КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 910/25094/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Жовнеренко Г.К. - представник за дов. б/н від 03.02.2014 року;

від відповідача: Гаджук П.П. - представник за дов. б/н від 04.11.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш"

на рішення Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 року

у справі № 910/25094/14 (суддя: Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна"

про стягнення 352 794,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Артімаш" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 352794,85 грн. за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого майна після припинення договору найму.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що за змістом ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням зносу, або у стані, в який було обумовлено в договорі. Аналогічний за своїм змістом припис міститься в п. 9.3 договору оренди, відповідно до якого у випадку припинення дії договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцю приміщення та устаткування у стані, який, за винятком нормального зносу протягом терміну оренди, не є гіршим від стану приміщень та устаткування на дату початку. Рішенням господарського суду міста Києва від 10.04.2014 року у справі № 910/776/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2014 року встановлено, що договір оренди припинив свою дію 22.11.2013 року проте, відповідач здійснив повернення приміщення з оренди за актом приймання-передачі лише 14.08.2014 року, тобто з простроченням на дев'ять календарних місяців. У зв'язку з чим позивач, в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у розмірі 352794,85 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Артімаш" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/25094/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема порушення ст. 785 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник зазначив, що відповідач перешкоджав у доступі представників позивача до приміщення та ухилявся від виконання свого обов'язку щодо повернення спірного майна з оренди.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 05.02.2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш" було прийнято до провадження.

В судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Артімаш" (орендодавець) був укладений договір оренди, предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання орендодавця передати орендареві в оплатне строкове користування приміщення разом с правами користування комунікаціями, площами загального користування, та іншими подібними правами, що пов'язані з використанням приміщення за їх призначенням, що є власністю орендодавця.

Відповідно до п. 2.2 договору орендодавець надає орендареві право користування приміщенням протягом терміну оренди виключно для цілей проживання працівника орендаря.

В статті 1 договору сторонами визначено, що приміщенням є квартира № 106 (розташована на сьомому поверсі будинку загальною площею 85,0 кв. м, яка включає дві жилі кімнати, кухню, ванну кімнату, туалетну кімнату та коридор, а також всі меблі, пристрої та обладнання, що знаходяться в ній на момент підписання акту приймання - передачі (надалі "устаткування"). Будинок у якому знаходиться приміщення, розташований за адресою: Україна, 03028, м. Київ, вул. Велика Китаївська, буд.10 А.

Відповідно до ст. 1 договору, термін оренди становить з 01.10.2011 року до 30.09.2012 року.

31.05.2013 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди від 30.09.2011 року, відповідно до п.1 якого, сторони дійшли згоди внести зміни та доповнити договір оренди від 30.09.2011 року, виклавши пункт "Дату закінчення" статті 1 у такій редакції: "Дата закінчення: 31.08.2014 року", тобто продовжили дію договору до 31.08.2014 року

Статтею 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд погоджується з твердженням скаржника, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що для застосування такого виду відповідальності необхідна наявність одночасно двох умов: допущення правопорушення, яке полягає в невиконанні обов'язку повернути майно після припинення договору, та користування майном в період прострочення його повернення, оскільки ст. 785 Цивільного кодексу України визначено єдиний критерій застосування відповідальності - факт невиконання своєчасного обов'язку з повернення речі після припинення договору оренди.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зазначена стаття кореспондується зі ст. ст. 220, 221 Господарського кодексу України, ст. ст. 612, 613 Цивільного кодексу України, відповідно до яких боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

В силу ст. ст. 613, 614 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням зносу, або у стані, в який було обумовлено в договорі.

Аналогічний за своїм змістом припис міститься в п. 9.3 договору оренди, відповідно до якого у випадку припинення дії договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцю приміщення та устаткування у стані, який, за винятком нормального зносу протягом терміну оренди, не є гіршим від стану приміщень та устаткування на дату початку.

Обов'язок орендаря повернути майно після припинення договору оренди кореспондується обов'язку орендодавця прийняти таке майно.

Як вбачається з матеріалів справи, та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач неодноразово направляв на адресу позивача листи з проханням прийняти майно з оренди.

Так, 21.08.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна" направило позивачу лист вих. № 3254 в якому повідомило про відмову від договору та заявило про його припинення, запропонувало підписати договір про внесення змін до договору оренди від 30.09.2011 року щодо його припинення, а також просило у зручний час 31.08.2013 року прибути за адресою: м. Київ, вул. Велика Китаївська, буд.10 А, кв. 106 для отримання квартири з оренди.

18.09.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна" направило позивачу лист вих. № 3388-1, з повідомленням (пропозицією) про дострокове розірвання договору оренди від 30.09.2011 року, в якому зазначило, що квартира, відповідно до п.2.2. договору, надана орендареві, виключно для проживання його працівників, послалося на ст. 825 Цивільного кодексу України, та зазначило, що зважаючи на те, що орендар письмово попередив орендодавця про відмову від договору 21.08.2013 року, повідомило, що укладений договір оренди від 30.08.2011 року в силу приписів ст. 825 Цивільного кодексу України вважатиметься розірваним починаючи з 22.11.2013 року. З огляду на зазначене, відповідач повідомив про необхідність прибуття уповноважених представників орендодавця для отримання квартири з оренди. Подібного змісту листи з проханням направити своїх представників та прийняти квартиру з оренди направлялись на адресу позивача (вих. №3989 від 03.02.2014 року, вих. № 4371 від 07.04.2014 року, вих. № 5082 від 28.07.2014 року, вих. № 5108 від 08.09.2014 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач не ухилявся від виконання свого обов'язку, намагаючись повернути майно з оренди.

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/776/14 від 10.10.2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2014 та постановою Вищого господарського суду України 15.10.2014 року встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна", як наймач приміщення, відповідно до чинного законодавства використав своє право на відмову від договору, передбачене ч.1 ст. 825 ЦК України, направивши ТОВ "Артімаш" листи від 21.08.13 року та від 18.09.2013 року, а отже договір оренди від 30.08.2011 року (зі змінами і доповненнями) припинив свою дію з 22.11.2013 року у відповідності до ч.1 ст. 825 Цивільного кодексу України. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна" зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш" з наміром повернути орендоване майно, проте Товариство з обмеженою відповідальністю "Артімаш" не вчиняло ніяких дій щодо прийняття квартири з оренди.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. (п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення господарського суду міста Києва від 10.04.2014 року у справі № 910/776/14, то встановлені у ньому факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

З огляду на викладене та враховуючи що договір припинив свою дію 22.11.2013 року, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що позивач з 22.11.2013 року не звертався до відповідача з вимогою повернути майно або з пропозицією узгодити час та місце повернення майна, провести огляд технічного стану майна, підписати акти приймання-передачі, тощо.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 року №910/24570/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 року встановлено обставини зволікання прийняття приміщення з оренди саме з боку орендодавця (Товариства з обмеженою відповідальністю «Артімаш», що підтверджені матеріалами справи №910/24570/14, а також були встановлені при розгляді справи №910/776/14.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що матеріали даної справи не містять а позивач не надав суду першої інстанції та апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України жодного належного та допустимого доказу вчинення будь-яких дій, спрямованих на повернення майна. Обґрунтованих пояснень відмови від направлення представників для огляду і прийняття майна не надав.

Крім того, Позивач не довів, що відповідач будь-яким чином перешкоджав у доступі представників позивача до приміщення, а відтак - позивач мав об'єктивну можливість в будь який момент прийняти орендоване приміщення.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що відповідач перешкоджав у доступі представників позивача до приміщення та ухилявся від виконання свого обов'язку щодо повернення спірного майна з оренди.

В ст. 13 Цивільного кодексу України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з ч. 4 ст. 14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Цій нормі кореспондує стаття 16 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що суд може відмовити особі у захисті цивільного права у випадку порушення такою особою приписів ст. 13 Цивільного кодексу.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі оскільки прострочення мало місце зі сторони позивача, що в свою чергу виключяє нарахування передбаченої в ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України неустойки за неповернення орендованого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/25094/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артімаш" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/25094/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/25094/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун