ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.2015 Справа № 920/361/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Моїсеєнко В.М.. при секретарі судового засідання Сорока Л.М., розглянувши матеріали справи № 920/361/15:

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Юнаківка, Сумський район

до відповідача: Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області, м.Суми

про стягнення 16990,51 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: Сокур Н.П.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 10 год. 20 хв. 23.03.2015р. до 10 год. 20 хв. 16.04.2015р. та до 10 год.00 хв. 27.04.2015р.

Суть спору: у своїй позовній заяві б/н б/д фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21958,16 грн. з яких: 14057,00 грн. боргу за виконані роботи, 504,92 грн. 3% річних, 3713,30 грн. пені, 3682,94 грн. інфляційних збитків, а також судові витрати, пов' язані з розглядом справи.

Відповідач подав відзив № 04-2047/15 від 20.03.2015р. на позовну заяву, в якому зазначає, що заборгованість перед позивачем по оплаті виконаних робіт у сумі 14057,00 грн. виникла не з вини Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, а з вини Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області та Державної казначейської служби України через не проведення наявних бюджетних призначень, передбачених Державним бюджетом України відповідно до затверджених кошторисів видатків на 2013 та 2014 роки. Відповідач вчинив усі необхідні дії в межах своїх повноважень для запобігання утворенню заборгованості перед позивачем за договором № 84 від 01.07.2013р., а заборгованість виникла через не проведення ГУ ДКСУ в Сумській області операцій з оплатою зареєстрованих платежів. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 04.04.2012р. по справі № 3/17-2693-2011.

Щодо вимог про стягнення пені, відповідач зазначає, що позивачем пропущена спеціальна позовна давність в один рік, тому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та залучити до участі у справі в якості іншого відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Державну казначейську службу України.

Відповідач подав клопотання б/н, б/д про сплив позовної давності, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт через пропущення позивачем строку спеціальної позовної давності в один рік.

Позивач подав заяву б/н, б/д про зменшення розміру позовних вимог, в якій він зазначає, що ним був здійснений перерахунок пені з метою приведення її до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, і, станом на 23.03.2015р., позивач просить суд стягнути з відповідача 14057,00 грн. основного боргу, 1077,40 грн. пені, 1644,67 грн. інфляційних збитків та 211,44 грн. 3% річних, а всього 16990,51 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України суд 23.03.2015р. прийняв заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

27.04.2015р. відповідач подав клопотання від 27.04.2015р. №04-2979/15, в якому зазначає, що Державною фінансовою інспекцією в Сумській області проводиться позапланова ревізія в ТУ ДСА України в Сумській області з метою підтвердження достовірності обсягів кредиторської заборгованості за виконані ФОП ОСОБА_1 роботи, тому , посилаючись на ст.69 ГПК України просить продовжити строк розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти продовження строку розгляду справи.

Суд клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи залишає без задоволення, так як справа розглядалася тричі в судових засіданнях, відповідачу було надано можливість та час для надання всіх документів та доказів по справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 84 від 01.07.2013р., позивач зобов'язувався провести технічний нагляд по об'єкту: «Капітальний ремонт будівлі районного суду по АДРЕСА_1», а відповідач в свою чергу зобов'язувався перерахувати оплату за виконану роботу із здійснення технічного нагляду у семиденний термін згідно з виставленим рахунком та актом здачі-приймання робіт (надання послуг) (п.2.2 договору).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Факт виконання робіт та прийняття їх відповідачем підтверджується актом № 84 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12.12.2013р., копія якого додана до матеріалів справи ( а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач порушив договірні зобов'язання щодо оплати виконаних робіт (наданих послуг), не сплатив вартість виконаних робіт (наданих послуг) позивачеві, внаслідок чого сума заборгованості відповідача за договором № 84 від 01.07.2013р. становить 14057,00 грн.

Листом від 21.10.2014р. № 25 позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити причину несплати заборгованості за договором № 84 та орієнтовану дату погашення.

Відповідач листом від 10.11.2014р. № 04-1736/14 повідомив позивача, проте, що відповідно кошторису на 2014 рік бюджетні призначення по капітальним видаткам відсутні взагалі. Борг у сумі 14057,00 грн. за виконані роботи по технічному нагляду об'єкту «Капітальний ремонт будівлі районного суду по АДРЕСА_1» буде сплачений після того, як надійде кошторис зі змінами на 2014 рік.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи викладені обставини, зокрема те, що факт виконання позивачем договірних зобов'язань підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідач, в свою чергу, доказів оплати передбачених договором № 84 від 01.07.2013р. робіт не подав, факт наявності основного боргу перед позивачем визнав, суд вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача 14057,00 грн. основного боргу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Позивачем, згідно заяви про зменшення позовних вимог, нараховано відповідачеві 211,44 грн. 3% річних з грудня 2013р. по червень 2014р. та інфляційні збитки за цей же період в сумі 1644,67 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1644,67 грн. інфляційних збитків та 211,44 грн. 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як відповідач на протязі зазначеного позивачем часу не виконує договірні зобов'язання.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у разі порушення терміну оплати за надані послуги замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом вищевказаного пункту договору, вбачається, що мова йде саме про стягнення пені як різновиду штрафних санкцій, тому що відповідно до пункту 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з розрахунком позивача, наданому у заяві про зменшення позовних вимог, відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 1077,40 грн. за період з 23.12.2013р. по 14.04.2014р. та з 15.04.2014р. по 23.06.2014р.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовуються приписи частини шостої ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно вимог ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як слідує із матеріалів справи роботи позивачем, за які не провів розрахунки відповідач, виконані 12.12.2013р., що підтверджується актом здачі-приймання робіт, та не оспорюється сторонами по справі.

Згідно п.2.2 договору № 84 від 01.07.2013р. відповідач повинен перерахувати оплату за виконані роботи в семиденний термін згідно з виставленим рахунком та актом здачі-приймання робіт (надання послуг).

Таким чином, позивачу стало відомо про порушення його права на отримання коштів за виконані роботи в грудні 2013 року, а саме 20 грудня 2013р., з цього часу і почався перебіг строку позовної давності до вимог стосовно стягнення пені.

Згідно вимог ст. 267 Цивільного кодексу України , особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а відповідач своєю заявою , яка надійшла до господарського суду Сумської області 10.04.2015р. заяви клопотання про сплив позовної давності..

Таким чином, позовні вимоги стосовно стягнення пені заявлені позивачем з порушенням приписів ст. 258 Цивільного кодексу України, тому суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України відмовляє в їх задоволенні.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 1711,15 грн. відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про залучення іншого відповідача, суд зазначає, що за клопотанням сторони або за своєю ініціативою суд має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18).

В даному спорі господарські правовідносини склалися між позивачем та відповідачем і зобов'язаною стороною є саме відповідач, а не орган Державного казначейства України , тому підстав для залучення інших відповідачів по справі не має і суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про залучення в якості інших відповідачів по справі - Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Державної казначейської служби України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Сумській області (40002, м. Суми, вул.Перемоги,4, ідентифікаційний код 26270240) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) 14057,00 грн. основного боргу, 1644,67 грн. інфляційних збитків, 211,44 грн. 3 % річних, 1711,15 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2015року.

Суддя В.М. Моїсеєнко