КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 911/990/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

прокурор у справі: не з'явився;

позивача: Кондратенко К.В. (довіреність від 12.01.2015 № 12/01-15-3);

Кононов В.В. (довіреність від 12.01.2015 № 12/01-15);

відповідача: Чуй М.І. (сільський голова, рішення від 11.11.2010 № 01-01-VI)

розглянувши матеріали апеляційної скарги

першого заступника прокурора Київської області

на рішення господарського суду Київської області від 12.11.2014

у справі № 911/990/13 (суддя Горбасенко П.В.),

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КРОКУС»

до Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської

області,

за участю Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області,

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Справа № 911/990/13 переглядалася господарськими судами України неодноразово.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 12.11.2014 у справі № 911/990/13 позов ТОВ «КРОКУС» задоволено повністю та вирішено визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 54,4212 га в межах с. Головурів, Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Не погодившись із вказаним рішенням, перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 12.11.2014 у справі № 911/990/13 та прийняти нове, яким у задоволенні позову ТОВ «КРОКУС» відмовити, з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, також, як стверджує прокурор, місцевим судом неповно з'ясовані обставини справи, а висновки не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 у справі № 911/990/13 прийнято апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Прокурор та відповідач в судових засіданнях надали колегії суддів усні пояснення, якими підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити. Представники позивача в судових засіданнях надали усні пояснення, якими заперечили проти доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, та просили її у задоволенні відмовити.

Представники позивача і третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області в жодне судове засідання не з'явилися. Позивач і третя особа 1 про наявність поважних причин неявки їх представників колегію суддів не повідомили, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач і третя особа 1 повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, а отже наявні підстави щодо можливості розгляду справи за відсутності їх представників.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як слідує з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, Рішенням Головурівської сільської ради 8 сесії XXII скликання № 53 від 14.03.1997р. передано відкритому акціонерному товариству «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» у колективну власність 1718,7 га земель, та надано у постійне користування 611,0 га земель у складі: резервного фонду 151,9 га, водного фонду 102,1 га, лісового фонду 117,0 га, природоохоронного значення 240,0 га.

У 1997 році Українським інститутом аграрних наук було розроблено науково-технічну документацію по складанню державних актів на право колективної власності та постійного користування землею ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» Бориспільського району Київської області.

15 травня 1997 року відповідно до рішення Головурівської сільської ради 8 сесії XXII скликання від 14.03.1997 № 53, ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ - 11, відповідно до якого останньому передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 1718,7 га в межах згідно з планом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що протягом 2001-2003 років між ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ», як продавцем, та ТОВ «КРОКУС», як покупцем, укладено низку договорів щодо переходу права власності на нерухоме майно (будівлі, споруди) сільськогосподарського призначення, що знаходяться за адресою: с. Головурів, Бориспільського району, Київської області.

Так, 14 листопада 2001 року на підставі договорів № 5097, № 5100, № 5103, № 5106, № 5109, № 5112, № 5115, № 5118 ТОВ «КРОКУС» придбало у ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» об'єкти нерухомості, а саме: площадки за № 1-7 та адміністративно-господарські споруди. Відповідно до актів прийому-передачі від 14.11.2001, підписаних і скріплених печатками ТОВ «КРОКУС» та ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ», останнє передало позивачеві вказаний об'єкт нерухомості.

Також, 16 листопада 2001 року на підставі договорів № 5220 і № 5223 ТОВ «КРОКУС» придбало у ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» об'єкти нерухомості допоміжні споруди та незавершену будівництвом будівлю по очистці газу, незавершену будівлю дизельної підстанції, незавершений будівництвом газопровід. Об'єкти нерухомості за договором № 5223 ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» передало позивачеві за Актом прийому-передачі від 16.11.2001, підписаного та скріпленого відбитками печаток сторін зазначеного договору.

Крім того, 24 квітня 2003 року на підставі договору № 2-1491 ТОВ «КРОКУС» придбало у ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» 15 об'єктів ферми, що знаходяться за адресою: с. Головурів, Бориспільського району, Київської області по вул. Лісовій, 2. Зазначене майно було передано позивачеві згідно з актом прийому-передачі від 24.04.2003, підписаного та скріпленого відбитками печаток ТОВ «КРОКУС» та ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ».

Наведені вище правочини посвідчені нотаріусом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у 2001-2004 роках, на підставі зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна, комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» за позивачем зареєстровано право власності на зазначені об'єкти нерухомості та видано технічні паспорти на відповідні будівлі. Копії інвентаризаційних справ на вищезазначені об'єкти нерухомості наявні в матеріалах справи (том 1 «Додатки»).

Так, як вірно встановлено місцевим судом, відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.10.2012 ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» є припиненим.

Листом від 25.12.2012 № 52 ТОВ «КРОКУС» звернулося до Головурівської сільської ради із клопотанням про прийняття рішення щодо підтвердження права власності та надання дозволу на складання технічної документації по виготовленню державного акта на право власності на земельну ділянку площею 55,2226 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах с. Головурів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Розмір зазначеної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва необхідну для обслуговування відповідних будівель та споруд, що належать на праві власності ТОВ «КРОКУС», визначено згідно плану землекористування ТОВ «КРОКУС», який розроблено ДП «Київський інститут землеустрою» за результатами робіт із землеустрою щодо інвентаризації земель позивача (а.с. 71-82 том 1).

Згідно наявного в матеріалах справи листа від 10.01.2013 № 2-10-03, адресованого ТОВ «КРОКУС», Головурівська сільська рада зазначила, що не має можливості надати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на відповідну земельну ділянку позивачу, оскільки нормою ст. 120 Земельного кодексу України такого обов'язку на сільську раду не покладено, крім цього заявник не надав докази, що підтверджують розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування його нерухомого майна.

Посилаючись на те, що з переходом права власності на споруди та майно відповідно до укладених між ТОВ «КРОКУС» та ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» договорів купівлі-продажу, до позивача перейшло право власності на земельні ділянки, на яких знаходяться об'єкти купівлі-продажу, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 54,4212 га в межах с. Головурів, Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області з підстав ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Отже, предметом позову, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 09.09.2014р. (а.с. 155, т. 2), є вимога про визнання за ТОВ «КРОКУС» права власності на земельну ділянку площею 54,4212 га в межах с. Головурів, Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в постанові Вищого господарського суду України від 26.03.2014 у справі № 911/990/13 вміщено вказівки, які необхідно було з'ясувати судом першої інстанції при новому розгляді даної справи.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що місцевим судом виконані вимоги ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України, тобто при новому розгляді встановлені ті фактичні обставини, на необхідність у з'ясуванні яких звернув увагу суд касаційної інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що умовами укладених між позивачем та ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» договорів щодо придбання нерухомого майна передбачено, що продавець передав у власність, а покупець набув у власність будівлі та споруди, а також інші об'єкти нерухомого майна.

Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» за позивачем зареєстровано право власності на об'єкти нерухомості, на які розташовані на спірній земельній ділянці та видано технічні паспорти на відповідні будівлі.

Наявним в матеріалах справи листом № 2-10-03 від 10.01.2013 (а.с. 85 том 1) Головурівська сільська рада сільська рада підтвердила, що спірна земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована в межах села Головурів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області та знаходиться під господарськими будівлями та спорудами, що належать на праві власності позивачу, була надана в колективну власність ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» та до земель запасу не передавалась.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент передачі ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» нерухомого майна позивачеві згідно з актами прийому-передачі, а також отримання позивачем свідоцтв про право власності на відповідне нерухоме майно, земельна ділянка загальною площею 54,4212 га під вказаними будівлями перебувала в колективній власності ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ», що підтверджується, зокрема, технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акта на право колективної власності ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» (том 1 «Додатки»).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає наступне.

Пленум Верховного Суду України, в підпункті «ґ» пункту 18 постанови від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 № 561-XII) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Водночас, судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на момент винесення господарським судом Київської області ухвали від 23.09.2004 у справі № 203/12б-98, позивач вже набув право власності на об'єкти нерухомості. Тобто, на момент виникнення у позивача права власності на об'єкти нерухомості, власником спірної земельної ділянки було ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ».

Відтак, підсумовуючи сукупність наведених вище обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що за правилами, встановленими статтею 30 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 № 561-XII), до ТОВ «КРОКУС», як до набувача нерухомого майна за вищевказаними правочинами, перейшло належне ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» право власності на спірні земельні ділянки.

Так, наслідком звернення позивача до господарського суду із даним позовом слугував лист відповідача від 10.01.2013 № 2-10-03.

За змістом ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У пункті 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що з огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 ЦК України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку.

Крім того, за змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи обставини даної справи і норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ «КРОКУС» про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, яка складається з ділянки, на якій розміщено правомірно набуте ним нерухоме майно на підставі вищевказаних договорів, та земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування вказаного майна. При цьому, місцевим судом вірно враховано, що ВАТ «ГОЛОВУРІВСЬКЕ» правомірно володіло спірними земельними ділянками на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ-11 від 15.05.1997.

Таким чином, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.07.2013 № 32/28-13 (а.с. 104-137 том 1), якою встановлено загальну площу земельної ділянки, колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позову ТОВ «КРОКУС» про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 54,4212 га, для ведення ним товарного сільськогосподарського виробництва в межах с. Головурів, Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Щодо доводів, викладених прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що вони є безпідставними, а тому відхиляються, оскільки не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи. Крім того, колегія відзначає, що доводи апелянта зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Отже, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 ГПК України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду Київської області від 12.11.2014 у справі № 911/990/13 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 12.11.2014 у справі № 911/990/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 12.11.2014 у справі № 911/990/13 залишити без змін.

3. Справу № 911/990/13 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань

Повний текст постанови складено 27 квітня 2015 року.