КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 910/25397/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

за участю представників:

Від позивача: представник не з'явився.

Від відповідача: Ткаченко О.М - представник за довіреністю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство"

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 року

у справі № 910/25397/14 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом Громадської організації агентства регіонального розвитку

"Європейське партнерство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім

Дніпровський"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова С.В.

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Громадська організація агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Дніпровський", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Познякова С.В. про розірвання договору купівлі-продажу 77/100 частин нежилих приміщень від 27.07.2011р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано зобов'язання щодо сплати 5 898 960 (п'ять мільйонів вісімсот дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. відповідно до п. 6 Договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 року у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи оскаржуване рішення, Господарський суд м. Києва послався на те, що позивачем не доведено та належними доказами не підтверджено невиконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним Договором в розумінні ст. ст. 651, 652 ЦК України, оскільки, як вбачається з умов договору, його положеннями не визначено розрахунковий рахунок Громадської організації агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство", на який відповідач мав здійснити оплату за вказаним договором.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та винести нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовній заяві, посилається на те, що наявність у позивача лише одного банківського рахунку підтверджується довідкою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві № 15131/10/2653-18-05-11 від 08.09.2014 року.

Крім цього, апелянт, посилаючись на ст. 537 ЦК України, стверджує про те, що відповідач повинен був внести кошти за договором на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечив та просив суд залишити її без задоволення.

Позивач до суду апеляційної інстанції двічі не з'явився, однак двічі подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника, одне з яких було задоволено на попередньому судовому засіданні.

Розглянувши друге клопотання, судова колегія прийшла до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відповідач не позбавлений права направити іншого представника у судове засідання, як це передбачено ст. 28 ГПК України.

У пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року N 18 зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, до суду апеляційної інстанції не з'явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, причини неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про час та місце судового засідання.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2011 року між Громадською організацією агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Дніпровський" (покупець) укладено Договір купівлі - продажу 77/100 частин нежилих приміщень, за умовами якого Громадська організація агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство" передає у власність, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Дніпровський" приймає у власність нежилі приміщення загальною площею 1 444,400 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Малишка Андрія, 39, що складають 77/100 частин від нежилих прощень площею 1866,50 кв.м.

Відповідно до п. 6 договору продаж цей вчинено за домовленістю сторін за 5 898 960 грн. без ПДВ, які покупець зобов'язується сплатити продавцю протягом дванадцяти місяців з моменту укладення цього договору.

У п. 7 договору сторони узгодили, що продавець дає згоду на державну реєстрацію права власності на вищевказані нежилі приміщення до повного розрахунку.

Матеріали справи свідчать про те, що 17.11.2011 року відповідачем відповідно до умов договору було зареєстровано право власності на нежилі приміщення загальною площею 1 444,400 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Малишка Андрія, 39, на підставі договору про поділ спільного нерухомого майна, що є спільною частковою власністю від 08.11.2011 року, про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав № 32087696 від 17.11.2011 року (а.с. 59).

Крім цього, після того, як об'єкт був придбаний відповідачем, його було відремонтовано, в підтвердження чого останнім надано відповідні договори.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Громадська організація агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство" стверджує про те, що виконала свої зобов'язання за договором, але з боку відповідача не виконано п. 6 Договору, а саме не сплачено суму у розмірі 5 898 960 (п'ять мільйонів вісімсот дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн., у зв'язку з чим позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу 77/100 частин нежилих приміщень від 27.07.2011р., посилаючись на ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України у разі істотного порушення договору стороною, договір може бути розірвано. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За наслідками дослідження спірного договору встановлено, що в ньому не зазначено реквізити банківського рахунку.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач двічі звертався з листами до позивача з проханням надати реквізити банківського рахунку для перерахування грошових коштів за вказаним договором, про належне направлення яких свідчать відповідні описи вкладення та квитанції (а.с.66-69).

Однак, позивач на вказані вище листи відповідача не відреагував, реквізити банківського рахунку останньому не надав.

Крім того, встановлено, що позивач протягом тривалого періоду бездіяв та не звертався до відповідача з проханням про сплату коштів за договором купівлі-продажу 77/100 частин нежилих приміщень від 27.07.2011р. З такими ж вимогами позивач не звертався і з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2. ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, останній, дізнавшись із змісту позовної заяви по даній справі про розрахунковий рахунок позивача, невідкладно здійснив часткову оплату за договором купівлі-продажу 77/100 частин нежилих приміщень від 27.07.2011р. на суму 360 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1 від 04.12.2014 року, № 2 від 16.12.2014 року.

Також, представник відповідача пояснив, що відповідач не усувається від виконання свого обов'язку за договором купівлі-продажу 77/100 частин нежилих приміщень від 27.07.2011р. щодо сплати, передбаченої п. 6 договору.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації агентства регіонального розвитку "Європейське партнерство" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 року у справі № 910/25397/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/25397/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова