ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 922/1537/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 43 191,40 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовної заявою про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 43 191,40 грн., в тому числі 32224,85 грн. - основного боргу, 1 704,96 - 3% річних, 9 261,59 грн. - інфляційних втрат;

- стягнути з відповідача на користь позивача 1897,00 грн. сплачений позивачем судовий збір.

Ухвалою господарського суду від 18.03.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02.04.2015р. об 11:15 год.

Ухвалою господарського суду від 02.04.2015р. розгляд справи відкладався на 21.04.2015р. у зв'язку з неявкою сторін по справі.

20 квітня 2015 року від позивача надійшло клопотання (вх. №15547), в якому на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2015р. просить суд долучити до матеріалів справи копію Акта звірки взаєморозрахунків станом на березень 2015 року. Також просить суд слухати справу без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами та доказами. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання 02.04.2015р. позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання. Розглянувши клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, суд вважає за можливе задовольнити його як таке, що не суперечить інтересам сторін та вимогам чинного законодавства.

У призначене 21.04..2015р. судове засідання відповідач не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в судове засідання свого повноважного представника не направив.

Згідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду або постанови апеляційного суду (п. 2 ч. 2 ст. 111-10 Господарського процесуального кодексу України.

Судом перевірено адресу відповідача: згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30 березня 2015 року, місцезнаходження відповідача - 61099, місто Харків, просп. Московський, буд. 248, корп. "Г", кв. 56, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвала про відкладення розгляду справи) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджується штампом канцелярії суду на зворотній стороні відповідних документів.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала господарського суду від 18.03.2015р. про порушення провадження у справі та ухвала господарського суду від 02.04.2015р. про відкладення розгляду справи повернуті без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, суд вважає, що учасники судового процесу повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, але відповідач не з'явився у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність часу, наданого відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС" (Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір поставки №11/12-1Ха (надалі - Договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти товар відповідно до поданих Покупцем замовлень, а Покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість.

Згідно п. 1.2. Договору поставки конкретні кількість, ціна (вартість), асортимент, номенклатура Товару, його часткове співвідношення за видами, марками визначається видатковими накладними на кожну поставку.

Відповідно до п. 5.2. Договору поставки товар передається у власність (постачається) Покупцю партіями на підставі відповідних замовлень Покупця Партією, за даним Договором, визнається товар, отриманий за однією накладною.

У відповідності до п. 5.4. Договору поставки оплата партії товару здійснюється Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника на підставі виставленого Постачальником рахунка-фактури та/або накладною на протязі 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Пунктом 6.1. Договору поставки сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання будь-якої із Сторін своїх зобов'язань за цим Договором, винна Сторона у порядку передбаченому чинним законодавством України, відшкодовує іншій стороні всі документально підтверджені у зв'язку з цим збитки.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року. Якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодна Сторона письмово не повідомить іншу Сторону про припинення дії Договору, Договір вважається пролонгованим на один календарний рік і на тих самих умовах, при цьому укладання додаткової угоди не потрібно. Кількість таких продовжень договору є необмеженою (пункт 8.1. Договору поставки).

На виконання вказаного Договору поставки в період з 01.11.2012р. по 11.03.2015р. позивач поставив відповідачу товарів на загальну вартість 158 100,66 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані між сторонами (а.с. 41-71).

Згідно накладних на повернення (а.с. 72-86) відповідач повернув товар на загальну суму 56 199,31 грн.

В період з 01.11.2012р. по 11.03.2015р. відповідач перерахував на поточний рахунок позивача суму в розмірі 69 676,50 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, наявних у справі.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 32 224,85грн., що підтверджується копією акту звірки взаєморозрахунків.

В зв'язку з невиконанням покупцем зобов'язання щодо оплати отриманого товару продавець звернувся до покупця з вимогою (вих. №321/1 від 14.11.14р.) про сплату заборгованості. Однак відповідачем не надано відповідь на вимогу позивача та сплачено суму заборгованості за Договором поставки.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 158 100,66 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В ст. 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Як вже було зазначено вище, між сторонами існували правовідносини з купівлі-продажу (поставки).

Отже, обставини щодо поставки товару, можуть підтверджуватися первинними документами в розумінні вищезазначених положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", складеними при виконанні господарської операції.

Дослідивши надані позивачем видаткові накладні, колегія суддів констатує, що вони відповідають вимогам ст.9 Закону України від 16.07.1999 р. за № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку: містять обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. Дані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції (поставка товару) та є підставою для оплати за поставлений товар у відповідності з вимогами ст. 692 Цивільного кодексу України.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Таким чином, факт поставки товару відповідачу за договором поставки №11/12-1Ха є доведеним та підтвердженим належними доказами, а тому у відповідача виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором поставки виконав в узгодженому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні та, що не спростовується відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Станом на 31.03.2015р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 32 224,85 грн., що підтверджується копією акту звірки взаєморозрахунків.

Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 32 224,85 грн. є правомірною, обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 1 704,96 грн. та інфляційні втрати в розмірі 9 261,59 грн.

Дослідивши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок 3% річних, судом встановлено, що в розрахунку позивачем невірно зазначено кінцеві дати сплати за видатковими накладними та включено дні фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється нарахування 3% річних.

Як зазначено в пункті 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно правової позиції постанов Вищого господарського суду України від 16.09.2014 року у справі №904/2096/14, від 02.07.2014 року у справі №910/21901/13 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вказане обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором відповідно до ст. 625 ЦК України.

У зв'язку з чим, з урахуванням дати виникнення та фактичної оплати відповідачем заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 1 678,61 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування інфляційних втрат у розмірі 9 261,59 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, суд дійшов висновку, що судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із викладеного та враховуючи те, що спір доведено до суду з вини відповідача, а також те, що мінімальна сума судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1 827,00грн., відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 827,00грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 525, 530, 610-612, 625, 627-629, 638, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 175, 193, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 29, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім Мейкерс» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд 38, к. 12, ) основний борг у розмірі 32 224 (тридцять двi тисячi двiстi двадцять чотири) грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 1 678 (одна тисяча шiстсот сiмдесят вісім) грн. 61коп., 9 261 (дев'ять тисяч двiстi шiстдесят одна) грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вiсiмсот двадцять сім) грн. 00 коп.

В частині стягнення 3% річних у сумі 26,35 грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.04.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/1537/15