РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/4300/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» розірвання Договору про спільну експлуатацію проїздної

Представники:

від Позивача: Миронов О.І. (представник за довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» (надалі також - «Відповідач») про розірвання Договору про спільну експлуатацію проїздної.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.01.2014 року між Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» (Замовник) було укладеного Договір про спільну експлуатацію проїздної, відповідно до умов якого на умовах цього договору здійснюється експлуатація Замовником проїзної ВАТ «РЗТА», що належить Власникові і знаходиться за адресою: с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4. Як зазначає Позивач, станом на 01.02.2015 року заборгованість Відповідача за вказаним Договором становить 3 600 грн. 00 коп., а тому враховуючи порушення істотних умов Договору, на підставі ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України просить Суд розірвати Договір про спільну експлуатацію проїздної, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/4300/15-г, судове засідання призначено на 25.03.2015 р.

25.03.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження по справі від 24.02.2015 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 24.02.2015 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

1) надати інформацію з посиланням на належні докази щодо того, чи зверталось Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів" із заявою про розірвання договору, відповідно до п. 12 Договору про спільну експлуатацію проїзної від 01.01.2014 року;

2) надати належним чином засвідчені копії всіх додаткових договорів і додатків до Договору про спільну експлуатацію проїзної від 01.01.2014 року;

3) надати Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно - конструкторське бюро "Українське машинобудівництво".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.03.2015 року відкладено розгляд справи на 15.04.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням Відповідачем вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 15 квітня 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 року у справі № 910/4300/15-г, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» є 03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ АНРІ БАРБЮСА, будинок 11/2.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/4300/15-г направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 15 квітня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 року між Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» (Замовник) було укладеного Договір про спільну експлуатацію проїздної, відповідно до умов якого на умовах цього договору здійснюється експлуатація Замовником проїзної ВАТ «РЗТА», що належить Власникові і знаходиться за адресою: с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4.

Відповідно до п.4 Договору за експлуатацію проїзної Товариства Замовник сплачує Власнику компенсацію у розмірі 300 грн. 00 коп. на місяць, в т.ч. ПДВ.

Згідно з п.5 Договору цей Договір вважається укладений і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, та його скріплення печатками Сторін.

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.5 цього Договору, та закінчується 31 грудня 2014 року. (п.6 Договору)

У п. 7 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Відповідно до п.11 Договору цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, який оформлюється додатковим договором до цього Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України.

Згідно з п. 12 Договору цей Договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із Сторін за умови письмового повідомлення іншої сторони за 30 календарних днів до його розірвання.

06.05.2014 року Позивач листом за вих. №168/05 звернувся до Відповідача з вимогою сплатити існуючу заборгованість за Договором про спільну експлуатацію проїздної від 01.01.2014 року за період січень 2014 р. - березень 2014 р. в розмірі 1200 грн. 00 коп., що підтверджується фіскальним чеком від 07.05.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що станом на 01.02.2015 року заборгованість Відповідача за вказаним Договором становить 3 600 грн. 00 коп., а тому враховуючи порушення істотних умов Договору, на підставі ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України просить Суд розірвати Договір про спільну експлуатацію проїздної, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про спільну експлуатацію проїздної від 01.01.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другоїстатті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, в результаті укладення між сторонами Договору про спільну експлуатацію проїздної від 01.01.2014 року у Відповідача виник обов'язок щомісячно здійснювати оплату за експлуатацію проїзної.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Відкритому акціонерному товариству «Рівненський завод тракторних агрегатів» в розмірі 3 600 грн. 00 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату експлуатацію проїзної в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим Суд прийшов висновку, що розмір неотриманих платежів не дозволяє Позивачу отримати очікуване при укладенні договору, та встановлює істотність порушення відповідачем умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З наведених норм вбачається, що договір може бути розірваний двома способами: позасудовим та судовим. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 недотримання Позивачем вимог закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що у зв'язку з невиконанням Відповідачем зобов'язань по оплаті за експлуатацію проїзної, Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» - задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір про спільну експлуатацію проїздної від 01.01.2014 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» (33021, Рівненська обл., місто Рівне, РІВНЕ-21, Ідентифікаційний код юридичної особи 00235884) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ АНРІ БАРБЮСА, будинок 11/2, Ідентифікаційний код юридичної особи 38105316).

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно - конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ АНРІ БАРБЮСА, будинок 11/2, Ідентифікаційний код юридичної особи 38105316) на користь Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» (33021, Рівненська обл., місто Рівне, РІВНЕ-21, Ідентифікаційний код юридичної особи 00235884) судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.00 грн.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17 квітня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин