01.2012 р., а строк позовної давності починається з 11.01.2012 р. та закінчується 11.01.2015 р. Позивачем пропущено строк позовної давності для подання позову в частині стягнення заборгованості за рахунком-фактурою СФ № 179 від 30.12.2011 р., у зв'язку з чим просить застосувати строк позовної давності до зазначених вимог. Зазначає, що поважні причини пропуску позовної давності у позивача відсутні, оскільки у цей період ним подавалися позовні заяви щодо того ж предмету та підстав, однак господарським судом Запорізької області залишалися без розгляду зазначені позовні заяви (ухвала від 17.10.2013 р. по справі № 908/3396/13, ухвала від 29.12.2014 р. по справі № 908/6223/14). Підставою позову є невиконання відповідачем договору № 4-06/11-у від 29.06.2011 р., який розірвано з 15.01.2012 р. відповідно до додаткової угоди № 1 від 16.01.2012 р. Однак позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за рахунком-фактурою № СФ-40 від 30.03.2012 р., який виставлено відповідно до договору № 1/12 від 16.01.2012 р., тобто з інших підстав. Крім того, заборгованість за вказаний період за договором № 1/12 від 16.01.2012 р. вже стягнуто з відповідача на користь позивача згідно з рішення господарського суду Запорізької області від 21.05.2014 р. у справі № 908/993/14. Вважає, що є підстави для припинення провадження у справі в частині стягнення заборгованості за рахунком-фактурою № СФ-40 від 30.03.2012 р. Позивач не направляв відповідачу рахунок № СФ-40 від 30.03.2012 р. та не надав суду доказів отримання відповідачем цього рахунку. Зазначене підтверджується також тим, що позивач із додатковими поясненнями № 185 від 06.04.2015 р. направив на адресу суду рахунок № СФ-40 від 31.03.2012 р., який також відповідачем не отримувався. Вказує, що посилання позивачем на проведення взаєморозрахунку по рахунку № 126 від 31.08.2011 р. на суму 847,08 грн. відповідно до листа позивача № 783 не відповідає дійсності. З вказаного листа неможливо зробити висновку щодо рахунку, по якому позивач пропонує провести взаємозалік. Рахунок № 126 від 31.08.2011 р. погашено в повному обсязі грошовими коштами згідно з платіжних доручень № 1577 від 31.10.2011 р. та № 1909 від 01.12.2011 р., тобто після отримання листа позивача № 783. Зазначає, що з листа позивача № 917 неможливо зробити висновок, чи проведено взаємозалік, чи цей лист є лише пропозицією щодо проведення взаємозаліку. Крім того, відповідно до вказаного листа відповідачу направлено рахунок № 179 від 30.12.2011 р., а згідно з поясненнями позивача та документа «нарахування та оплата за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р.» взаємозалік ним проведено за рахунком № 150 від 31.10.2011 р. Посилання позивача на акт звірки, як на підтвердження наявності проведених взаємозаліків, не може бути допустимим доказом взаємозаліків. Таким чином, доказів проведення взаєморозрахунків позивачем не надано.

Позивач на відзив відповідача надав письмове пояснення, яке надійшло 26.03.2015 р. через канцелярію суду. В поясненні зазначено, що рішенням виконкому Бердянської міської ради № 574 від 15.01.2012 р. було затверджено новий тариф для житлових будинків, який покладав витрати по відшкодуванню витрат, що передбачені договором згідно даного спору, на мешканців будинку, тобто відшкодування витрат із відповідача було знято. Але, 09.02.2012 р. рішенням виконкому № 42 нові тарифи було відмінено та потреба відшкодування витрат за договором знов покладена на відповідача. З цього приводу було виставлено спірні рахунки за грудень 2011 р. та частково за січень 2012 р. Згодом, 16.01.2012 р. договір на відшкодування витрат по утриманню насосних установок було переукладено (договір № 1/12). Відносно зазначення у спірних рахунках договору № 1/12, то це технічна помилка. Стосовно заявленого відповідачем пропущеного строку позовної давності зазначає, що з акту звірки взаємних розрахунків вбачається, що рахунок № 179 від 30.12.2011 р. було частково сплачено 30.08.2012 р., частково погашено взаємними розрахунками 30.11.2012 р. та 28.12.2012 р. Тобто, даними діями вчинено переривання строку позовної давності з 28.12.2012 р. Просить поновити строк позовної давності за позовом.

Враховуючи обмеженість строку розгляду господарського спору, встановленого ст. 69 ГПК України (останнім днем вирішення спору у справі є 24.04.2015 р., згідно з продовженим судом строком вирішення спору за клопотанням позивача), суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність сторін, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які надавалися в попередніх судових засіданнях, суд

ВСТАНОВИВ:

29.06.2011 р. між Комунальним підприємством «Бердянськводоканал» (замовник за договором, відповідач) та Комунальним підприємством Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» (виконавець, позивач) укладений договір № 4-06/11-у про відшкодування витрат по утриманню та технічному обслуговуванню насосних установок для підкачування води на 14-поверхову житлову будівлю по пр. Перемоги, 43. Згідно з умовами даного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по утриманню та технічному обслуговуванню насосних установок для підкачування води на 14-поверхову житлову будівлю за адресою: пр. Перемоги, 43, а замовник зобов'язується відшкодовувати фактичні витрати по утриманню та технічному обслуговуванню насосної (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 вартість робіт по утриманню та технічному обслуговуванню насосних установок для підкачування води, взятих на себе виконавцем відповідно до договору визначається згідно з розрахунком вартості планових витрат по обслуговуванню насосів для підкачки води на висотну будівлю по пр. Перемоги, 43. Згідно з «плановими витратами по обслуговуванню насосів для підкачки води на висотну будівлю по пр. Перемоги, 43» витрати на місяць складають 5124,39 грн. з ПДВ.

Пунктом 2.3 договору узгоджено, що замовник до 10 числа місяця, наступного за звітним, перераховує на розрахунковий рахунок виконавця суму фактичних витрат згідно з виставлених рахунків і розрахунків. Сума платежу визначається, виходячи з «планових витрат по обслуговуванню насосів для підкачки води на висотну будівлю по пр. Перемоги, 43», що складає за рік - 130529,04 грн., у т.ч. ПДВ, щомісячно - 10877,42 грн., у т.ч . ПДВ.

Замовник зобов'язався своєчасно проводити розрахунки за виконані роботи по утриманню та технічному обслуговуванню насосних установок для підкачування води (п. 3.2).

Згідно з п. 8.1 договір набирає чинності з 01.06.2011 р., укладається на термін до 01.06.2012 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Додатковою угодою № 1 від 16.01.2012 р. сторони розірвали з 15.01.2012 р. договір № 4-06/11-у від 29.06.2011 р.

Позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3435,75 грн. за рахунками № 179 від 30.12.2011 р. частково у сумі 956,25 грн., № 40 від 31.03.2012 р. у сумі 2479,50 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст.ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як слідує з матеріалів справи, позивач вручив відповідачу нарочно, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції КП «Бердянськводоканал» БМР на супровідному листі позивача вих. № 917, рахунок та акт на відшкодування витрат за виконані роботи по обслуговуванню будинку на висотну будівлю пр. Перемоги, 43 у сумі 5124,39 грн. згідно з договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. за грудень 2011 р.

Сторонами без зауважень та заперечень підписаний та скріплений печатками акт № 179 від 30.12.2011 р., в якому зазначено, що згідно з договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. у грудні 2011 року позивач виконав роботи по утриманню та обслуговуванню насосів для підкачування води на висотну будівлю по пр. Перемоги, 43 на суму 5124,39 грн. із урахуванням ПДВ.

Як слідує з рахунку-фактури № СФ-179 від 30.12.2011 р. на суму 5124,39 грн., який покладено в підставу позову, даний рахунок виписаний на «відшкодування витрат по пов. насос Перемоги, 43 за грудень 2012 року згідно з угодою № 1/12» на суму 5124,39 грн.

Відповідно до письмового пояснення позивача, яке надійшло до суду 26.03.2015 р., зазначення в спірних рахунках договору № 1/12 є технічною помилкою. Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що посилання в рахунку на грудень 2012 року також є помилкою, оскільки даний рахунок виставлений за послуги, надані у грудні 2011 року, що підтверджено також актом № 179.

Як слідує з матеріалів справи та підтверджено письмовими та усними поясненнями сторін, між позивачем та відповідачем 16.01.2012 р. укладений договір № 1/12 про відшкодування витрат по утриманню та технічному обслуговуванню насосних установок для підкачування води на 14-поверхову житлову будівлю по пр. Перемоги, 43. Зміст та умови даного договору ідентичні договору № 4-06/11-у від 29.06.2011 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.05.2014 р. у справі № 908/993/14, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 р. (постанова залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. ) встановлено, що договір № 1/12 від 16.01.2012 р. набирає чинності з 16.01.2012 р. і укладається на термін до 31.12.2012 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, договір № 1/12 від 16.01.2012 р. не був чинним на момент складення та підписання сторонами акту № 179 від 30.12.2011 р., між сторонами діяв та був чинним договір № 4-06/11-у від 29.06.2011 р.

Позивач у письмовому поясненні, яке надійшло до суду 07.04.2015 р., зазначає, що за рахунком № 179 був вчинений взаємозалік на суму 1862,09 грн., що відображено в акті звірки взаємних рахунків. Відповідно до позовної заяви, заборгованість відповідача за рахунком № 179 становить суму 956,25 грн.

В акті звірки взаємних розрахунків по договору № 4-06-у від 29.06.2011 р., на який посилається позивач (копія міститься в матеріалах справи), позивачем зазначено, що за рахунком № 179 від 30.12.2011 р. на суму 5124,39 грн. проведено взаємозалік на суму 909,6 грн. 30.11.2012 р. та взаємозалік на суму 1862,09 грн. 28.12.2012 р., суму 1396,45 грн. перераховано на розрахунковий рахунок. У даному акті відповідачем зазначено, що заборгованість за рахунком № 179 - 5124,39 грн. Відповідач у письмовому відзиві та в усних поясненнях, наданих в судовому засіданні, зазначив, що оплата рахунку № 179 від 30.12.2011 р. відповідачем не здійснювалася.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач заяв на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за рахунком № 179 від 30.12.2011 р. на суми 909,60 грн., 1862,09 грн., які направлялися ним відповідачу, суду не надав. Також позивачем на надано платіжних доручень чи-то банківських виписок стосовно перерахування відповідачем суми 1396,45 грн. за рахунком № 179 із чітким зазначенням призначення платежу саме за цим рахунком.

Як вбачається з платіжного доручення № 2672 від 30.08.2012 р. на суму 3000,00 грн., відповідачем дана сума перерахована позивачу за рахунком № СФ166 від 30.11.2011 р. Відповідно, оскільки відповідачем у призначенні платежу зазначено рахунок, за яким проводиться оплата (№ СФ166), позивач не мав права зараховувати частину даної суми (1396,45 грн.) як сплату за рахунком № 179. Зарахування позивачем самостійно оплат за спірним рахунком не свідчить про визнання боргу відповідачем.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. за послуги, надані у грудні 2011 р., становить суму 5124,39 грн. Відповідач у судовому засіданні та письмовому відзиві підтвердив наявність заборгованості.

Відповідачем у письмовому відзиві та поясненні від 06.04.2015 р. зазначено про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення суми заборгованості за рахунком № 179 від 30.12.2011 р.

Позивач у письмовому поясненні, яке надійшло до суду 26.03.2015 р., просить поновити строк позовної давності за позовом, зазначає, що діями відповідача (частковою сплатою 30.08.2012 р., погашення взаємними розрахунками 30.11.2012 р., 28.12.2012 р.) вчинено переривання строку позовної давності з 28.12.2012 р.

Відповідно до ст.ст. 256, 260, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його настання. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 2.3 договору № 4-06/11-у замовник зобов'язаний перераховувати на розрахунковий рахунок виконавця суму фактичних витрат до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, перебіг позовної давності за рахунком № 179 від 30.12.2011 р. починається з 11.01.2012 р. та закінчується 12.01.2015 р. із урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами господарського суду Запорізької області від 17.10.2013 р. № 908/3396/13, від 29.12.2014 р. № 908/6223/14 позовні заяви КП БМР «Житлосервіс-2А» до КП «Бердянськводоканал» БМР про стягнення 956,25 грн. та стягнення 3435,75 грн. повернуті позивачу без розгляду на підставі ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Позивач не надав доказів щодо поважних причин пропущення позовної давності. Як зазначено вище, зарахування позивачем самостійно оплат за спірним рахунком та зазначення про залік не свідчить про визнання боргу відповідачем і переривання позовної давності.

На підставі ст.ст. 257, 267 ЦК України, заяви відповідача суд застосовує позовну давність до вимог щодо стягнення заборгованості у сумі 956,25 грн. по рахунку № 179 від 30.12.2011 р. (послуги за грудень 2011 р.), оскільки, як слідує із поштового штемпеля на конверті, позивач звернувся до господарського суду з позовом 04.02.2015 р. Таким чином, у зв'язку з пропуском позовної давності відмовляється у стягненні суми 956,25 грн.

Стосовно стягнення заборгованості за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. у сумі 2479,50 грн., яка виникла за рахунком № 40 від 31.03.2012 р., суд зазначає наступне.

Позивач до матеріалів справи долучив рахунки-фактури № СФ-40 від 30.03.2012 р., № СФ-40 від 31.03.2012 р. на суму 2479,50 грн.

Рахунок-фактура № СФ-40 від 30.03.2012 р. долучений до позовної заяви та містить посилання на відшкодування витрат по пов. насос Перемоги, 43 за січень 2012 р. згідно з угодою № 1/12.

Рахунок-фактура № СФ-40 від 31.03.2012 р. долучений до додаткових пояснень, які надійшли до суду 07.04.2015 р., та містить посилання на відшкодування витрат по пов. насос Перемоги, 43 за січень 2012 р. згідно з угодою № 4-06/11-у.

Відповідно до письмових та усних пояснень представника позивача, зазначення в рахунку договору № 1/12 є помилкою.

У листі Міністерства фінансів України від 09.07.2007 р. №31-34000-20/23-4579/4800 зазначено, що відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку (рахунку-фактури) не відносяться до типових форм, які затверджуються Державним комітетом статистики України, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено, тому при його складанні слід керуватися нормами зазначеного Закону України.

Отже, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити грошові кошти за прийняту ним продукцію.

Таким чином, судом розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у січні 2012 року.

Як було встановлено судом, між сторонами 16.01.2012 р. укладений договір № 1/12, який набрав чинності з 16.01.2012 р. Договір № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. був розірваний сторонами 15.01.2012 р. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості саме за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.05.2014 р. у справі № 908/993/14, на яке міститься посилання вище, судом стягнуто з КП «Бердянськводоканал» на користь КП «Житлосервіс-2А» основної заборгованість у сумі 17050,55 грн. за період із січня 2012 р. по грудень 2012 р., зокрема, за рахунком-фактурою № СФ-41 від 30.03.2012 р.

Позивачем не доведено та не обґрунтовано, що рахунок-фактура № СФ-40 від 31.01.2012 р. на суму 2479,50 грн. виставлений позивачем за 15 днів січня 2012 р. (за період дії договору № 4-06/11-у від 29.06.2011 р.). Акту наданих послуг у січні 2012 р. позивач суду не надав. У матеріалах справи мається лист вих. № 106 від 10.02.2012 р. позивача, адресований відповідачу, в якому зазначено, що позивач направляє відповідачу рахунок та акт про відшкодування витрат за виконання робіт в сумі 5124,39 грн. згідно з договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. за січень 2012 р. Зазначено, що раніший рахунок за січень на суму 1983,63 грн. вважати недійсним через відміну введення нових тарифів.

Разом з цим, зазначених рахунків позивачем суду не надано.

Додатковою угодою № 1 від 16.01.2012 р. сторони розірвали з 15.01.2012 р. договір № 4-06/11-у від 29.06.2011 р. У додатковій угоді про розірвання також немає жодного посилання на наявність заборгованості за цим договором на дату розірвання. Згідно з ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Приписами ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, на підставі викладеного вище, судом відмовляється з підстав, які заявлено, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми 2479,50 грн. заборгованості за договором № 4-06/11-у від 29.06.2011 р., у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

У задоволенні позову КП Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» до КП «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради судом відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Комунального підприємства Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» до Комунального підприємства «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради про стягнення суми 3435,75 грн.

Повне рішення складено 28 квітня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.