ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Справа № 910/28856/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у судовому засіданні за участю представників: прокуратури: Боднарчук В.М. - прокурор ГПУ, посв. №023013, позивачів: не з'явились, повідомлені належно, відповідача: Гембара О.Ю. - дов. від 28.04.15, Міщенко М.М. - дов. від 23.10.14,

касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від16.03.15
у справі№910/28856/14 Господарського суду міста Києва
за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Оболонської районної у місті Києві ради, Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас"
провизнання частково недійсним договору та внесення змін до договору

Заступник прокурора міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Оболонської районної у місті Києві ради та Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" про: 1) визнання недійсними пунктів 6.4.1, 3.4.2, 3.4.3, 3.5 інвестиційного договору №1/10 про реконструкцію Оболонського проспекту в Оболонському районі міста Києва, укладеного 30.06.10 між Оболонською районною у місті Києві радою і ТОВ "Віта Верітас", та пункту 1.2 додатку №2 до вказаного договору; 2) внесення змін до пункту 3.5 інвестиційного договору №1/10 від 30.06.10 шляхом викладення його в такій редакції: "грошову вартість частки замовника в рамках реконструкції Оболонського проспекту встановлено у розмірі 52834020 грн." Прокурор вказував на те, що оспорюваний договір у спірній частині (щодо визначення вартості частки замовника) суперечить вимогам закону та порушує права і охоронювані законом інтереси територіальної громади району, а тому такий договір, за приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статі 207 Господарського кодексу України, підлягає визнанню недійсним. Прокурор посилався на приписи статей 203, 215, 257, 261, 351, 628, 632 Цивільного кодексу України, статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", статей 180, 207 Господарського кодексу України, статті 11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", статей 2, 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.15 (суддя Ярмак О.М.) позов Заступника прокурора міста Києва залишений без розгляду на підставі пункту 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України. Місцевий господарський суд зазначив про те, що прокурором не обґрунтовано необхідності захисту інтересів держави; що Оболонська районна у місті Києві рада та Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, в інтересах яких заступником прокурора поданий позов, згідно з рішенням Київської міської ради №7/4819 від 09.08.10 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 30.09.10 №787 припинили свою діяльність шляхом ліквідації.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.15 (судді: Жук Г.А., Мальченко А.О., Суховий В.Г.) перевірену ухвалу місцевого господарського суду скасовано. Справу передано до місцевого господарського суду для розгляду по суті. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що прокурор, звертаючись з даним позовом, визначив його підстави та вказав в чому полягає порушення інтересів держави, а також визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Апеляційний господарський суд зазначив, що за приписами статті 104 Цивільного кодексу України, статей 33, 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Проте, станом на момент звернення прокурора з даним позовом юридичні особи - Оболонська районна у місті Києві рада та Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація у встановленому законом порядку не припинилися та, відповідно, мали статус юридичних осіб, а відтак могли бути позивачами у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову у справі та залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду. Скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів статей 91, 92 Цивільного кодексу України, статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України, статей 19, 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 1, 181, 28, 43, 45, 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 31 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Він вважає, що прокурором при зверненні з позовом не обґрунтовано і не зазначено в чому полягає порушення інтересів держави при укладанні оспорюваного договору; що ним невірно визначено позивачів у даному спорі.

Від прокуратури і позивачів відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення учасників процесу, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів законодавства, відзначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.02.15 позовну заяву Заступника прокурора міста Києва подану в інтересах держави в особі Оболонської районної у місті Києві ради та Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації залишив без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України. Місцевий господарський суд дійшов висновку про незазначення прокурором у позові необхідності захисту інтересів держави та зазначив про те, що Оболонська районна у місті Києві рада та Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (в інтересах яких заступником прокурора поданий позов) є припиненими шляхом ліквідації згідно з рішенням Київської міської ради від 09.08.10 №7/4819 "Про питання організації управління районами в місті Києві" та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.10 №787 "Про організаційно - правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.08.10 №7/4819". Вказана ухвала місцевого господарського суду була скасована судом апеляційної інстанції, а справа передана до господарського суду першої інстанції для розгляду по суті. Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Статтею 81 Господарського процесуального кодексу України унормовані підстави залишення позову без розгляду. Господарський суд залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, у разі, коли позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з приписами статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу. Відповідно до приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Як вже зазначалося, і це установив суд апеляційної інстанції, при поданні позову у даній справі прокурором визначено позивачами Оболонську районну у місті Києві раду та Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію. При цьому, прокурор посилався на те, що спірний договір укладався відповідачем з Оболонською районною у місті Києві радою і його виконання здійснюється через фінансове управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації; що оспорюваний договір укладений з порушенням прав територіальної громади району; що внаслідок його укладання бюджет району недотримав 21778020 грн. (коштів, котрі становлять частку замовника за спірним договором). Статтею 104 Цивільного кодексу України унормовано, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Разом з тим, відповідно до приписів частини 2 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи (пункт 2 частини 12 статті 36 названого Закону). Скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду про залишення позову без розгляду та скеровуючи справу до господарського суду першої інстанції для розгляду по суті, апеляційний господарський суд установив, що станом на момент звернення прокурора з даним позовом Оболонська районна у місті Києві рада та Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація мали статус юридичних осіб; запис про їх припинення не вносився до єдиного державного реєстру, а тому вони, як юридичні особи, у встановленому законом порядку не припинилися, і це підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.01.15. Отже, як установив суд апеляційної інстанції, зазначені особи можуть бути сторонами у справі (позивачами) та не позбавлені права брати участь у судовому процесі. Як вже зазначалося, за приписами статі 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Конституційний суд у рішенні від 08.04.99 у справі №3-рн/99 вказав, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Разом з тим, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. В кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Цей орган фактично є позивачем у справі, порушеній за заявою прокурора. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 09.03.10 у справі №6/203/22. Апеляційний господарський суд установив, що прокурор, при зверненні з позовом, визначив підстави позову, зазначив в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їх захисту, а також визначив органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, що, між іншим, спростовує довід касаційної скарги про зворотнє. Даний позов поданий прокуратурою в інтересах держави в особі Оболонської районної у місті Києві ради та Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, підписаний Заступником прокурора міста Києва, який мав повноваження на пред'явлення такого позову в інтересах зазначених осіб. Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, позаяк вони не спростовують викладеного і установленого судом апеляційної інстанції; та їм надавалася оцінка судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.15 у справі №910/28856/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віта Верітас" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець