ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. Справа № 926/303/15
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Служба стягнення заборгованості»

до комунального підприємства «Чернівціводоканал»

про стягнення заборгованості - 52812,53 грн.

Суддя Гурин М.О.

Представники:

від позивача - не з'явився.;

від відповідача - Бузовська В.М., Кошман О.В., представники за довіреністю від 10.04.2015р.

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Служба стягнення заборгованості» звернулось з позовом до комунального підприємства «Чернівціводоканал» про стягнення заборгованості в сумі 52812,53 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг №17/02 від 17.02.2014р. позивач (виконавець за договором) зобов'язався відповідачу (замовник за договором) надати послуги спрямовані на зменшення та погашення заборгованості боржників перед відповідачем. Відповідно до п. 3.9. договору, про надані виконавцем та отримані замовником послуги на підставі звіреної між ними та з боржниками інформації сторони щомісяця підписують Акт приймання-передачі наданих послуг. Позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, що підтверджується Актами приймання-передачі наданих послуг від 14.04.2014р., 20.05.2014р., 17.06.2014р., 14.07.2014р. та 09.10.2014р. на загальну суму 130058,44 грн. Однак, відповідач умови укладеного між сторонами договору виконав не належним чином, а саме оплатив лише частину наданих послуг в розмірі 82914,19 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 47144,25 грн. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 52812,53 грн., з яких 47144,25 грн. сума основного боргу, 606,64 грн. 3% річних та 5061,64 грн. інфляційних втрат.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Чернівецької області від 26.02.2015р., справу до розгляду в судовому засіданні призначено на 31.03.2015р.

В судовому засіданні неодноразово оголошувалася перерва, так востаннє у судовому засіданні 21.04.2015р. оголошено перерву до 27.04.2015р.

27.04.2015р. господарським судом Чернівецької області від представника відповідача отримано відзив на позов, в якому останній позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розстрочити виконання рішення суду на суму 52812,53 грн. терміном на 12 місяців рівними платежами.

Станом на день розгляду справи представник позивача просив задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві, не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення.

Представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив задовольнити подане ним клопотання про розстрочку виконання рішення строком на 12 місяців.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

17.02.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Служба стягнення заборгованості» та комунальним підприємством «Чернівціводоканал» укладено договір про надання послуг №17/02.

За умовами даного договору позивач (виконавець за договором) зобов'язався відповідачу (замовник за договором) надати послуги спрямовані на зменшення та погашення заборгованості боржників перед відповідачем.

Відповідно до п. 3.9. договору, про надані виконавцем та отримані замовником послуги на підставі звіреної між ними та з боржниками інформації сторони щомісяця підписують Акт приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 4.3. договору визначено, що надані позивачем послуги оплачуються відповідачем протягом п'яти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів в розмірі, зазначеному у рахунку-фактурі, на банківський рахунок позивача, зазначений у реквізитах сторін у даному договорі, або внесення готівкових коштів через касу позивача.

У відповідності до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, що підтверджується Актами приймання-передачі наданих послуг від 14.04.2014р., 20.05.2014р., 17.06.2014р., 14.07.2014р. та 09.10.2014р. на загальну суму 130058,44 грн. , які підписані сторонами та скріплені печатками.

Щодо акту надання послуг №175 від 09.10.2014р. на суму 29296,32 грн. який не був підписаний замовником суд зазначає наступне.

Вищевказаний акт отримано комунальним підприємством «Чернівціволоканал» 16.10.2014р., що підтверджується журналом вхідної кореспонденції відповідача за вх.№3982. Відповідач роботи згідно акту №175 прийняв без будь-яких заперечень, однак акт не підписав.

Враховуючи недотримання вимог п.3.11 договору з боку комунального підприємства «Чернівціволоканал» щодо порядку підписання та надіслання актів приймання-передачі виконаних робіт, судом встановлено, що роботи по акту виконані у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок оплатити їх. Крім того, відповідач визнає обсяги виконаних робіт згідно акту №175 від 09.10.2014р. на суму 29296,32 грн.

Однак, відповідач, в порушення умов договору кошти за надані послуги сплатив частково в сумі 82914,19 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 47144,25 грн.

Судом з достовірністю встановлено, що позивач виконав умови договору в повному обсязі, відповідач же в порушення умов договору кошти сплатив частково, а відтак суд прийшов до висновку, що вимога позивача щодо стягнення основного боргу в сумі 47144,25 грн. заснована на договірних відносинах між сторонами і є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п.6.1. договору, у випадку порушення зобов'язань, що виникає з договору, винна сторона несе відповідальність, визначену договором та (або) чинним в Україна законодавством.

За весь час прострочення сума складає 5061,64 грн. інфляційних втрат та 606,64 грн. 3% річних, що підтверджується розрахунками, наданими позивачем.

Отже, позивачем правомірно нараховано відповідачу суму інфляційних втрат в розмірі 5061,64 грн. за період з 22.07.2014р. по 16.02.2015р. та 606,64 грн. 3% річних за аналогічний період.

У зв'язку з вищезазначеним, перевіривши правильність нарахування штрафних санкцій, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 5061,64 грн. інфляційних втрат та 606,64 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення терміном на 12 місяців рівними платежами, суд зазначає наступне.

Відповідач в усних поясненнях та клопотанні вказує, що діяльність підприємства з об'єктивних причин є збитковою, що унеможливлює погашення заборгованості на даний час, а відтак згідно вимог ст. 83 Господарського процесуального кодексу України просить розстрочити виконання рішення у даній справі.

Згідно ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право розстрочити виконання рішення.

Слід зазначити, що законодавчо визначено дві стадії, на яких суд може вирішувати питання про розстрочку виконання рішення, а саме: при винесенні рішення по суті справи, що відображається в мотивувальній та резолютивній частинах рішення (пункт 3 частини першої, частина друга статті 84), а також у наказі господарського суду; та під час виконання рішення суду (виконавчого провадження) шляхом винесення окремого процесуального документа (ухвали) про розстрочку виконання рішення (частина третя статті 121). Розстрочка виконання рішення суду означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. За змістом частини другої статті 84 Кодексу строки виконання рішення частинами (сплата грошових сум частками тощо) визначаються судом.

Крім того, в п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14 зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передано стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З аналізу ст. 121 ГПК України вбачається, що розстрочка виконання рішення застосовується лише у виняткових випадках і підставою для неї можуть бути конкретні обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

У Рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (Рішення, Конституційний Суд, від 26.06.2013, № 5-рп/2013) зазначено, що до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та потребує відповідного доведення заінтересованою особою з урахуванням норм ст. ст. 32,34 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з поданого клопотання та усних пояснень представника відповідача, комунальне підприємство «Чернівціводоканал» є збитковим.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи (довідка №47/17), станом на 01.04.2015 р. дебіторська заборгованість перед відповідачем складає 14624045,34 грн.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи фінансовий стан відповідача, враховуючи доводи викладенні у клопотанні про розстрочення виконання судового рішення, з метою недопущення погіршення економічної ситуації підприємства, суд вважає надання розстрочки виконання рішення на 12 місяців обґрунтованим. Слід зазначити, що арешт та вилучення грошових коштів, в тому числі тих, які знаходяться або надходитимуть на рахунки відповідача в установах банків, арешт та вилучення іншого майна, позбавить можливості забезпечувати господарську діяльність відповідача, оплачувати поточні витрати на утримання майна, здійснювати розрахунки за комунальні послуги та електроенергію, сплачувати податки і збори, виплачувати заробітну плату працівникам та персоналу. Такі обставини фактично призведуть відповідача до банкрутства і значно ускладнить або взагалі зроблять неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів на користь позивача.

Вирішуючи питання про застосування розстрочки виконання рішення суду, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан тощо. Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

В даному випадку суд зазначає, що відповідач не ухиляється від виконання грошового зобов'язання та визнає його в повному обсязі.

Таким чином, суд зазначає, що надання в даному випадку розстрочки виконання рішення на 12 місяців базується на принципах співмірності і пропорційності балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищевикладених норм та фактичних обставин справи, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з розстроченням виконання рішення на 12 місяців рівними платежами.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Судові витрати покласти на відповідача з вини якого спір безпідставно доведено до вирішення в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 82, 83, 84, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з комунального підприємства «Чернівціводоканал» (м.Чернівці, вул. Комунальників,5, 50029, , р/р 0088 в ПАТ «АПЕКС-БАНК», МФО 380720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Служба стягнення заборгованості» (м.Київ, бульвар Дружби Народів,8-А, 04103, , р/р 8200, Банк АТ «УкрСиббанк», МФО 351005) заборгованість в сумі 52812,53 грн., з яких 47144,25 грн. сума основного боргу, 606,64 грн. 3% річних та 5061,64 грн. інфляційних втрат, розстрочивши виконання рішення суду строком на 12 місяців зі сплатою щомісячно рівними частинами по 4401,05 грн.

3. Стягнути з комунального підприємства «Чернівціводоканал» (м.Чернівці, вул. Комунальників,5, 50029, , р/р 0088 в ПАТ «АПЕКС-БАНК», МФО 380720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Служба стягнення заборгованості» (м.Київ, бульвар Дружби Народів,8-А, 04103, , р/р 8200, Банк АТ «УкрСиббанк», МФО 351005) 1827,00грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 28.04.2015 р.

Суддя М.О. Гурин