КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. справа№ 911/1628/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Скрипки І.М.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Хитрова Л.В.

відповідача - Давидова О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни

на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2014 р.

у справі № 911/1628/14 (суддя - Наріжний С.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни

про стягнення 87 819,30 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 22.03.2011 р., з яких: 50 000,00 грн заборгованості за кредитом, 24 400,00 грн заборгованості по процентах, 6 262,22 грн пені, 7 157,08 грн комісії.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/1628/14 від 10.06.2014 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2014 р., Фізична особа-підприємець Помазун Ірина Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в позовних вимогах.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що місцевим судом при прийнятті рішення не було враховано того, що заборгованість позичальника не підтверджується жодними первинними бухгалтерськими документами, тобто відсутні первинні документи і докази, що свідчать про існування боргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни прийнято до провадження у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В., а розгляд справи призначено на 12.03.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 р. розгляд справи відкладено на 31.03.2015 р. у зв`язку з неявкою представників позивача.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці склад суду змінено та визначено наступну колегію суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Жук Г.А., Шапран В.В.

У судовому засіданні 31.03.2015 р. оголошено перерву до 21.04.2015 р.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/647/15 від 21.04.2015 р. у зв`язку з порушенням порядку формування колегії суддів, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 911/1628/14, за результатами якого її передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Шапран В.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р. було прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни до провадження у визначеному складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

22.03.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та Фізичною особою-підприємцем Помазун Іриною Іванівною (далі - клієнт) було підписано заяву, згідно умов якої остання приєдналась та погодилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови), що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до вказаної заяви клієнтом було накладено електронно-цифровий підпис у системі інтернет-клієнт-банкінгу Приват 24.

Згідно з п. 3.18.1.16 Умов та правил надання банківських послуг при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У відповідності до п. 3.18.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті процентів та винагороди (п. 3.18.1.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п. 3.18.1.5 вказаних Умов кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта поверх залишку грошових коштів на його поточному рахунку.

Як передбачено п. 3.18.1.6 Умов, ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта.

Відповідно до умов договору банківського обслуговування від 22.03.2011 р. відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 8741 в національній валюті у сумі 1000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт відповідачу було збільшено.

Так, 23.05.2011 р. кредитний ліміт відповідачу було збільшено до 3 100,00 грн та 17.08.2012 р. до 50 000,00 грн, що підтверджується довідкою № 08.7.0.0.0/52 від 08.04.2014 р. про розмір встановлених кредитних лімітів.

Пунктом 3.18.1.8 Умов передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, чи у будь-якій іншій формі - «Угода»).

Згідно з п. 3.18.6.1 Умов обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або у будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Пунктом 3.18.4.1.3 Умов встановлено, що у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається (п. 3.18.4.9 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.4 Умов клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, процентів у відповідні їм дати вони вважаються простроченими (п. 3.18.4.10 Умов).

Згідно з п. 3.18.2.3.4 Умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого умовами та правилами надання банківських послуг, змінити умови кредитування та вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом направлення повідомлення.

На виконання умов договору, за період з 21.12.2012 р. по 14.03.2014 р., позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку ФОП Помазун І. І.

Однак відповідач свої зобов'язання за договором банківського обслуговування від 22.03.2011 р. перед позивачем у повному обсязі не виконала, в зв'язку з чим за нею утворилась заборгованість за кредитом у сумі 50 000,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 24 400,00 грн за період з 01.02.2013 р. по 14.03.2014 р. та заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 7 157,08 грн за період з 03.01.2013 р. по 14.03.2014 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з банківського рахунку відповідача.

07.03.2014 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 10221K3W0S03L з вимогою негайно погасити прострочену заборгованість в повному обсязі у сумі 86 859,60 грн, яка виникла на той період часу.

Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без реагування.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, заявою від 22.03.2011 р. відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови договору банківського обслуговування, що складається з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів ПриватБанку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20.08.2013 р. у справі № 15/5007/1293/12.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з банківського рахунку ФОП Помазун І. І.

Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості по кредиту, процентах та комісії.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту за договором від 22.03.2011 р. у сумі 50 000,00 грн, заборгованості по процентах у сумі 24 400,00 грн та заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 7 157,08 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за простроченим кредитом і процентами у сумі 6 262,22 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до п. 3.18.5.1 Умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 3.18.5.4 Умов передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 6 262,22 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, її розмір перевірений судом, є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору. Нарахування пені здійснено за прострочення виконання зобов'язання за періоди, які відповідають вимогам ст. 232 ГК України і п. 3.18.5.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Доводи скаржника про те, що заборгованість позичальника не підтверджується жодними первинними бухгалтерськими документами, тобто відсутні первинні документи і докази, що свідчать про існування боргу, колегія вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Як було встановлено вище, позивачем було надані ФОП Помазун І.І. кредитні кошти у сумі 50 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з банківського рахунку відповідача.

Крім того, відповідач не заперечує отримання ним вказаних кредитних коштів на його рахунок.

Також, позивачем надано суду належні докази на підтвердження кредитної заборгованості, в тому числі і по розрахунку пені.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2014 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Помазун Ірини Іванівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2014 р. у справі № 911/1628/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1628/14 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

І.М. Скрипка