ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.04.15р. Справа № 904/1776/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна", м. Дніпропетровськ

до

відповідача-1: Обласного комунального підприємства "Буковина-Фарм", м. Чернівці Першотравневого району Чернівецької області

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором поставки у сумі 25 027,27 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: Камінська В.В., довіреність №01/01 від 01.01.2015 року, представник

від відповідача -1: не з'явився

від відповідача -2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.04.2015 року, просить:

- стягнути з Обласного комунального підприємства "Буковина-Фарм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" основний борг у розмірі 10836,00 грн., пеню у розмірі 1 261,72 грн., 30% річних у розмірі 6 409,73 грн., втрати від інфляції у розмірі 5 519,82 грн., загалом на суму 24 027,27 грн.;

- стягнути солідарно з Обласного комунального підприємства "Буковина-Фарм" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" грошову суму у розмірі 1000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 зобов'язань за договором поставки № 5496/ЧВ від 04.02.2013 року щодо повної оплати поставленого позивачем відповідачу-1 товару, а також неналежним виконанням відповідачем-2 договору поруки від 22.12.2014 року, внаслідок чого у відповідачів утворилася заборгованість у загальній сумі 25 027,27 грн.

Відповідачі не скористалися наданим їм правом на участь представників у судовому засіданні, про день, час, та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідно до яких ухвалу суду від 02.04.2015 року про відкладення розгляду справи на 23.04.2015 року відповідач-1 та відповідач-2 отримали 16.04.2015 року.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відзиву на позов Обласне комунальне підприємство "Буковина-Фарм" та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до суду не надали, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України).

Розгляд справи був відкладений з 02.04.2015 року по 23.04.2015 року.

У судовому засіданні 23.04.2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (постачальник) та Обласним комунальним підприємством "Буковина-Фарм" (покупець) був укладений договір поставки № 5496/ЧВ (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов'язується поставляти непродовольчі товари (далі - товар) відносно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість.

Строк дії Договору передбачений п. 6.1. Договору, відповідно до якого цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором, в тому числі і щодо нарахування неустойки за цим Договором. Сторони домовилися, що у випадку, якщо жодна із сторін за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії даного Договору, не повідомить другу сторону про припинення його умов (розірвання), Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний рік на тих же умовах.

Предметом даного Договору є товари, що визначені у відповідних супровідних документах (накладних, товарно-транспортних накладних тощо), які є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару, якщо інший порядок переходу права власності на товар від постачальника до покупця не визначений сторонами.

Загальна ціна Договору складає загальну суму всіх поставок за цим Договором (п. 1.6. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору ціна на кожне найменування товару визначається виходячи з відпускних цін встановлених постачальником на момент отримання заявки покупця та вважається остаточно узгодженою в розмірі вказаному у документах, що підтверджують передачу товару (накладні та/або акти прийому-передачі), якщо інше не визначено постачальником відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.п. 4.2.-4.3. Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється в національній валюті України (гривнях) в безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника. При заборгованості за товар по декількох накладних отримані кошти будуть зараховуватися як погашення заборгованості за раніше отриманий товар, незалежно від призначення оплати, вказаного в платіжному дорученні (в призначенні платежу вказувати № договору та дату укладення договору).

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що покупець сплачує 100 (сто) % вартості кожної партії товару на протязі 40 (сорока) календарних днів з моменту її отримання. Факт отримання товару підтверджується видатковою накладною підписаною сторонами.

04.02.2013 року сторони погодили та підписали Додаткове погодження, за умовами п. 1. якого сторони домовились, що на підставі абз. 3 п. 13. Інструкції "Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", яка затверджена наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року при здійсненні постачальником централізовано-кільцевих перевезень товарів згідно Договору постачання № 5496/ЧВ від 04.02.2013 року по торгівельним точкам покупця відпуск товару буде здійснюватися без довіреності.

Згідно п. 2. Додаткового погодження сторони домовились, що для прийому товару від постачальника при централізовано-кільцевих перевезеннях на своїх торгівельних точках покупець видає кожній окремій точці спеціальну довіреність (Додаток № 1) строком на один рік за підписом керівника і головного бухгалтера покупця або інших осіб, що уповноважені підписувати довіреності, в якій засвідчує зразок штампу (печатки) окремої торгівельної точки, підписи не менш ніж двох матеріально відповідальних осіб (П.І.Б., паспортні дані), які будуть приймати товар та ставити свої підписи та штампи (печатки) на супровідних документах (накладних) про одержання товару. Сторони домовились, що після закінчення місячного строку дії спеціальної довіреності за відсутності заперечень сторін протягом двох календарних днів до закінчення строку дії, така довіреність у кожному випадку закінчення строку дії вважається автоматично подовженою на такий самий строк.

Також, 22.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (поручитель) був укладений договір поруки (далі - договір поруки), за умовами п. 1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання Обласним комунальним підприємством "Буковина-Фарм" (боржник) свого обов'язку за договором поставки № 5496/ЧВ (далі - договору поставки), укладеного між кредитором і боржником 04.02.2013 року.

Строк дії договору поруки визначений в п. 8 договору поруки, відповідно до якого даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання зобов'язань за договором поставки, вказаному в п. 1 даного договору, або до настання одного з випадків, передбачених п. 7 даного договору.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником, згідно договору поставки у сумі, що дорівнює 1 000,00 грн. (п. 2 договору поруки).

Пунктом 3 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання, зазначеного в пункті 2 цього Договору.

На виконання мов Договору позивач поставив відповідачу-1 товар на загальну 39042,58 грн.

На підтвердження наведеного факту позивач надав до суду видаткові накладні та товарно-транспортні накладні (а.с. 18-59), які містить підписи з боку позивача та з боку відповідача-1, які скріплені печатками підприємств.

Також, позивач надав до суду спеціальну довіреність від 04.02.2013 року, за якою відповідач-1 має право отримати товар від позивача.

Позивач зазначає, що відповідач-1 лише частково оплатив поставлений позивачем товару у сумі 19 606,58 грн., на підтвердження чого надав до суду банківські виписки (а.с. 60-66) та у сумі 7 600,00 грн., підтвердження даної обставини позивач надав до суду банківську виписку (а.с. 88-90), відповідно неоплаченою є сума у розмірі 11 836,00 грн. (39 042,58 грн. - 19 606,58 грн. - 7 600,00 грн.), відповідач-2 не виконав свої зобов'язання за договором поруки щодо солідарної відповідальності відповідача-1 та відповідача-2 за договором поставки, внаслідок чого утворилася основна заборгованість відповідача-1 у сумі 10 836,00 грн. та солідарна заборгованість відповідача-1 та відповідача-2 у сумі 1 000,00 грн., що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови договору поставки № 5496/ЧВ від 04.02.2013 року (п. 4.4. Договору), строк оплати товару, поставленого за наявними в матеріалах справи видатковими накладними є таким, що настав.

Доказів повної оплати вартості поставленого товару відповідачі не надали, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товар у сумі 11 836,00 грн. шляхом надання належних доказів не спростували.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 на користь позивача основного боргу за поставлений товар у сумі 10 836,00 грн. та стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 суми основного боргу у розмірі 1000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що за порушення строку оплати товарів покупець сплачує постачальнику проценти за користування грошовими коштами у розмірі 30% річних від суми заборгованості.

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.04.2015 року, нарахував та просить стягнути з відповідача-1 на свою користь проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 6 409,73 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено помилки під час розрахунків, пов'язані з невірним визначенням початку нарахування 30% річних. Так, наприклад, щодо видаткової накладної №ДУЦ201904 від 11.11.2013 року останній день строку оплати є 21.12.2013 року, що є вихідним днем (субота), а тому відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України останнім днем оплати є понеділок 23.12.2013 року. Отже прострочення починається 24.12.2013 року.

Тому 30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ201904 від 11.11.2013 року за період з 24.12.2013 року по 20.02.2015 року складає 433,66 грн.

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ201909 від 11.11.2013 року за період з 24.12.2013 року по 20.02.2015 року складає 123,58 грн.

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ208551 від 19.11.2013 року за період з 31.12.2013 року (оскільки 29.12.2013 року є вихідним, а тому останнім днем оплати є 30.12.2013 року) по 20.02.2015 року складає 1294,19 грн.

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ214587 від 26.11.2013 року складає 1077,97 грн. (при правильному визначенні періоду позивачем допущено арифметичну помилку в розрахунку).

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ226521 від 10.12.2013 року за період з 21.01.2014 року (оскільки 19.01.2014 року є вихідним, а тому останнім днем оплати є 20.01.2014 року) по 20.02.2015 року складає 732,65 грн.

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ226523 від 10.12.2013 року за період з 21.01.2014 року (оскільки 19.01.2014 року є вихідним, а тому останнім днем оплати є 20.01.2014 року) по 20.02.2015 року складає 34,71 грн.

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ015612 від 23.01.2014 року складає 396,87 грн. (при правильному визначенні періоду позивачем допущено арифметичну помилку в розрахунку).

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної №ДУЦ015628 від 23.01.2014 року складає 16,25 грн. (при правильному визначенні періоду позивачем допущено арифметичну помилку в розрахунку).

30% річних за прострочення оплати товару, поставленого згідно інших видаткових накладних, розраховано позивачем правильно.

Отже, з урахуванням здійсненого судом перерахунку, вимога позивача про стягнення з 30% річних підлягає частковому задоволенню і з відповідача-1 підлягає стягненню 30% річних у розмірі 5576,87 грн.

Також позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.04.2015 року, просить стягнути на свою користь втрати від інфляції за період з лютого 2014 року по січень 2015 року на первісну суму заявленого до стягнення суму основного боргу у розмірі 19436,00 у сумі 5 519,82 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, господарський суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути втрати від інфляції за період, починаючи з лютого 2014 року.

Однак, відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд зазначає, що нараховувати інфляцію за період з лютого 2014 року можна лише щодо тих видаткових накладних, строк оплати яких настав до 31.01.2014 року включно. Стосовно видаткових накладних, строк оплати яких настав після вказаної дати, індекс інфляцію можна нараховувати лише з наступного місяця.

З урахуванням вище викладеного:

Індекс інфляції за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткових накладних ДУЦ201904 від 11.11.13р., ДУЦ201909 від 11.11.13р., ДУЦ208551 від 19.11.13р., , ДУЦ214587 від 26.11.13р., ДУЦ220560 від 03.12.13р., ДУЦ223158 від 05.12.13р., ДУЦ226521 від 10.12.13р., ДУЦ226523 від 10.12.13р., ДУЦ233596 від 18.12.13р., ДУЦ233629 від 18.12.13р. (загальною вартістю поставки 16 381,00 грн.) у вказаному позивачем періоді з лютого 2014 року по січень 2015 року складає 4 665,89 грн.

Індекс інфляції за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткових накладних ДУЦ003514 від 09.01.14р., ДУЦ003515 від 09.01.14р., ДУЦ003725 від 10.01.14р. (загальною вартістю поставки 1225,00 грн.) за період з березня 2014 року по січень 2015 року складає 339,54 грн.

Індекс інфляції за прострочення оплати товару, поставленого згідно видаткових накладних ДУЦ015612 від 23.01.14р. та ДУЦ015628 від 23.01.14р. (загальною вартістю поставки 1830,00 грн.) за період з квітня 2014 року по січень 2015 року складає 456,91 грн.

Отже, вимога позивача про стягнення індексу інфляції підлягає частковому задоволенню і з відповідача-1 підлягає стягненню індекс інфляції у розмірі 5462,34 грн. (4 665,89 грн. + 339,54 грн. + 456,91 грн.)

Згідно п. 5.4. Договору якщо заборгованість покупця перед постачальником триває більше 2-х місяців також покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу. При цьому нарахування пені за цим пунктом Договору починається від самого першого дня прострочення покупця перед постачальником.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, розраховану по кожній спірній видатковій накладній окремо, на загальну суму 1 261,72 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено помилки під час розрахунків, пов'язані з невірним визначенням початку нарахування пені. Так, наприклад, щодо видаткової накладної ДУЦ201904 від 11.11.2013 року останній день строку оплати є 21.12.2013 року, що є вихідним днем (субота), а тому відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України останнім днем оплати є понеділок 23.12.2013 року. Отже прострочення починається 24.12.2013 року.

Докладно про помилки визначення першого дня прострочення описано при перерахунку 30% річних.

У той же час, вказана помилка не мала наслідком завищення розміру пені, порахованої позивачем у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством. Так, зокрема, пеня по вказаній видатковій накладній за період з 24.12.2013 року по 22.06.2014 року складає 94,34 грн., у той час як позивач просить стягнути 81,10 грн. Це ж стосується і інших видаткових накладних.

Тому сума пені, яку просить позивач, незважаючи на допущені помилки, не перевищує передбаченого законом та договором.

У той же час суд звертає увагу, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на неспіврозмірність суми штрафу у відношенні до залишкової суми основного боргу та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені, штрафу).

Враховуючи ті обставини, що з відповідача-1 підлягають стягненню 30% річних у розмірі 5576,87 грн., втрати від інфляції у розмірі 5462,34 грн., загальна сума яких (11039,21 грн.) є непропорційно великою по відношенню до суми основного боргу (11 836,00 грн.).

При цьому суд враховує, що сторони скористалися правом, передбаченим ст.625 та 536 ЦК України і становили розмір процентів більший, ніж передбачено законом (30%).

При цьому, господарський суд зазначає, що стягнення пені у повному обсязі не відповідатиме передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України 904/5926/13.

У зв'язку з наведеним, господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 50% від розміру, заявленого позивачем, що буде становити: 630,86 грн. (1 261,72 грн. - 50%).

У той же час, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає на неможливості зменшення розміру штрафу більше, ніж на 50%.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар. Невиконанням обов'язку щодо оплати продукції відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти (вартість товару) у власність позивача.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача-1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 10 836,00 грн., пеня у розмірі 630,86 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5576,87 грн., втрати від інфляції у розмірі 5462,34 грн., а з відповідача-1 та відповідача-2 солідарно - заборгованість у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України": частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Окрім того, при розподілі сум судового збору суд враховує, що відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) покладається на відповідача без урахування зменшення такої неустойки.

Судом встановлено, що причиною виникнення спору є неправильні дії саме відповідача-1, а тому з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 762,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.1, 33, 34, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства "Буковина-Фарм" (58009, м.Чернівці, Першотравневий район, пров. Текстильників, буд. 1, ідентифікаційний код 21435200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49000, м.Дніпропетровськ, проспект Кірова, 107-Г, ідентифікаційний код 37068787) заборгованість у розмірі 10 836,00 грн., пеню у розмірі 630,86 грн., 30% річних у розмірі 5 576,87 грн., індекс інфляції у розмірі 5 462,34 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Стягнути солідарно з Обласного комунального підприємства "Буковина-Фарм" (58009, м. Чернівці, Першотравневий район, пров. Текстильників, буд. 1, ідентифікаційний код 21435200) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49000, м.Дніпропетровськ, проспект Кірова, 107-Г, ідентифікаційний код 37068787) заборгованість у розмірі 1 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 28.04.2015 року.

Суддя О.М. Крижний