ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа № 911/802/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с.Мархалівка, Васильківського р-ну, Київської області

Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібодар», с.Степанівка, Сумської області

про стягнення 15664,21 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

за участю представників:

від позивача - Грищенко О.М. - предст., дов. від 02.06.2014 року.

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібодар» (далі - відповідач 2) про стягнення 15664,21 грн.

Провадження у справі №911/802/15 порушено відповідно до ухвали суду від 03.03.2015 року та призначено справу до розгляду на 02.04.2015 року.

17.03.2015 року до господарського суду від позивача у справі надійшла заява про уточнення позовних вимог у справі №911/802/15.

23.03.2015 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.04.2015 року розгляд справи №911/802/15 було відкладено на 16.04.2015 року на 10:30 год.

16.04.2015 року в судове засідання представник відповідача-1 та відповідача-2 не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 16.04.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 20.02.2009 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ТОВ «ХЛІБОДАР» був укладений Договір №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (далі - Договір купівлі-продажу), згідно умов п. 1.1. якого цей договір визначає умови купівлі-продажу засобів захисту рослин на умовах відстрочення платежу. Згідно п. 1.2. Договору купівлі-продажу предметом договору є товар, який належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому. Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 3.2. Договору купівлі-продажу передбачено, що товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних.

Згідно п. 5.3. Договору купівлі-продажу оплата товару проводиться наступним чином:

- 47 % від вартості товару оплачується покупцем протягом трьох робочих днів з моменту підписання даного договору;

- 22 % від вартості товару оплачується покупцем в строк до 01.10.09 року;

- 31 % від вартості товару оплачується покупцем в строк до 01.11.09 року.

Пунктом 11.1. Договору купівлі-продажу визначено строк його дії, згідно якого договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обов'язків по договору.

24.03.2009 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та відповідачем-2 було підписано додаток №1 до Договору №08-02-2009 СФК купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року. Сума додатку 38 097,00 грн. Оплата 47% (17 905,59 грн.) від даної вартості в строк до 27.03.2009 року.

14.04.2009 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та відповідачем-2 було підписано додаток №2 до Договору № 08-02-2009 СФК купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року. Сума додатку 23 279,40 грн. Оплата 47% (10 941,31 грн.) від даної вартості в строк до 17.04.2009 року.

12.06.2009 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та відповідачем-2 було підписано додаток №3 до Договору № 08-02-2009 СФК купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року. Сума додатку 11 814,00 грн. Оплата 47% (5 552,58 грн.) від даної вартості в строк до 15.06.2009 року.

На виконання умов Договору купівлі-продажу ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» у 2009 році було передано у власність (продано) відповідачу-2 товар на загальну суму 73 190, 40 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-СМ00031 від 03.04.2009 року на суму 38 097,00 грн. та відповідною довіреністю № 75 від 03.04.2009 року відповідача-2, виданою на свого представника - фізичну особу Карпенка С. М. на отримання товару, видатковою накладною № РН-СМ00073 від 16.04.2009 року на суму 5 054,40 грн. та відповідною довіреністю №50 від 16.04.2009 року відповідача-2, виданою на свого представника - фізичну особу Самілика В. М. на отримання товару, видатковою накладною № РН-СМ00092 від 24.04.2009 року на суму 18 225,00 грн. та відповідною довіреністю №101 від 23.04.2009 року відповідача-2, виданою на свого представника - фізичну особу Самілика В. М. на отримання товару, видатковою накладною № РН-СМ00167 від 12.06.2009 року на суму 10 464,00 грн. та відповідною довіреністю серії ЯПЕ № 174925 від 12.06.2009 року відповідача-2, виданою на свого представника - фізичну особу Самілика В. М. на отримання товару, видатковою накладною № РН-СМ00181 від 14.07.2009 року на суму 1 350,00 грн. та відповідною довіреністю б/н від 14.07.2009 року відповідача-2, виданою на свого представника - фізичну особу Карпенка С. М. на отримання товару.

Судом встановлено, що зобов'язання ТОВ «ХЛІБОДАР» перед ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року було виконано несвоєчасно та неналежно, що підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 07.11.2012 року у справі №14/092-12.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що пунктом 5.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України в сумі, еквівалентна курсу долару США на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору.

Відповідно до додатку до Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року, сторони визначили курс долара США на момент укладання договору купівлі-продажу та передбачили, що в тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору, то для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовується наступна формула: S=(A1/A2)*B, де S - ціна на момент проплати; B - ціна на момент підписання; A2 - курс долара США до гривні на міжбанківському валютному ринку України на день підписання договору; A1 - курс долара США до гривні на міжбанківському валютному ринку України на день перерахування грошей.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 04.07.2011р. по справі №3-62гс11 та від 26.12.2011р. по справі №3-141гс11, які були прийняті з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих положень законодавства, прийшов до висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Судом встановлено, що у Договорі №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день фактичної оплати товару, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

Фактично за такою умовою договору сторони визначили особливості формування ціни договору. Так, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару на момент підписання договору з урахуванням курсу долару США на день такої оплати.

Так, судом встановлено, що вартість грошового зобов'язання щодо формування ціни товару згідно договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року, відповідач-2 виконано неповністю, неналежним чином та несвоєчасно: банківська виписка від 20.02.2009 року на суму 3 000,00 грн.; банківська виписка від 01.04.2009 року на суму 12 778,60 грн.; банківська виписка від 16.04.2009 року на суму 1 520,00 грн.; банківська виписка від 24.04.2009 року на суму 5 500,00 грн.; угода про залік вимог від 28.09.2009 року на суму 42 323,00 грн.; банківська виписка від 08.11.2009 року на суму 8 068,00 грн.

Відповідно до змісту ст.115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ «ХЛІБОДАР» взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ТОВ «ХЛІБОДАР» про стягнення заборгованості згідно Угоди №15/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.09.2014 року у справі №911/3339/14 позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено.

Рішенням Господарського суду Київської області по справі від 17.09.2014 року у справі №911/3339/14 встановлено та підтверджено розмір заборгованості станом на 28.09.2009 року згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року у сумі 1 665 (одна тисяча шістсот шістдесят п'ять) гривень 84 копійки.

Судом встановлено, що заборгованість згідно рішення Господарського суду Київської області по справі від 17.09.2014 року у справі №911/3339/14, в тому числі й Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року, відповідачем-2 не було погашено 17.01.2015 року.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 8.2. Договору, за прострочення виконання зобов'язання ПОКУПЕЦЬ зобов'язаний сплатити на користь ПРОДАВЦЯ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.4. Договору за несплату або несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого Товару.

Відповідно п. 8.3. Договору, Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п'ять років з моменту підписання даного Договору. Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором, здійснюється протягом п'яти років.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.6. Договору, сторони згідно п.2. ст.625 ЦК України дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати Товару за користування коштами Продавця сплачує на користь остатнього 30% річних.

Згідно із п. 11.1. даного Договору, Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома Сторонами до повного виконання Сторонами обов'язків по Договору.

Згідно ч.1 ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що у ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних, інфляційних витрат згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року за період існування заборгованості.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Так, 31.03.2011 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ФОП Грищенко О.М. було укладено Угоду №ФОП-2-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до яких, Первісний кредитор (ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО») відступає Новому кредитору (ФОП Грищенко О.М.) право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОДАР» (), зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінка вартості товару, курсова різниця), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем-2 грошового зобов'язання згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року.

Відповідно до умов Угоди №ФОП-2-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 31.03.2011 року із врахуванням додаткової угоди №1, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінка вартості товару, курсова різниця), пені, 30%-річних, штрафу та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року (пункт 1.2., 2.4. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.) ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» було передано ФОП Грищенко О.М. перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ «ХЛІБОДАР» обумовленого зобов'язання. У відповідності до ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 4.3. Угоди ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» повідомленням про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило ТОВ «ХЛІБОДАР» про зазначені вище обставини.

02.07.2012 року між ФОП Грищенко О.М. та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду №15/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ФОП Грищенко О.М.) відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОДАР» (), зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінка вартості товару, курсова різниця), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року та згідно Угоди №ФОП-2-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 31.03.2011 року у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Відповідачем-2 грошового зобов'язання згідно Договору купівлі-продажу.

Відповідно до умов Угоди №15/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року із врахуванням додаткової угоди №1, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінка вартості товару, курсова різниця), пені, 30%-річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року (пункт 1.2., 2.4. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ФОП Грищенко О.М. було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем-2 обумовленого зобов'язання. У відповідності до пункту 4.3. Угоди ФОП Грищенко О.М. повідомленням про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило ТОВ «ХЛІБОДАР» про зазначені вище обставини.

За Угодою №15/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, позивач одержує право замість ФОП Грищенко О.М. вимагати від відповідача-2 сплати грошової суми в розмірах визначених Договором №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року та норами чинного законодавства України.

Судом встановлено, що позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України.

Судом встановлено, що питання щодо нарахування штрафу у судовій справі №14/092-12 у зв'язку із порушенням зобов'язання ТОВ «ХЛІБОДАР» щодо належного, повного та своєчасного грошового зобов'язання суми у розмірі 8 068,00 грн. згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року; питання щодо нарахування пені, 30%-річних та інфляційних втрат, штрафу у судовій справі №14/092-12 у зв'язку із порушенням зобов'язання ТОВ «ХЛІБОДАР» щодо належного, повного та своєчасного грошового зобов'язання суми згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року за період із 28 березня 2009 року по 01 листопада 2009 року не охоплювалось, тобто не здійснювалось; питання щодо нарахування штрафу у зв'язку із порушенням зобов'язання ТОВ «ХЛІБОДАР» щодо належного, повного та своєчасного грошового зобов'язання суми у розмірі 1 665,84 грн. згідно Договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року ані у судовій справі №14/092-12, ані у судовій справі №911/3339/14, не охоплювалось, тобто не здійснювалось.

За розрахунком позивача, станом на день розгляду справи сума нарахованого штрафу становить 7 213 (сім тисяч двісті тринадцять) гривень 05 копійок, пені становить 3 063 (три тисячі шістдесят три) гривні 23 копійки, 30% річних становить 4 755 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят п'ять) гривень 85 копійок, розмір інфляційних втрат становить 1 051 (одна тисяча п'ятдесят одна) гривня 82 копійки.

Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню повністю. Таким чином, з відповідача-2 всього підлягає стягненню 16083,95 грн.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №46/02-13 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 року, 11.03.2013 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» (Кредитор) та ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №11-03-2013-39, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОДАР» () щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру інфляційних втрат у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»). - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №15/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, укладену згідно договору №08-02-2009СФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 20.02.2009 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру інфляційних втрат у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

У разі порушення боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору поруки).

За змістом п. 6.1. Договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, господарським судом встановлено, що зобов'язання щодо сплати розміру пені, 30%-річних та інфляційних втрат, штрафу за договором купівлі-продажу товару повинно бути виконано солідарно Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОДАР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП».

Щодо заперечення відповідача-2, корі викладені у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно з приписами п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.11.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином з огляду на зміст та існування Рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2012 року у справі №14/092-12 та Рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2014 року у справі №911/3339/14, позиція відповідача-2 є безпідставною та необґрунтованою.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені приписами статті 512 Цивільного кодексу України, зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги (цесія) є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора - цедента, новому кредиторові - цесіонарію, і відбувається шляхом укладення договору між цими суб'єктами, на підставі якого до цесіонарія переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії. Об'єктом цесії є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобов'язання. Новий кредитор набуває усе, що мав цедент - зберігаються не тільки усі види забезпечення виконання зобов'язання, але й вади цього зобов'язання, заперечення, які зменшують суму боргу або взагалі його усувають. Заміна кредитора може здійснюватись на різних стадіях існування зобов'язання, коли сторони ще не виконали зобов'язання або коли хоча б одна з них частково виконала зобов'язання. Відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором за те, що вимога, котру він передає є дійсною визначена статтею 519 Цивільного кодексу України. Так, у разі коли боржник не виконує свого зобов'язання перед новим кредитором, відповідальність за це несе сам боржник, первісний кредитор за дії боржника не відповідає, окрім випадків, коли він поручився за нього перед новим кредитором. За приписами статті 514 Цивільного кодексу України, що має диспозитивний характер, до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов'язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. У договорі про відступлення права вимоги сторони вправі самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора. Порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормований статтею 516 Цивільного кодексу України, а саме, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Приписами статті 518 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. У разі, коли боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Це положення є засобом охорони майнових інтересів боржника у разі зміни кредитора у зобов'язанні, яка може відбуватися і без згоди боржника. У випадку коли боржник не був письмово повідомлений, він має право висувати заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором, тобто на момент, коли боржник фактично дізнався про заміну кредитора у його зобов'язанні. Боржник має право аргументувати свої заперечення, зокрема, невиконанням первісним кредитором зустрічного зобов'язання. Наведена норма визначає обсяг заперечень боржника проти вимог кредитора, який залежить від того, чи був він письмово повідомлений про заміну. Якщо боржник був письмово повідомлений про таку заміну, то обсяг заперечень визначається на момент одержання письмового повідомлення; якщо не був - то цей обсяг визначається моментом пред'явлення йому вимоги новим кредитором. Отже, у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов'язання.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, викладених у постановах ВГС України від 11.04.2013 року у справі №6/5025/784/12, у справі №22/656 від 18.02.2014 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у справі №911/802/15 за позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ТОВ «ХЛІБОДАР» про стягнення суми пені, 30%-річних та інфляційних втрат, штрафу, є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 1 000,00 грн.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем зазначено те, що зокрема, договір №25-39/03 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 25.03.2013 року, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 25.03.2013 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 року, оригінал платіжного доручення на суму 1 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р. передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року).

Таким чином, витрати, які поніс позивач сплативши за адвокатські послуги в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок згідно Договору №25-39/03 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 25.03.2013 року адвокату Грищенко О.М. є адвокатськими витратами відповідно до ст.44 ГПК України, а згідно ст.49 ГПК - стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони адвокатські витрати.

Як передбачено абз.3 п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Витрати за розгляд справи, а також витрати на оплату послуг адвоката (в загальній сумі 2827 грн.) відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідачів порівну (по 1413,5 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОДАР» (42304, Сумська обл., Сумський р-н, с. Степанівка, вул Центральна, 23а, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) інфляційних втрат у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОДАР» (42304, Сумська обл., Сумський р-н, с. Степанівка, вул Центральна, 23а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) інфляційних втрат у сумі 51 (п'ятдесят одна) гривня 82 копійки, пені у сумі 3 063 (три тисячі шістдесят три) гривні 23 копійки, штрафу у сумі 7 213 (сім тисяч двісті тринадцять) гривень 05 копійок, 30% річних у сумі 4 755 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят п'ять) гривень 85 копійок та 1413,5 (одна тисяча чотириста тринадцять) грн. судових витрат.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 1413,5 (одна тисяча чотириста тринадцять) грн. судових витрат.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик