РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/7776/15-г

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», Товариства з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна»

про стягнення страхового відшкодування 6 164,68 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Жигальська Ю.Ю. (довіреність №ГН-16-Ю від 02.01.2015);

від відповідача-1 - Пешков О.О. (довіреність №0114-151 від 15.12.2014);

від відповідача-2 - Петруніна Г.С. (довіреність б/н від 05.01.2015).

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі по тексту - позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 6 164,68 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого у позивача транспортного засобу останній отримав ушкодження з вини іншого водія, що встановлено постановою суду. Позивач в повному обсязі виконав свої обов'язки за укладеним договором добровільного страхування транспорту та здійснив страхове відшкодування на користь страхувальника. За таких обставин позивач вважає, що до нього перейшло право на отримання від відповідачів компенсації шкоди, завданої внаслідок ДТП, та просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 6 164,68 грн.

16.04.2015 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на судовий запит.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача-1 позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити та надав суду відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач визначив вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування зносу, який за його підрахунками становить 38,69%.

Представник відповідача-2 позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити та у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про застосування до вимоги про стягнення франшизи в розмірі 510,00 грн. строку позовної давності.

Заслухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

09.04.2011 року у м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1) автомобіля SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА1565ЕХ, під керуванням Лісового Богдана Миколайовича, та 2) автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер AX6598СЕ, що належить ПрАТ «Колос», під керуванням Туболева Сергія Сергійовича.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 29.04.2011 року у справі № 2018/3-2579/11/17 Лісового Богдана Миколайовича визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 25.06.2010 року (далі по тексту - договір), укладеного між позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та Приватним акціонерним товариством «Колос», застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме - автомобілем марки Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер AX6598СЕ.

Таким чином, внаслідок ДТП 09.04.2011 року було пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб.

Відповідно до п. 2.1.1. договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди.

Строк дії договору встановлено з моменту внесення першого страхового платежу на користь страховика, який має бути сплачений страхувальником до 30.06.2010 року включно, та до 24.06.2011 року включно (п. 2.3.6 договору).

Як вбачається із п. 2.4. договору, підставою для визначення розміру збитку є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої страховиком.

Відповідно до Рахунків-Фактури № 1/16 від 26.04.2011 року, № 1/24 від 24.05.2011 року та Наряду-Замовлення № 52 від 20.04.2011 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер AX6598СЕ, склала 15 524,00 грн.

Згідно з п. 2.1.1. договору, розмір франшизи становить 0,00% страхової суми. Таким чином, сума страхового відшкодування за договором не змінилася.

Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

На підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 12.04.2011 року та страхового акту з розрахунком суми страхового відшкодування № 1429-02 від 11.05.2011 року, додатку № 1 до акту від 03.06.2011 року та додатку № 2 до акту від 25.06.2011 року позивач перерахував на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 15 524,00,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5724 від 11.05.2011 року, № 5723 від 11.05.2011 року, № 6755 від 03.06.2011 року та № 7747 від 25.06.2011 року.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за Договором добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 25.06.2010 року перед страхувальником в повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхувальнику страхового відшкодування за завдану внаслідок ДТП шкоду застрахованому у позивача автомобілю, до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 15 524.00 грн. до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини Лісового Богдана Миколайовича у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів у ДТП, підтверджена постановою суду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність Лісового Богдана Миколайовича на час скоєння ДТП була застрахована у відповідача-1 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АА/0710791, строк дії з 02.02.2011 року по 01.02.2012 року включно, страхувальник Фірма «КRКА» Словенія, Представництво в Україні, забезпечений транспортний засіб автомобіль SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА1565ЕХ).

Обов'язок страховика за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Вирішуючи питання про суму відшкодування з відповідача-1, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АА/0710791, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика (відповідача-1) за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в розмірі 510,00 грн.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що повинна бути відшкодована відповідачем-1, зменшується на розмір франшизи та становить 15 014,00 грн. (15 524,00 грн. - 510,00 грн.).

12.03.2012 року позивач звернувся до відповідача-1 з заявою про виплату страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 зобов'язання з відшкодування позивачу витрат у розмірі 15 014,00 грн. виконано частково - на суму 9 359,32 грн. Решта суми страхового відшкодування в розмірі 5 654,68 грн. відповідачем-1 сплачено не було.

Суд не погоджується з твердженням відповідача-1, що сума відшкодування повинна бути зменшена з урахуванням зносу відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на наступне.

Як зазначено в преамбулі, вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділ ІІІ Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте для позивача відповідач-1 у справі не є страховиком у розумінні Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача-1 у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), тобто у спірній сумі, що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу. Крім того, Договором добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 25.06.2010 року, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що страхове відшкодування визначається без врахування зносу.

Отже, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача-1, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої Полісом франшизи.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування в розмірі 5 654,68 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-2 франшизи в розмірі 510,00 грн. суд зазначає наступне.

Пунктом 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як було встановлено судом, страхувальником за полісом № АА/0710791 є відповідач-2, водієм забезпеченого полісом транспортного засобу (винною у ДТП особою) є Лісовий Богдан Миколайович.

Із доданої до матеріалів справи копії рішення Харківського районного суду Харківської області від 29.10.2014 року по справі № 635/3145/14-ц вбачається, що Лісовий Богдан Миколайович на момент ДТП був працівником відповідача-2 та автомобіль був переданий йому у службове користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З огляду на викладене, в даному випадку відповідач-2 як роботодавець винної у скоєнні ДТП особи та власник джерела підвищеної небезпеки - забезпеченого полісом № АА/0710791 автомобіля SKODA Fabia, державний реєстраційний номер АА1565ЕХ, є відповідальним за збитки, заподіяні його працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Суд не задовольняє клопотання відповідача-2 про застосування строку позовної давності до вимоги позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 262 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Судом встановлено, що відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові (позивачу), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, у межах фактичних витрат, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку, тобто 09.04.2011 року (зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі N 6-112цс13).

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2012 року, в межах трирічного строку, позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Лісового Богдана Миколайовича як до особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою про стягнення 6 164,68 грн. Зазначена сума відповідає сумі вимоги, з якою позивач звернувся до господарського суду, тобто в тому числі враховує франшизу. Також позивачем було притягнуто в якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «КРКА Україна», вимоги до яких були виділені судом у самостійне провадження. Розгляд справи завершений ухваленням рішення від 29.10.2014 року про відмову у задоволенні позовних вимог до Лісового Б.М. через те, що останній не несе обов'язку відшкодування завданої шкоди, а 04.11.2014 року ухвалою суду у відкритті провадження за позовом ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «КРКА Україна» було відмовлено через непідвідомчість справи суду.

Таким чином, позовна давність була перервана поданням ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» позову до Харківського районного суду Харківської області 26.07.2012 року та її перебіг почався заново 04.11.2014 року. З відповідним позовом до Господарського суду міста Києва позивач звернувся 30.03.2015 року, тобто в межах трирічного строку, тож позовна давність не сплила.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 франшизи в розмірі 510,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування в розмірі 5 654,68 грн., а також судовий збір в сумі 1 675,85 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13, оф. 127, ідентифікаційний код 37401494) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) франшизу в розмірі 510,00 грн., а також судовий збір в сумі 151,15 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 20.04.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.04.2015 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Я.А. Карабань