РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015Справа №910/6068/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Турсхольм»

про стягнення 291 687, 27 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Харченко Л.І.;

від відповідача: Нагребельний А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Турсхольм» (далі-відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 291 687, 27 грн., з яких: 138 861, 11 грн. - пеня, 152 826, 16 грн. - 7 % штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № на закупівлю товарів від 02.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 30.03.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 30.03.2015 р. оголошувалась перерва до 27.04.2015 р.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.04.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Турсхольм» укладено договір № на закупівлю товарів, умовами якого передбачено, відповідач зобов'язується поставити позивачу фарби та лаки на основі полімерів (код ДК 016:2010-20.30.1), а позивач зобов'язується прийняти вказаний товар і оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування товару, кількість (57 420 літрів) , ціна на одиницю товару, зазначаються в специфікації (додаток № 1), що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п. 3.1. договору, ціна договору становить: 4 361 194, 80 грн., в тому числі ПДВ - 726 865, 80 грн.

Оплата здійснюється позивачем шляхом перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача проміжними платежами по факту поставки товару протягом 60 календарних днів (п. 4.1 договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що термін поставки товару: до 30 календарних днів з моменту направлення заявки від позивача відповідачу.

Умовами п. 6.3. договору визначено, що відповідач зобов'язаний, зокрема забезпечити поставку товару у строки, встановлені даним договором.

Відповідно до п. 7.3. договору, за порушення строків поставки товарів відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення поставки за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє 1 рік з дати укладення, а в частині розрахунків, до повного виконання зобов'язань позивачем (п. 10.1 договору).

28.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Турсхольм» укладено додаткову угоду до договору № на закупівлю товарів від 02.12.2013 р., відповідно до умов якої сторони вирішили викласти п. 3.1. договору в наступній редакції:

Ціна договору становить: 4 360 917, 60 грн., в тому числі ПДВ - 726 819, 60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачеві товар на загальну суму 4 360 917, 60 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000050 від 02.04.2015 р., № № РН-0000069 від 05.05.2014 р., № РН-0000080 від 15.05.2014 р., № РН-0000087 від 27.05.2014 р., № № РН-0000088 від 05.06.2014 р., № РН-0000092 від 05.06.2014 р., які підписані представниками сторін та скріплені печатками відповідача.

Так, відповідно до довідки № 6 від 26.11.2014 р. Головним державним аудитором Держфінінспекції в Черкаській області Члек А.В. в ході проведення операційного аудиту у філії «УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» під час моніторингу платежів на користь TOB «Турсхольм» за поставку лакофарбових матеріалів, на загальну суму 979 851,60 грн. (позиція 6 реєстру платежів № 2 від 28.10.2014, позиція 2 реєстру платежів № 1 від 29.10.2014, позиція 1 реєстру платежів № 1 від 31.10.2014, позиція 3 реєстру платежів № 1 від 03.11.2014, позиція 15 реєстру платежів № 1 від 07.11.2014) опрацьовано документи, в результаті чого встановлено, що прострочення поставок TOB «Турсхольм» лакофарбової продукції по Договору № складає від 12 до 55 календарних днів (в розрізі накладних).

У зв'язку з чим, відповідно до умов п. 7.3. договору аудитор здійснив нарахування штрафних санкцій за порушення TOB «Турсхольм» строків поставки товарів у розмірі 291 687, 27 грн., з яких 138 861, 11 грн. - пеня, 152 826, 16 грн. - 7 % штрафу.

Також, аудитор дійшов висновку, що УМГ «Черкаситрансгаз» в порушення пункту 7.3. Договору № не розраховано пеню і штрафні санкції та не виставлено претензію ТОВ «Турсхольм» на суму 291 687,27 грн.

На виконання вимог зазначеної вище довідки, позивач направив на адресу відповідача претензію № 7293/02 від 02.12.2014 р., в якій зазначив, що на виконання умов договору позивачем направлялись на адресу відповідача заявки № 979/11 від 19.02.2014 р. та № 1564/11 від 20.03.2014 р. щодо поставок товару, однак відповідач не здійснив поставку у визначений договором термін, тому просить перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму нарахованих штрафних санкцій у розмірі 291 687, 27 грн.

Листом від 22.12.2014 р. № 22-05/14 відповідач надав відповідь на претензію позивача, зазначивши, що останній не направляв Товариству з обмеженою відповідальністю «Турсхольм» заявок в дати, визначені у претензії, а тому ці дати не можуть братися за основу для відліку строку на поставку товару.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача 138 861, 11 грн. - пені та 152 826, 16 грн. - 7 % штрафу від вартості товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № на закупівлю товарів від 02.12.2013 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, за порушення строків поставки товарів відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення поставки за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (п. 7.3 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, відповідно до п. 5.1 договору, поставка товару здійснюється до 30 календарних днів з моменту направлення заявки від позивача відповідачу.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідача заявок на поставку товару, а наданий позивачем лист-відповідь відповідача не приймається судом як належним доказ, оскільки останній датований 14.02.2014 р., в той час як заявка позивача датована 19.02.2014 р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідачем порушувалися умови договору № на закупівлю товарів від 02.12.2013 р., щодо поставлення позивачу товару згідно виставлених останнім заявкам № 979/11 від 19.02.2014 р. та № 1564/11 від 20.03.2014 р., з огляду на відсутність доказів направлення вказаних заявок відповідачеві та виникнення у останнього обов'язку поставити певний товар протягом 30 днів з моменту направлення заявки.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 30.04.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.