ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа № 917/2639/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Сіверін В. І.,

при секретарі Новіковій Ю.В.,

за участю представників:

позивача - Педоряка О.М., довіреність від 14.08.2013 р. № 2383-О;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1300П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі № 917/2639/14

за позовом Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ;

до Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, АДРЕСА_1;

про стягнення грошових коштів у розмірі 67379,07 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 р. ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 67379,07 грн. по договору банківського обслуговування б/н від 10.05.2012 р., в т.ч.: 50594,78 грн. заборгованості за тілом кредита; 10289,41 грн. процентів за користування кредитом; 4673,48 грн. пені та 1821,40 грн. комісії за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.02.2015 р. у справі № 917/2639/14 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача 54594,78 грн. заборгованості за тілом кредита; 10289,41 грн. процентів за користування кредитом; 4673,48 грн. пені, 1821,40 грн. комісії за користування кредитом та 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на недоведеність факту укладення з відповідачем договору кредитування, отримання чи використання кредитних коштів відповідачем та необґрунтованість розрахунку заборгованості. Вважає, що заява відповідача від 10.05.2012 р. про відкриття поточного рахунку в ПАТ КБ "Приватбанк" не підтверджує факту укладення кредитного договору між відповідачем та банком. Зазначає про порушення судом першої інстанції вимог п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.04.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 р., у зв'язку з наданням представниками позивача та відповідача клопотань про відкладення розгляду справи, та відсутністю в судовому засіданні представників позивача та відповідача, з метою повного та всебічного розгляду справи, відкладено розгляд справи на 16.04.2015 р.

Представник позивача в запереченні на апеляційну скаргу (вх. № 5889 від 10.04.2015 р.) та в судовому засіданні 16.04.2015 р. не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що факт отримання грошових коштів відповідачем та невиконання ним своїх зобов'язань підтверджується виписками по рахунку відповідача та довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" про розміри встановлених відповідачеві кредитних лімітів.

Відповідач в судове засідання 16.04.2015 р. не з'явився, надіслав суду телеграму (вх. № 6049 від 14.04.2015 р.), в якій підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просить розглянути справу без його участі.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що позицію відповідача достатньо повно викладено в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2012 р. ФОП ОСОБА_2 (відповідачем у справі) підписано заяву про відкриття поточного рахунку в ПАТ КБ "Приватбанк" та картку зі зразками підписів і відбитка печатки (а.с. 29). Вказану заяву засвідчено особистим підписом ФОП ОСОБА_2

В заяві від 10.05.2012 р. міститься розділ про Кредитний ліміт на рахунок, в якому визначено порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсотків і розмір санкцій за невиконання зобов'язань, а саме: «Банк за наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнту на свій вибір або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку www.privatbank.ua, які разом з цією анкетою і заявою складають Договір банківського обслуговування.»

Крім того, в заяві від 10.05.2012 р. міститься розділ, в якому зазначено, що ОСОБА_2, підписавши вказану заяву, погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за Розрахунковими картами (які розміщені на сайті банку в мережі Інтернет), Тарифами банку, які разом із заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування б/н від 10.05.2012 р.

Пунктом 3.2.1.6.1. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 30-41) передбачено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та / або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 Умов та правил надання банківських послуг, при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 Цивільного кодексу України).

Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між позивачем та відповідачем Договір банківського обслуговування б/н від 10.05.2012 р. шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі та не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими, за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

У відповідності до ст. 628 Цивільного кодексу України, до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в порядку, що встановлені договором (п. 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Отже, підписавши заяву від 10.05.2012 р., відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за Розрахунковими картами (які розміщені на сайті банку в мережі Інтернет), Тарифами банку, які разом із заявою та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування б/н від 10.05.2012 р., та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

За своєю правовою природою укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ФОП ОСОБА_2 договір є змішаним, тобто договором банківського рахунку та кредитного договору.

За таких обставин, посилання відповідача на непідтвердженість факту укладення з ним кредитного договору безпідставне.

Для укладення договору банківського обслуговування, який є змішаним за своєю правовою природою і має елементи кредитного договору, сторони повинні були обмінятися всіма документами, в яких зафіксований зміст правочину, щоб договір був вчинений у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України зазначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

На підставі заяви від 10.05.2012 р. та відповідно до Договору банківського обслуговування б/н від 10.05.2012 р. відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (а.с. 30-41).

В пункті 3.2.1.1.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Пунктом 3.2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті відсотків та винагороди.

Згідно п. 3.2.1.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Згідно з п. 3.2.1.1.8 Умов та правил надання банківських послуг, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Позивач виконав свої зобов'язання за Договором, надавши відповідачу кредитний ліміт, що підтверджується наданою позивачем Довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів клієнту - ОСОБА_2 (відповідачу у справі) від 27.11.2014 р. вих. № 08.7.0.0.0/15, з якої вбачається, що розмір ліміту склав: 10.05.2012 р. - 1000,00 грн.; 04.02.2013 р. - 5000,00 грн.; 04.03.2013 р. - 9000,00 грн.; 16.04.2013 р. - 15000,00 грн.; 20.05.2013 р. - 48500,00 грн.; 18.07.2013 р. - 54000,00 грн.; 01.03.2014 р. - 54000,00 грн. та 02.03.2014 р. - 53966,09 грн. (а.с. 45).

Порядок розрахунків за користування кредитом затверджено в п. 3.2.1.4. Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо з одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду з якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36,00% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (п"ятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.05.2012 р. (а.с. 46-47), сума заборгованості відповідача за кредитом станом на 30.10.2014 р. складала 67379,07 грн., в т.ч.: 50594,78 грн. заборгованості по тілу кредиту; 10289,41 грн. процентів за користування кредитом; 4673,48 грн. пені та 1821,40 грн. комісії за користування кредитом.

Позивач 12.10.2014 р. на адресу відповідача надіслав претензію від 29.09.2014 р. № 205110PLP0S07A, в якій повідомив про наявність заборгованості та просив негайно погасити прострочену заборгованість (а.с. 51, 52).

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором від 10.05.2012 р., позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовними вимогами про стягнення з відповідача 67379,07 грн., що складаються з 50594,78 грн. заборгованості по тілу кредиту, 10289,41 грн. процентів за користування кредитом, 4673,48 грн. пені та 1821,40 грн. комісії за користування кредитом, які задоволені судом першої інстанції.

З наданих позивачем виписок по рахунку відповідача НОМЕР_2 (а.с. 48, 102-108) вбачається, що відповідач користувався банківськими послугами, зокрема, кредитним лімітом, та частково погашав його.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку суми позову, на момент розгляду справи заборгованість відповідача по тілу кредиту за договором б/н від 10.05.2012 р. складає 50594,78 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі викладеного, та враховуючи, що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 50594,78 грн. заборгованості по тілу кредиту.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення від 03.02.2015 р. у справі № 917/2639/14 помилково зазначено суму боргу за кредитом 54594,78 грн. замість 50594,78 грн., у зв'язку з чим колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним змінити рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2015 р. у справі № 917/2639/14 в частині стягнення 54594,78 грн. боргу за кредитом. Стягнути з відповідача на користь позивача 50594,78 грн. боргу за кредитом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до 3.2.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.1.2.2.2. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2. 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8. 3..2.1.2.2.3. 3..2.1.2.3.4. винагороди, передбаченого п.п. 3..2.1.2.2.2, 3..2.1.4.4. 3.2.1.4.5. 3.2.1.4.6. клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.2.1.5.4. Умов та правил надання банківських послуг, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язання, передбаченої п. 3.2.1.0.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3., здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

В зв'язку з простроченням грошового зобов'язання, відповідачу нараховані: 10289,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.02.2014 р. по 30.10.2014 р., 4673,48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 09.01.2014 р. по 30.10.2014 р. та 1821,40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 01.07.2014 р. по 30.10.2014 р. (періоди нарахувань відображені позивачем у поясненнях, наданих суду 03.02.2015 р.).

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 4673,48 грн. пені, 10289,41 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 1821,40 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції вимог п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що справу № 917/2639/14 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" було порушено ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.12.2014 р., розгляд справи призначено на 15.01.2015 р., запропоновано позивачу надати оригінали документів, які додані до позовної заяви та відомості про державну реєстрацію відповідача (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), а в відповідачу - надати відзив на позовну заяву (а.с. 1).

Зазначену ухвалу від 22.12.2014 р. було надіслано сторонам 24.12.2014 р. за вих. № 917/2639/14/10683/14 рекомендованими листами на адреси, повідомлені суду позивачем, а саме: позивачеві - 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800; відповідачеві - АДРЕСА_1.

Позивачем ухвалу Господарського суду Полтавської області від 22.12.2014 р. отримано 29.12.2014 р., що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 56). Представник позивача в судове засідання 15.01.2015 р. не з'явився, витребувані ухвалою від 22.12.2014 р. докази не надав.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, представник відповідача в судове засідання 15.01.2015 р. також не з'явився, направлена відповідачеві ухвала Господарського суду Полтавської області від 22.12.2014 р. повернулась до суду 05.01.2015 р. з довідкою відділення зв'язку про невручення поштового відправлення: "за закінченням терміну зберігання" (а.с 58-61).

В судовому засіданні 15.01.2015 р. Господарським судом Полтавської області відкладено розгляд справи на 03.02.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з ненаданням сторонами документів, витребуваних ухвалою від 22.12.2014 р., та відсутністю представників сторін в судовому засіданні.

Зазначену ухвалу від 15.01.2015 р. було направлено сторонам 17.01.2015 р. за вих. № 917/2639/14/212/15 рекомендованими листами на адреси, повідомлені суду позивачем, а саме: позивачеві - 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800; відповідачеві - АДРЕСА_1. Позивачем та відповідачем ухвалу Господарського суду Полтавської області від 22.12.2014 р. отримано 20.01.2015 р. та 21.01.2015 р. відповідно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 64, 65).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом безпідставно не було застосовано п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з"явився на виклик у засідання господарського суду і його нез"явлення перешкоджає вирішенню спору, оскільки представник позивача в судове засідання 15.01.2015 р. не з'явився, витребувані ухвалою від 22.12.2014 р. докази не надав.

З аналізу п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що підставою для залишення позову без розгляду відповідно до вказаної норми, є ненадання позивачем витребуваних документів та його нез"явлення без поважних причин, що перешкоджає вирішенню спору по суті.

Разом з тим, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі.

При цьому, необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий Господарський Суд України в п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Належним доказом того, що учасник процесу ознайомлений з текстом відповідної ухвали є або повідомлення про вручення такої ухвали із підписом відповідальної особи про її отримання, або розписка учасника процесу про отримання ухвали в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачеві не було вручено копію ухвали місцевого господарського суду від 22.12.2014 р., докази того, що відповідач був ознайомлений з текстом вказаної ухвали, відсутні в матеріалах справи.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 43. Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засада судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не було отримано копію ухвали місцевого господарського суду від 22.12.2014 р. про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду, місцевим господарським судом, з метою забезпечення повного та об'єктивного дослідження обставин справи, правомірно було відкладено розгляд справи. Тому посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права безпідставне, у зв'язку з чим апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, змінити рішення Господарського суду Полтавської області від 03.02.2015 р. у справі № 917/2639/14 в частині стягнення 54594,78 грн. боргу за кредитом. Стягнути з відповідача на користь позивача 50594,78 грн. боргу за кредитом. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 4 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі № 917/2639/14 змінити в частині стягнення 54594,78 грн. основного боргу.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, адреса для листування: м. Дніпропетровськ, а/с 1800, КОД ) 50594,78 грн. боргу за кредитом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.04.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Сіверін В. І.