КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 910/28820/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Мамедова І.Р., довіреність № 01-15-01/01 від 05.01.2015,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28820/14 (суддя Яковенко А.В.) за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" про відшкодування шкоди в сумі 32 445,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" про стягнення 32 445,75 грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28820/14 позовні вимоги задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 32 445,75 грн. страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "Toyota Land Cruеser", реєстраційний номер АІ0010АК, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Європейський страховий союз".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28820/14 змінити в частині присудженого до стягнення розміру страхового відшкодування.

Так, апелянт посилається на те, що рахунок-фактура ТОВ "Бровари моторс" № СФ-0000919 від 01.10.2014 не є належним доказом розрахунку матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, оскільки його розмір повинен встановлюватися на підставі відповідного Звіту.

Згідно наданого апелянтом Звіту про визначення вартості матеріального збитку вартість збитку завданого застрахованому позивачем автомобілю становить 27 750, 75 грн.

Саме зазначену суму апелянт вважає обґрунтованою до стягнення.

В судовому засіданні 20.04.2015 року представник апелянта - відповідача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Крім цього, позивач просив суд розглядати справу за відсутності його представника.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком та підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ", як страхувальником 27.12.2011 укладено Генеральний договір страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700-AVIS, за яким застраховано транспортний засіб "Ford Focus" реєстраційний номер АА3780МВ.

У Києво-Святошинському районі Київської області на вул. Велика Кільцева на території ринку "Столичний" 03.09.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Ford Focus", реєстраційний номер АА3780МВ, під керуванням Бондаренка О.В. та автомобіля "Toyota Land Cruеser", реєстраційний номер АІ0010АК, під керуванням Артеняна С.С.

У результаті зазначеної ДТП, автомобіль "Ford Focus", реєстраційний номер АА3780МВ, під керуванням Бондаренка О.В., отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ № 9431887 (а.с. 73).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.09.2014 у справі №369/9249/14-п водія автомобіля "Toyota Land Cruеser", реєстраційний номер АІ0010АК Артеняна С.С. визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ "Бровари моторс" № СФ-0000919 від 01.10.2014, вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля становить 32 945, 75 грн. з ПДВ.

Страхувальник пошкодженого в ДТП транспортного засобу "Ford Focus", реєстраційний номер АА3780МВ, 04.09.2014 р. звернувся до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" з заявою про настання страхового випадку про виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП, відповідно до умов договору страхування визнана позивачем страховим випадком, про що 28.10.2014 складено страховий акт №ДККА-39563. Згідно розрахунків, здійснених на підставі положень договору добровільного страхування, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 32 945, 75 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем здійснено перерахування страхового відшкодування на суму 32 945, 75 грн. ТОВ "Бровари моторс" (СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля), що підтверджується платіжним дорученням № 26515 від 30.10.2014 р.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Toyota Land Cruеser", реєстраційний номер АІ0010АК, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Європейський страховий союз" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№6232896. Наведена обставина підтверджується, зокрема, довідкою МТСБУ, наданої на вимогу суду першої інстанції (а.с. 85).

Застрахованим транспортним засобом за зазначеним полісом є автомобіль "Toyota Land Cruеser", ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну якому становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 500.

Позивач, зазначає, що після сплати ним своєму страхувальнику (Бондаренко О.В.) страхового відшкодування згідно умов договору страхування наземного транспорту №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011 до нього перейшло право вимоги до відповідача, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Європейський страховий союз" страхового відшкодування в розмірі 32 445,75 грн. (32 945, 75 грн. - страхове відшкодування - 500 грн. - франшиза).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначені норми передбачають наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм а також те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Toyota Land Cruеser", реєстраційний номер АІ0010АК, водія якого визнаного винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Європейський страховий союз" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№6232896, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Позивачем, сума заявленого до стягнення страхового відшкодування (32 445,75 грн.), розрахована виходячи з рахунку-фактури ТОВ "Бровари моторс" № СФ-0000919 від 01.10.2014, яким встановлено вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (32 945, 75 грн.) за вирахуванням 500 грн. франшизи, передбаченої полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№6232896.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною сумою страхового відшкодування, посилається на те, що рахунок-фактура ТОВ "Бровари моторс" № СФ-0000919 від 01.10.2014 не є належним доказом розрахунку матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, оскільки його розмір повинен встановлюватися на підставі відповідного Звіту.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки відповідача помилковими, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011 належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та підприємством з іноземними інвестиціями "ВІП-РЕНТ" договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постанові від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13.

Відповідно до п. 15. 1 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011 розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку, на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ та/або документів, зазначених у Розділі 14 цього договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку.

Розділом 14 (п.п. 14.2.2) передбачено, що при настанні страхового випадку страхувальник зобов'язаний надати страховику, зокрема, документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, які обираються страховиком за одним або кількома із нижчезазначених варіантів:

- документи ремонтних підприємств (наряд - замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються та інш.;

- документи, що підтверджують оплату виконання відновлювальних робіт (в разі, якщо ремонт здійснювався за рахунок страхувальника);

- висновок незалежної експертизи в разі її проведення (якщо вона замовлялась страхувальником, за погодженням із страховиком).

На виконання умов договору страхувальником було надано страховику рахунок-фактуру ТОВ "Бровари моторс" № СФ-0000919 від 01.10.2014, яким встановлено вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля в сумі 32 945, 75 грн.

Страховиком здійснено перерахування зазначених коштів на рахунок ТОВ "Бровари моторс", що підтверджується платіжним дорученням № 26515 від 30.10.2014 р.

Крім цього, Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Так, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, визнана позивачем як сума страхового відшкодування відповідно до страхового акта від 28.10.2014 року, становить 32 945,75 грн. та ґрунтується на підставі рахунку-фактури № СФ-0000919 від 01.10.2014, складеного організацією, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля.

При цьому, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується факту оскарження позивачем розміру страхового відшкодування та заявлення ним клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи на предмет відповідності вартості фактичного ремонту автомобіля завданому йому матеріальному збитку внаслідок ДТП.

Також позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, виплачено страхове відшкодування в розмірі 32 945,75 грн., виходячи з фактичної вартості ремонту транспортного засобу, визначеної відповідно до документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наданий страховиком рахунок-фактура ТОВ "Бровари моторс" № СФ-0000919 від 01.10.2014 є належним доказом розміру збитків та відповідно не приймати його у суду підстав не має.

Аналогічної позиції про те, що рахунок СТО є належним доказом розрахунку матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу дотримується також і Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13 та від 14.05.2013 у справі № №5011-7/16471-2012.

Отже, доводи скаржника про необхідність доведення розміру збитків виключно шляхом проведення оцінки професійним оцінювачем відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Сума ж страхового відшкодування, заявлена позивачем до стягнення, обґрунтовано зменшена на суму франшизи.

Підпунктом 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№6232896 франшиза становить 500 грн. 00 коп., то стягненню з відповідача підлягає сума збитків за вирахуванням суми франшизи.

Отже, сума страхового відшкодування, заявлена позивачем до стягнення (32 445, 75 грн.) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, судом першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28820/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/28820/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко