КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. Справа№ 910/29583/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Буравльова С.І.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Герасименко Р.І., довіреність № ГН-С-192/2015 від 10.04.2015;

від відповідача - представник не прибув;

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі № 910/29583/14 (суддя Грєхова О.А.) за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 20 559,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про стягнення відшкодування в сумі 20 559,89 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі № 910/29583/14 позовні вимоги задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 17 884, 57 грн. страхового відшкодування.

Суд першої інстанції при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача керувався Звітом № 73/17 від 24.07.2014, відповідно до якого матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу "Skoda Fabia", складає 18 394,57 грн.

Враховуючи даний Звіт, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 17 884,57 грн. (18 394,57 грн. - розмір збитку згідно Звіту - 510 грн. - франшиза).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі № 910/29583/14 змінити в частині присудженого до стягнення розміру страхового відшкодування.

Так, апелянт посилається на те, що визначення розміру страхового відшкодування потрібно проводити на підставі рахунку СТО, а не Звіту. Саме на підставі рахунку СТО та відповідно до умов договору, позивачем і була здійснена виплата своєму страхувальнику.

В судовому засіданні 27.04.2015 року представник апелянта - позивача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування, з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО", як страховиком та Овчаренко Юлією Миколаївною, як страхувальником 22.11.2012 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № -01, за яким застраховано транспортний засіб "Skoda Fabia", реєстраційний номер ВН1092ВМ.

У місті Одеса на вул. Бабеля, 6, 13.06.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Skoda Fabia", реєстраційний номер ВН1092ВМ, під керуванням Овчаренко Д.С. та автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3575ЕВ, під керуванням Кованда В.С.

У результаті зазначеної ДТП, автомобіль "Skoda Fabia", реєстраційний номер ВН1092ВМ, під керуванням Овчаренко Д.С., отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ № 9214648 (а.с. 14).

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 03.07.2013 у справі №521/10349/13-п водія автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3575ЕВ Кованда В.С. визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку-фактури ДП "Автотрейдінг-Одеса" № С-00031229 від 29.06.2013, вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля становить 24 014,66 грн. з ПДВ.

Страхувальник пошкодженого в ДТП транспортного засобу "Skoda Fabia", реєстраційний номер ВН1092ВМ, 15.06.2013 р. звернувся до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП, відповідно до умов договору страхування визнана позивачем страховим випадком, про що 14.08.2013 складено страховий акт №3711-02.

Згідно розрахунків, здійснених на підставі положень договору добровільного страхування, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 21 069, 89 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем здійснено перерахування страхового відшкодування (з урахуванням умов договору про співробітництво між позивачем та СТО від 01.11.2012) на суму 21 069, 89 грн. ТОВ "Автотрейдінг-Одеса" (СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля), що підтверджується платіжним дорученням № 10848 від 06.09.2013 р.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3575ЕВ, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована ТзДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ№9803517 (а.с. 67).

Застрахованим транспортним засобом за зазначеним полісом є автомобіль "Volkswagen", ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну якому становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 510 грн.

Позивач, зазначає, що після сплати ним своєму страхувальнику (Овчаренко Ю.М) страхового відшкодування згідно умов договору страхування наземного транспорту № -01 від 22.11.2012 до нього перейшло право вимоги до відповідача. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТзДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" страхового відшкодування в розмірі 20 559, 89 грн. (21 069, 89 грн. - страхове відшкодування - 510 грн. - франшиза).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначені норми передбачають наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм а також те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер ВН3575ЕВ, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована ТзДВ "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ№9803517, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Позивачем, сума заявленого до стягнення страхового відшкодування (20 559, 89 грн.), розрахована виходячи з рахунку-фактури ДП "Автотрейдінг-Одеса" № С-00031229 від 29.06.2013.

Разом з тим, суд першої інстанції при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, керувався Звітом № 73/17 від 24.07.2014, відповідно до якого матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу "Skoda Fabia", складає 18 394,57 грн.

Враховуючи даний Звіт, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 17 884,57 грн. (18 394,57 грн. - розмір збитку згідно Звіту - 510 грн. - франшиза).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки місцевого господарського суду помилковими, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та Овчаренко Юлією Миколаївною на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № -01 від 22.11.2012 належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та Овчаренко Юлією Миколаївною договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та Овчаренко Юлією Миколаївною договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № -01 від 22.11.2012.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 17.02.2015 у справі № 910/15581/14.

Відповідно до п. 16.4.1 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № -01 від 22.11.2012 кошторис збитків складається на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО, рекомендованої страховиком.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення. (Наведена правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 21.01.2014 № 910/11450/13).

На виконання умов договору страховиком отримано рахунок-фактуру ДП "Автотрейдінг-Одеса" № С-00031229 від 29.06.2013, яким встановлено вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля в сумі 24 014, 66 грн.

Страховиком здійснено перерахування коштів в сумі 21 069, 89 грн. на рахунок ДП "Автотрейдінг-Одеса", що підтверджується платіжним дорученням № 10848 від 06.09.2013 р.

Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Так, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, визнана позивачем як сума страхового відшкодування відповідно до страхового акта від 14.08.2013 року, становить 21 069, 89 грн. та ґрунтується на підставі рахунку-фактури № С-00031229 від 29.06.2013, складеного організацією, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля.

При цьому, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується факту оскарження позивачем розміру страхового відшкодування.

Також позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, виплачено страхове відшкодування в розмірі 21 069, 89 грн., виходячи з фактичної вартості ремонту транспортного засобу, визначеної відповідно до документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наданий страховиком рахунок-фактура ДП "Автотрейдінг-Одеса" № С-00031229 від 29.06.2013 є належним доказом розміру збитків та відповідно не приймати його у суду підстав не має.

Аналогічної позиції про те, що рахунок СТО є належним доказом розрахунку матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу дотримується також і Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13 та від 14.05.2013 у справі № №5011-7/16471-2012.

З огляду на викладене, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО не суперечить ні умовам договору добровільного страхування, ні вимогам закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, на підставі Звіту.

Безпідставним є також і висновок місцевого господарського суду про необхідність врахування показників експлуатаційного зносу застрахованого транспортного засобу. Такий висновок ґрунтувався на застосуванні судом положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, як вже зазначалося вище, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та Овчаренко Юлією Миколаївною договору добровільного страхування.

Положеннями п. 5.1 договору добровільного страхування № -01 від 22.11.2012 передбачено визначення страхового відшкодування без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 статті 14 та статтею 204 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Сторонами доказів визнання недійсним вказаного Договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу, до суду не надано.

Крім цього, відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Із наявних у справі доказів вбачається, що до автомобіля "Skoda Fabia", реєстраційний номер ВН1092ВМ (легковий автомобіль, вироблений у 2007 році, не в країні СНД), який потрапив у ДТП, що сталася 13.06.2013 року, не застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, оскільки строк його експлуатації на момент цієї ДТП не перевищував 7 років і тому КТЗ дорівнює 0.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визначення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, на підставі Звіту.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення суми страхового відшкодування.

Так, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, та з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 20 559, 89 коп. (визначена позивачем на підставі рахунку СТО за вирахуванням 510 грн. франшизи).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський суд при частковому задоволенні позовних вимог дійшов невірного висновку про те, що розмір страхового відшкодування підлягає визначенню на підставі Звіту, що призвело до необґрунтованих висновків в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в меншому ніж є обґрунтованим розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині визначення суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 20 559, 89 коп.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 827 грн. та апеляційної скарги в сумі 913, 50 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі № 910/29583/14 за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 20 559,89 грн. задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 у справі № 910/29583/14 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 20 559,89 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (01010, м. Київ, вул. Андрія Іванова, буд. 21/17, кв. 1; ідентифікаційний код 20448234) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) страхове відшкодування в сумі 20 559 грн. 89 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн.».

4. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (01010, м. Київ, вул. Андрія Іванова, буд. 21/17, кв. 1; ідентифікаційний код 20448234) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 913 грн. 50 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи № 910/29583/14 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.І. Буравльов

М.А. Руденко