ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р.Справа № 924/258/15

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Музика М.В. при секретарі судового засідання Муляр Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Ярмолинецької центральної районної лікарні, смт. Ярмолинці Хмельницької області

про визнання недійсним у частині терміну дії Договору - п.9.1. Договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 року, предметом якого є оренда нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 в приміщенні поліклініки головного лікувального корпусу загальною площею 26,8 кв.м. із подальшим приведенням сторонами даного положення Договору у відповідність до вимог чинного законодавства - тобто, у термін не менший, ніж п'ять років,

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 - згідно довіреності від 26.01.2015 року

відповідача: Пантело В.В. - згідно довіреності №168 від 02.03.2015 року

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до господарського суду Хмельницької області із позовною заявою, в якій просить суд, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 06.03.3015 року №06-ю, визнати недійсним у частині терміну дії Договору - п.9.1 Договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 року, предметом якого є оренда нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 в приміщенні поліклініки головного лікувального корпусу загальною площею 26,8 кв.м. із подальшим приведенням сторонами даного положення Договору у відповідність до вимог чинного законодавства - тобто, у термін не менший, ніж п'ять років.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги із урахуванням клопотання про зміну предмету позову №06-ю від 06.04.2015р підтримав.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні, у відзиві на позов №169 від 02.03.2015 року та у доповненні до відзиву №318 від 14.04.2015 року проти позову заперечує в повному обсязі. Вказує, що правовідносини сторін щодо строкового платного користування позивачем об'єктом оренди згідно укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна були започатковані у 2009 році, про що і зазначено у п. 1.2. Договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 року. Тому, відповідач вважає, що орендні правовідносини між сторонами фактично виникли у 2009 році, а у 2011 році були лише продовжені.

Наголошує, що договір оренди від 01.12.2011 року укладено з дотриманням всіх вимог, встановлених Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Крім того, факт укладення договору оренди нерухомого майна від 01.12.2011 року позивачем не заперечується, будь-яких пропозицій чи заперечень від позивача щодо змісту вказаного договору оренди, в тому числі, і щодо строку його дії, як на момент укладення договору, так і протягом терміну його дії, не надходило.

Звертає увагу на положення ст. 181 ГК України, вказуючи, що позивач у справі, не склавши протокол розбіжностей щодо запропонованого проекту договору нерухомого майна від 01.12.2011 року, фактично погодився із запропонованим договором.

Розглядом матеріалів справи судом встановлено наступне.

Ярмолинецька центральна районна лікарня Хмельницької області (Орендодавець) та приватний підприємець ОСОБА_1 (Орендар) 01.12.2011 року уклали договір оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району, згідно п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нежитлове приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району Хмельницької області (об'єкт оренди), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, яке знаходиться в приміщенні поліклініки головного лікувального корпусу, загальною площею - 26,8 кв.м., під розміщення аптеки.

Договір згідно п.1.2 визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування Орендарем об'єктом оренди, які започатковані у 2009 році.

Об'єктом оренди, як встановлено п.2.1. Договору, є частина нежитлового приміщення, загальною площею 26,8 кв.м. Опис технічного стану об'єкта оренди на дату передачі його Орендареві, його склад зазначається в акті приймання передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною цього Договору (п.2.2. Договору).

За користування об'єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі 16% вартості об'єкта оренди, визначеної експертним шляхом, станом на 01.12.2011 року - 34 053 грн. та становить за перший місяць оренди (грудень 2011 року) - 454,04 помножити на індекс інфляції за грудень 2011 року, згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 (пункт 13 постанови) (п.3.1. Договору).

Орендодавець зобов'язаний протягом п'яти календарних днів з моменту підписання цього Договору з Додатками передати, а Орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди (п.4.1. Договору).

Пунктом 8.6 Договору сторони передбачили, що з моменту вступу в дію цього Договору всі попередні договори, угоди, домовленості, листування, що так чи інакше стосувалися предмету цього Договору, втрачають юридичну силу.

Договір, відповідно до п.9.1 набуває чинності з першого грудня дві тисячі одинадцятого року і діє до першого листопада дві тисячі чотирнадцятого року включно.

Усі зміни та доповнення до цього договору оформляються у письмовій формі і набувають чинності з моменту підписання їх сторонами (п.9.2. Договору).

Договір (п.9.4) припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; відчуження об'єкта оренди Орендодавцем (за участю Орендаря); ліквідації Орендаря (юридичної особи) при відсутності правонаступництва або смерті Орендаря (фізичної особи); у разі припинення підприємницької діяльності Орендаря, закінчення терміну дії дозволів, ліцензій, патентів; у разі відмови Орендодавця від Договору у випадках, передбачених чинним законодавством; в інших випадках, передбачених цим Договором або законодавчими актами України.

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача.

01.12.2011 року Орендодавець згідно акту прийому-передачі частини нежитлового приміщення (кімнати) передав, а Орендар прийняв окремо визначене нежитлове приміщення, частина поліклініки ЦРЛ площею26,8 кв.м.

Акт підписаний сторонами.

Відповідачем в матеріали справи надано договір №7 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до спільної власності територіальних громад від 01.01.2009 року, згідно якого Ярмолинецька центральна районна лікарня (Орендодавець) передає, а приватний підприємець ОСОБА_1 (Орендар) приймає у строкове платне користування індивідуально визначене майно, що належить до спільної власності територіальних громад району - частину приміщення поліклініки ЦРЛ, кімната, площею 18 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 16.06.2008 року і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 19992,0 грн. (п.1.1. Договору).

Майно, згідно п.1.2. Договору, передається в оренду з метою розміщення аптеки.

Договір, як передбачено п.10.1, укладено строком на 35 місяців, що діє з 01.01.2009 року до 01.12.2009 року включно.

Договір підписано сторонами та скріплено їхніми печатками.

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.09.2009 року, Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято для використання частину нежитлового приміщення в нежитловій будівлі Центральної районної лікарні площею 18 кв.м. на строк 35 місяців з 01.01.2009 року до 01.12.2011 року. Акт підписано сторонами та скріплено печаткою Ярмолинецької ЦРЛ.

Позивач, вважаючи, що п.9.1 договору є таким, що суперечить ч.1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині встановлення строку дії Договору, звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частинами 1, 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторонами 01.12.2011 року погоджено без зауважень всі істотні умови договору оренди комунального майна - нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району, в тому числі, строк його дії (п.9.1. Договору), про що свідчить підпис позивача та відповідача під текстом Договору.

В той же час, позивач просить суд у позовній заяві визнати недійсним п.9.1 Договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 року, що встановлює строк дії Договору, із подальшим приведенням сторонами даного положення Договору у відповідність до вимог чинного законодавства - тобто, у термін не менший, ніж п'ять років.

Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. (Аналогічна правова позиція викладена у п.2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року).

Підставою недійсності правочину є суперечність змісту цього правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України).

Позивач в обґрунтування недійсності п. 9.1. Договору посилається на положення ч.1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Проте, вказана норма встановлює загальне правило для строку дії договорів оренди комунального майна у випадку, якщо Орендарем не пропонується термін, менший, ніж передбачений вказаною нормою. Тобто, погодження сторонами у договорі строку оренди меншого терміну, ніж п'ять років, не тягне за собою прямої суперечності з ч.1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

В той же час, позивачем в силу положень ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено факту пропонування ним під час укладення договору оренди від 01.12.2011 року іншого, ніж той, що передбачений п.9.1. Договору, терміну дії Договору. Тому у суду відсутні підстави визнання п.9.1 Договору недійсним. При цьому, судом також приймається до уваги, що задоволення вказаної вимоги позивача призвело б до виключення з договору його істотної умови.

Суд також зазначає, що законодавцем у ч. 2 ст. 16 ЦК чітко визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Належними способами захисту є такі способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів. Позивач, з метою продовження строку дії договору оренди від 01.12.2011 року в термін до п'яти років, просить суд визнати недійсним у частині терміну дії Договору - п.9.1. Договору оренди (найму) нежитлового приміщення спільної власності територіальних громад Ярмолинецького району від 01.12.2011 року, предметом якого є оренда нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 в приміщенні поліклініки головного лікувального корпусу загальною площею 26,8 кв.м. із подальшим приведенням сторонами даного положення Договору у відповідність до вимог чинного законодавства - тобто, у термін не менший, ніж п'ять років.

Із сформульованого позивачем предмету позову не зрозуміло, який саме із передбачених ст. 16 ЦК України спосіб захисту обрано останнім та яким чином наведений спосіб захисту забезпечить виконання приписів ч.1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного, на думку позивача, права.

При цьому, у випадку встановлення орендодавцем в договорі іншого терміну, ніж той, що передбачений ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. У зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду в будь-який час до припинення дії договору оренди. (п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Таким чином, законодавством передбачено право позивача звернутися до суду із позовом про внесення змін до договору оренди шляхом встановлення іншого строку дії договору, але не меншого, ніж, п'ять років, до припинення договору оренди, у якому встановлено менший строк.

Суд також наголошує, що правовий аналіз законодавчих положень, які обумовлюють термін дії договору оренди не менше п'яти років, дає підстави для висновку, що визначений термін відноситься до договорів оренди, укладених вперше. В даному випадку договір оренди від 01.12.2011 року урегульовує правовідносини сторін з оренди, що виникли за договором оренди від 01.01.2009 року, тобто продовжує їх, а тому вимога орендаря про продовження терміну дії договору оренди до п'яти років не заснована на законі. (Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Вищого господарського суду України від 26.05.2011 року у справі №5/196 та від 30.01.2014 року у справі 5004/1344/12).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, тому приходить до висновку про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.04.2015 року

Суддя М.В. Музика