Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

„28" квітня 2015 року Справа № 927/464/15

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Богданівське",

вул. Приходченків, 74, с. Богданівка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17582

Предмет спору: про стягнення 40520,00 грн.

Суддя Н.О.Скорик

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився (ОСОБА_1 особисто присутній в судовому засіданні 08.04.2015)

Від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано позов до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське» про стягнення заборгованості в сумі 30000,00 грн. за договором № 4 від 26.09.14 р. на виконання сільськогосподарських робіт, 6289,00 грн. пені, 631,00 грн. процентів річних, 3600,00 грн. інфляційних нарахувань.

Про дату, час та місце проведення судового засідання відповідача повідомлено належним чином, що підтверджується доданим до матеріалів справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення

Відповідач відзиву на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив.

Зважаючи на те, що згідно до ст.. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судове засідання , неподання відповідачем відзиву на позов не є перешкодами для розгляду справи за наявними доказами у порядку ст.. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача суд

Встановив:

Згідно ч. 1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

26.09.2014 між суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та сільськогосподарським товариством зобмеженою відповідальністю «Богданівське» (замовник) укладено договір № 4 на виконання сільськогосподарських робіт (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати сільськогосподарські роботи по збиранню врожаю (п. 1.1. договору).

Пунктами 1.2., 1.3. договору сторони погодили, що замовник зобов'язується прийняти виконані сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим договором. Виконавець зобов'язується виконати обумовлені цим договором сільськогосподарські роботи власними зернозбиральними комбайнами, а саме: обмолот кукурудзи на площі 800 га, за договірною вартістю виконаних робіт на одному гектарі 470,00 грн.

Згідно п. 3.1. договору кінцева вартість сільськогосподарських робіт фіксується сторонами в акті прийому-передачі виконаних робіт, виходячи із загальної площі земель, на яких виконавцем були виконані сільськогосподарські роботи.

За умовами п. 3.2 договору замовник зобов'язаний здійснити оплату виконаних робіт на протязі 14 календарних днів із дня підписання сторонами акту прийомки-передачі виконаних робіт.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На виконання умов договору, відповідно до актів прийомки-передачі виконаних робіт позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальній площі 770 га, а саме: № 1 від 13.10.2014 на площі 209,8 га, № 2 від 12.11.2014 на площі 440,2 га, та № 3 від 30.11.2014 на площі 120 га. Акти підписано представниками сторін і скріплено відтисками печаток.

Відповідачу виставлялись рахунки на оплату № 7 від 13.10.2014 на суму 98606,00 грн., № 12 від 12.11.2014 на суму 206894,00 грн., № 15 від 30.11.2014 на суму 56400,00 грн.

Відповідач порушив умови договору, за виконані роботи розрахувався частково на суму 331900,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 1633 від 20.10.2014 на суму 30000,00 грн., № 1800 від 13.11.2014 на суму 24000,00 грн., № 1844 від 20.11.2014 на суму 50000,00 грн., № 1885 від 27.11.2014 на суму 30000,00 грн., № 1991 від 15.12.2014 на суму 107900,00 грн., № 86 від 16.02.2015 на суму 60000,00 грн., № 196 від 25.02.2015 на суму 30000,00 грн., та актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 19 - 26).

15.01.2015 позивачем на адресу відповідача направлена претензія про сплату заборгованості в розмірі 120000,00 грн.

На день винесення рішення судом відповідач не надав доказів сплати 30000,00 грн. боргу.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 30000,00 грн. боргу є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 5.2 договору за прострочку оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла в період прострочки, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки оплати.

Позивачем нараховано 6289,31 грн. пені за період прострочення виконання грошового зобов'язання за період: з 15.12.2014 по 16.02.2015 та пред'явлено вимоги до стягнення 6289 грн. пені.

Відповідач не надав доказів відсутності своєї вини в несвоєчасній оплаті вартості товару.

Вимоги позивача по стягненню пені підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем при визначенні періоду прострочення виконання заборгованості невірно визначено суму на яку прострочено грошове зобов'язання станом на 15.12.2014, враховуючи те, що станом на 15.12.2014 року заборгованість відповідача становила 63600,00 грн., оскільки право вимоги оплати вартості виконаних робіт у позивача по акту № 3 від 30.11.2014 виникло з 16.12.2014.

Таким чином, пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягає стягненню в розмірі 6246,05 грн. за період з 15.12.2014 по 16.02.2015.

В решті вимог по стягненню пені в позові має бути відмовлено за безпідставністю вимог.

Відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 631,23 грн. 3% річних за період прострочки грошового зобов'язання з 15.12.2014 по 16.02.2015 - пред'явлено вимоги про стягнення 631 грн. річних, та 3600,00 грн. інфляційних за період з 15.12.2014 по 16.02.2015.

Відповідач не надав доказів сплати даних сум нарахувань.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню річних підлягають частковому задоволенню в сумі 626,60 грн. з вищевикладених підстав (аналогічно з нарахування пені).

Розмір інфляційних нарахувань, нарахований позивачем за визначений період не перевищує дійсного розміру інфляційних нарахувань перерахованого судом у відповідності до приписів чинного законодавства України за визначений позивачем період. Тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату виконаних робіт, підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем - 3600,00 грн.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3600,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року №7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

В якості доказів про сплату адвокатських послуг позивачем надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 267 Легкого І.Д., Ордер ПТ №007278 на надання правової допомоги від 17.02.2015, квитанцію №2565 від 17.02.2015 на суму 3600,00 грн. та угоду на представництво інтересів у цивільній справі № 36 від 15.02.2015.

Проте Ордер ПТ №007278 на надання правової допомоги від 17.02.2015 не є належним доказом, оскільки в ньому відсутній підпис керівника адвокатського бюро/об'єднання.

Суд критично оцінює угоду на представництво інтересів у цивільній справі № 36 від 15.02.2015, оскільки вона не підписана клієнтом (позивачем), а тільки адвокатом.

Крім того, позивачем в якості доказів надання правової допомоги надано витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі № 7 від 15.01.2015, проте у вказаному витязі не зазначено за якою саме справою надавалася правова допомога, не зазначено перелік послуг наданих адвокатом та не надано їх розрахунок. Отже, витяг з угоди не може вважатись належним доказом.

Визначальною умовою при встановленні факту оплати адвокатських послуг на підставі платіжного документа є саме визначення призначення платежу як сплату за адвокатські послуги.

Проте у вказаній квитанції №2565 від 17.02.2015 на суму 3600,00 грн. в призначенні платежу вказано « за подання правової допомоги» без зазначення за яким саме договором сплачуються вказані послуги.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав належних доказів підстав понесення заявленої суми витрат на оплату послуг адвоката та не довів причинно-наслідкового зв'язку між цими витратами та даною судовою справою.

З огляду на вищевикладені обставини сума 3600,00 грн. витрат по оплаті послуг адвоката стягненню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись, ст. ст. 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БОГДАНІВСЬКЕ», код 03798441, 17582, Чернігівська область, Прилуцький район, с. Богданівка, вул. Приходченків, 74 на користь ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ ОСОБА_1, код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 30000,00 грн. боргу, 6246,05 грн. пені, 626,60 грн. річних, 3600,00 грн. інфляційних, 1824,86 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 30.04.2015.

Суддя Н.О. Скорик

.