ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 р. Справа №917/1753/14

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, 39617

про стягнення 624 713, 45 грн

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Грак С.С., довіреність б/н від 03.06.2013р.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості по договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-292 від 25.06.2012р. у розмірі 624 713, 45 грн, з них: 500 802,56 грн - сума основного боргу; 7 561,24 грн - 3% річних; 45 573,03 грн - інфляційні; 35 056,18 грн - штраф; 35 720,43 грн - пеня.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, його представник в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на скрутне матеріальне становище, відсутності вини у невиконанні умов договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив:

25.06.12р. між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (Кредитор) та "Теплоенерго" (Боржник) укладений договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-292.

Відповідно до пункту 1.1 в порядку та на умовах, визначених цим договором, Кредитор та Боржник домовились про розстрочення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у Боржника перед Кредитором за договором поставки природного газу від 29.10.2010р. №10/11-23 -ТЕ-03.

Загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1 договору складає 2 253 611,48 грн.

Згідно з договором Боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Рішеннями господарського суду Полтавської області від 14.01.2014р. у справі № 917/2408/13 (а.с. 89-92) стягнуто з відповідача борг та нараховані санкції за 16 місяців прострочення - з 01.08.2012р. по 29.11.2013 р.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Положеннями п. 2.5 договору про реструктуризацію заборгованості передбачено, що у випадку, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Кредитор зараховує кошти, що надійшли від Боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Таким чином, на момент звернення з позовом до суду, сума боргу відповідача перед ДК "Газ України" становить 500 802,59 грн.

Як зазначає позивач, дана сума боргу виникла внаслідок 8 місяців прострочення оплати згідно графіку.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 500 802,56 грн є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 258, 549-551 ЦК України та п. 3.4 договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у п. 2.2 даного договору, Боржник сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. За прострочення понад тридцять днів окрім пені, додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми заборгованості.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу Україна, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач нарахував відповідачу 35 720,43 грн пені та 35 056,18 грн штрафу.

Як досліджено судом спір щодо стягнення пені на користь позивача за порушення відповідачем п. 3.4. договору, що нарахована за листопад 2013 року вирішено у справі 917/2408/13, прийнято рішення про задоволення вимог щодо стягнення пені.

Таким чином, за листопад 2013 року уже стягнуто з відповідача пеню згідно рішення суду у справі № 917/2408/13 від 14.01.2014р.

За перерахунком, здійсненим судом до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 31 522,46 грн за прострочення виконання грошового зобов'язання за грудень 2013 року - червень 2014 року.

Згідно з п. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як роз'яснено у п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 р., застосування штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Пунктом 3.4. договору сторони узгодили, що за прострочення понад тридцять днів боржник зобов'язується додатково сплатити кредитору штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Отже, стягнення штрафу у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Враховуючи той факт, що позивачем стягнуто рішенням суду у справі № 917/2408/13 штраф за листопад 2013 року, суд задовольняє позов у частині стягнення з відповідача штрафу частково в розмірі 30 674,14 грн за період грудень 2013 року - червень 2014 року.

Крім того, відповідач просить суд стягнути з відповідача 45 573,03 грн інфляційних за період листопад 2013 року - липень 2014 року та 7 561,24 грн 3% річних за період з 01.11.2013р. по 18.08.2014р.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За перерахунком, здійсненим судом з урахуванням того, що рішенням у справі № 917/2408/13 уже стягнуто річні за листопад 2013 року, до стягнення з відповідача підлягає 7 407,24 - 3% річних за період з 01.12.2013р. по 18.08.2014р.

Вимоги щодо стягнення інфляційних підлягають задоволенню частково в сумі 45 447,83 грн за період - листопад 2013 року по липень 2014 року включно, оскільки рішенням Господарського суду Полтавської області від 14 січня 2014 року у справі № 917/2408/13 з відповідача стягнуто інфляційні втрати за період з 01 серпня 2012 року по 29 листопада 2013 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку задовольнити позов частково.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає наступне:

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлене замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини (п.1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р.).

Таким чином, відсутність у відповідача необхідних коштів не звільняє КП "Теплоенерго" від відповідальності у відповідності до частини 2 статті 617 ЦК України та частини 2 статті 218 ГК України.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43-44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, 39617, на користь Дочірня компанія „Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1 № 0 у AT "Ощадбанк" МФО 300465, - 500802,56 грн основного боргу; 31522,46 грн пені, 30674,14 грн штрафу, 7407,24 - 3% річних, 45447,83 грн інфляційних, 12317,81 судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 27.04.2015р.

Суддя Сірош Д.М.