номер провадження справи 20/51/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 Справа № 905/3813/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" (85295, Донецька область, м. Дзержинськ, смт. Новгородське, вул. Артема, буд. 1; тел. (06247) 25909)

про стягнення суми 398,27 грн. інфляційних, 916,40 грн. - 3% річних, 4391,07 грн. пені

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Остапенко В.М. (дов. № 14-109 від 18.04.2014 р.);

Від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

25.02.2015 р. до господарського суду Запорізької області від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла письмова заява вих. № 14/2-469-1 від 18.02.2015 р. із копіями документів, за якими господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/3813/14, розгляд якої по суті не закінчено.

Відповідно до доданих до даної заяви копій документів, 16.06.2014 р. ухвалою господарського суду Донецької області порушено провадження у справі № 905/3813/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" про стягнення суми 398,27 грн. інфляційних, 916,40 грн. - 3% річних, 4391,07 грн. пені.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.02.2015 р. прийняті документи і матеріали у справі № 905/3813/14 до провадження, справі присвоєно номер провадження 20/51/15, призначено судове засідання на 24.03.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 21.04.2015 р.

21.04.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просив стягнути з відповідача суму 398,27 грн. інфляційних, 916,40 грн. - 3% річних, 4391,07 грн. пені. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. Позивач на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2253-БО-6 від 17.12.2012 р. передав відповідачу протягом січня - грудня 2013 р. природний газ на загальну суму 380092,35 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. На момент подачі позову відповідачем у повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак розрахунки за поставлений природний газ проводились невчасно. З огляду на те, що відповідач несвоєчасно виконав зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу, позивач звертається з вимогою про стягнення пені, інфляційних та 3% річних. Позов обґрунтовано ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України.

У судові засідання представник відповідача не з'явився. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань, в тому числі письмового відзиву на позов, від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходженням відповідача згідно з позовною заявою є смт. Новгородське м. Дзержинськ Донецької області. Ухвали суду відповідачу поштою на адресу, зазначену в позовній заяві, не направлялися, оскільки відповідно до листа ЗД УДППЗ «Укрпошта» від 30.03.2015 р. № 04-16-416 припинено приймання та пересилання поштових відправлень на територію Донецької області. Ухвала суду про порушення провадження у справі була повернута на адресу суду поштовим відділенням, про що складено відповідний акт від 01.04.2015 р. Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» (зі змінами внесеними Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 01.12.2014 р. № 01-06/2052/14) інформація про час і місце судового засідання, призначеного на 21.04.2015 р., була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет.

Враховуючи обмеженість строку розгляду спору, встановленого ст. 69 ГПК України (25.04.2015 р. є останнім днем вирішення спору в справі), суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність відповідача, за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2012 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2253-БО-6, згідно з яким продавець зобов'язується передати у власність покупцеві у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Додатковою угодою № 1 від 15.07.2013 р. сторони з 01.07.2013 р. виклали пункт 5.2 в іншій редакції та встановили, що до сплати за 1000 куб.м природного газу - 3823,78 грн., крім того ПДВ 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн. Зазначено, що дана додаткова угода поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.07.2013 р.

У матеріалах справи маються підписані сторонами за період із січня 2013 р. по грудень 2013 р. копії актів приймання-передачі природного газу за договором № 13/2253-БО-6 від 17.12.2012 р.

До матеріалів справи позивачем долучений реєстр прийнятих платежів на користь позивача від відповідача за період із 17.12.2012 р. по 12.05.2015 р. включно.

Обґрунтовуючи вимоги несвоєчасністю розрахунків за поставлений у період із січня по грудень 2013 р. включно природний газ за договором № 13/2253-БО-6 від 17.12.2012 р., позивач у червні 2014 р. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача 398,27 грн. інфляційних, 916,40 грн. 3% річних,4391,07 грн. пені.

У лютому 2015 р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою вих. № 14/2-469-1 від 18.02.2015 р. із копіями документів, за якими господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/3813/14.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» є смт. Новгородське м. Дзержинськ Донецької області. Відповідно, справа за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» стосовно виконання договору № 13/2253-БО-6 від 17.12.2012 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Як слідує з матеріалів справи та інформаційної бази «Діловодство спеціалізованого суду», 16.06.2014 р. господарським судом Донецької області було порушено провадження у справі № 905/3813/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» про стягнення 398,27 грн. інфляційних, 916,40 грн. - 3% річних, 4391,07 грн. пені, судове засідання призначено на 07.08.2014 р. Однак, судове засідання, призначене на 07.08.2014 р., не відбулося, відтак розгляд даної справи по суті господарським судом Донецької області завершений не був, що підтверджено поясненням представника позивача, наданими у судовому засіданні, та процесуальними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції було змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Матеріали господарської справи № 905/3813/14 із господарського суду Донецької області до господарського суду Запорізької області передані не були. Листом господарського суду Донецької області від 03.09.2014 р. № 01-40/221, направленого голові Вищого господарського суду України, копія листа - на адресу господарського суду Запорізької області, господарський суд Донецької області повідомив про неможливість направлення справ, які знаходяться в провадженні господарського суду Донецької області, до господарського суду Запорізької області в зв'язку із контролюванням незаконним військовим угрупуваннями міста Донецька.

25.02.2015 р. до господарського суду Запорізької області від позивача із заявою від 18.02.2015 р. № 14/2-469-1 надійшла копія позовної заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» суми 398,27 грн. інфляційних, 916,40 грн. - 3% річних, 4391,07 грн. пені.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.02.2015 р. документи і матеріали у справі № 905/3813/14 прийняті до розгляду.

Згідно з ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 даного Закону).

Статтею 3 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» визначено, що справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Оскільки матеріали справи № 905/3813/14 із господарського суду Донецької області до господарського суду Запорізької області передані не були, правосуддя господарським судом Донецької області не здійснюється, відповідно господарським судом Запорізької області вчиняються процесуальні дії за документами і матеріалами, поданими сторонами у справі № 905/3813/14.

Як слідує із матеріалів справи, сторонами у договорі № 13/2253-БО-6 обумовлено порядок та умови здійснення оплати за поставлений природний газ. Відповідно до п. 6.1 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Акт приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, ст. 625 ЦК України.

Факт порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором № 13/2253-БО-6 від 17.12.2012 р. підтверджений матеріалами справи.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 398,27 грн. інфляційних, нарахованих за період із листопада 2013 р. по січень 2014 р. включно та суму 916,40 грн. 3% річних за період із 14.02.2013 р. по 27.01.2014 р. включно.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював перерахування позивачу грошових коштів несвоєчасно та не в повному обсязі. Позивач сплатив за договором: 9745,75 грн. - 27.01.2014 р., 60000,00 грн. - 30.12.2013 р., 56215,12 грн. - 16.12.2013 р., 48606,36 грн. - 26.11.2013 р., 20900,00 грн. - 14.08.2013 р., 10000,00 грн. - 09.08.2013 р., 40203,98 грн. - 30.04.2013 р., 134421,14 грн. - 02.04.2013 р.

У п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Умовами договору № 13/2253-БО-6 сторони визначили, що остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач нарахував інфляційні за зобов'язаннями за жовтень, листопад та грудень 2013 р. за період з листопада 2013 р. по січень 2014 р. включно. Вирішуючи спір в цій частині, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" пленум Вищого господарського суду України надав роз'яснення з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства. Тому, беручи до уваги роз'яснення, викладені у п. 3.2 постанови № 14 від 17.12.2013 р., суд вважає, що обґрунтованими слід вважати лише нарахування втрат від інфляції за грудень 2013 р. у сумі 31,99 грн. на суму основного боргу 6397,38 грн. за зобов'язаннями жовтня 2013 р., оскільки зобов'язання з оплати повинно бути виконано до 14.11.2013 р. , станом на кінець листопада борг становив 6397,38 грн. і сплачений 16.12.2013 р. Інфляційні за зобов'язаннями листопада 2013 р. відсутні, оскільки відповідачем допущено прострочення зобов'язання лише 2 дні (строк оплати суми 49817,74 грн. до 14.12.2013 р. , оплата здійснена 16.12.2013 р. і на кінець грудня 2013 р. борг був відсутній). Також відсутні втрати від інфляції за зобов'язаннями грудня 2013 р., оскільки допущено прострочення виконання грошового зобов'язання лише 13 днів (строк оплати суми 9745,75 грн. до 14.01.2014 р., оплата здійснена 27.01.2014 р. і на кінець січня 2014 р. борг був відсутній).

Таким чином, розрахунок інфляційних позивачем здійснений невірно, з відповідача на користь позивача стягується сума 31,99 грн. інфляційних.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення суми 916,40 грн. - 3% річних, нарахованих за період із 14.02.2013 р. по 27.01.2014 р. включно.

Як було встановлено судом, відповідач здійснив перерахування суми оплати за газ несвоєчасно, сплачуючи борг частинами.

Позивач нараховує 3% річних окремо за кожним актом приймання-передачі з урахуванням здійсненої відповідачем оплати.

У пункті 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ вважається завершеним із моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Згідно з пунктом 30.2 даної статті банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Згідно з п. 8.1 статті 8 даного Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

У пункті 6.3 договору сторони визначили, що в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Умовами договору № 13/2253-БО-6 від 17.12.2012 р. сторонами не врегульовано з якої саме дати зобов'язання з оплати вважається виконаним. Відповідно судом застосовуються приписи 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивач помилково враховує дні оплати відповідачем, які співпадають із днями зарахування коштів на рахунок позивача, в період нарахування 3% річних. Зокрема, за газ, поставлений в січні 2013 р., відповідач фактично розрахувався 02.04.2013 р. Відповідно, день оплати (02.04.2013 р.), який співпадає з днем зарахування коштів на рахунок позивача, не повинен враховуватися в період нарахування 3% річних.

Здійснивши перерахунок 3% річних, судом встановлено, що до стягнення з відповідача належить сума 890,10 грн. - 3% річних у межах заявленого позивачем періоду.

Позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 4391,07 грн., яка нарахована за період із 14.02.2013 р. по 27.01.2014 р. включно, згідно з розрахунком.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 договору у разу невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що у розрахунку позивач допустив помилки, аналогічні помилкам, вказаним вище щодо розрахунку 3% річних, оскільки включив у розрахунок і дні фактичної оплати. Відповідно до перерахунку, здійсненого судом, із відповідача стягується загальна сума 4268,53 грн. пені

Таким чином, позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» (85295, Донецька область, м. Дзержинськ, смт. Новгородське, вул. Артема, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) суму 4268 (чотири тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 53 коп. пені, суму 31 (тридцять одна) грн. 99 коп., на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, суму 890 (вісімсот дев'яносто) грн. 10 коп. - 3% річних, суму 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві) грн. 06 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 27 квітня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд, який розглянув справу. У разі неподання скарги, рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання у повному обсязі.