номер провадження справи 34/52/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 Справа № 908/1395/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача - Шевелев В.Г., довіреність № 09/38 від 01.01.2015 р.; від відповідача - не з'явився.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/1395/15-г,

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, скорочено ПАТ "ММК імені Ілліча");

до відповідача: Державного підприємства "Донецька залізниця" (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; адреса для листування: 85302, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Шота, 14; електронна адреса: , скорочено ДП "Донецька залізниця");

про стягнення 7289,32 грн.

Сутність спору:

Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" заявлено вимоги до Державного підприємства "Донецька залізниця" про відшкодування збитків у розмірі 7289,32 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.03.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1395/15-г, присвоєно номер провадження 34/52/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 01.04.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.04.2015 р. розгляд справи відкладений на 22.04.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що по залізничній накладній № 53550190, відповідач здійснив перевезення на адресу позивача у вагоні № 53055588 коксу доменного (вологого). Згідно зі вказаною накладною відправником вантажу є ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод». На шляху прямування була виявлена часткова втрата спірного вантажу, про що на станції «Маріуполь-Сортувальний» Донецької залізниці 09.11.2014 року був складений комерційний акт БН 723245/765. У розділі Г «Опис пошкодження» зазначеного комерційного акту вказано наступне: «На підставі акту з/ф ст. «Маріуполь-Сорт.» Дон. залізниці № 1-190 від 08.11.14 р. здійснювалося комісійне переважування вагону № 53055588 за відправкою, зазначеною на лицьовому боці акту. За документом зазначено: вантаж - кокс доменний, навалом. Вага визначена відправником на електронних вагах: брутто - не вказано, тара - 24 150 кг, нетто - 50 550 кг. При переважуванні вага виявилася: брутто - 71 700 кг, тара з брусу - 24 150 кг, нетто - 47 550 кг, що менш за документ на 3 000 кг. Навантаження у вагоні «шапкоподібне». Поверхня вантажу маркована вапном однією полосою. З 1 до 4 ляди є заглиблення розміром 4 200 мм х 500 мм х 300 мм у глибину вагону. Маркування частково порушене. Вагон прибув у технічному стані справний. Ляди, двері зачинені та справні... При повторному переважуванні нестача підтвердилася... ». Відповідно до рахунку-фактури № 90075457 від 06.11.2014 року ціна спірного вантажу складає 3664, 82 грн. за тону з урахуванням ПДВ. Вага нетто спірного вантажу згідно з документом - 50 550 кг. Фактично виявилося 47 550 кг, тобто вага нестачі складає 3 000 кг. Норма природної втрати на спірний вантаж становить 2 % як на вантаж, що зданий до перевезення у вологому стані. Норма недостачі на вагоні при здійсненні спірного перевезення складає 50 550 кг х 2% = 1011кг. З урахуванням норм природної втрати розмір відповідальної нестачі складає 3000 кг - 1011 кг = 1 989 кг = 1, 989 тн. Таким чином, розмір збитків за цим позовом складає 3664,82 грн. х 1, 989 тн = 7 289, 32 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» посилається на ст. 526 ЦК України, ст. 110 Статуту залізниць України, ст. ст. 1, 61, 64, 65 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2015р. підтримав заявлений позов, просив його задовольнити.

Підпунктами 3, 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 р. «Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО» передбачено:

« 3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК».

Ухвали суду від 04.03.2015 р., 01.04.15 р. направлялись за відомими суду адресами електронної пошти відповідача, доказом чого є відповідні Витяги з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою від 06.03.2015 р., від 03.04.2015 р.

На вимогу суду, позивачем надані докази направлення на електронну адресу відповідача () копії позовної заяви у цій справі з доданими до неї документами, доказом чого є відповідний скріншот від 17.04.2015 р.

Про обізнаність відповідача про розгляд даної справи в господарському суді Запорізької області також свідчить клопотання відповідача від 26.03.15 р. про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 року ТОВ «Метінвест Холдінг» (постачальник) та ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) укладено договір поставки № МДМ-13.50-13-0757/152, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупця коксову продукцію, а покупець зобов'язувався прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених договором.

На виконання зобов'язань за договором № МДМ-13.50-13-0757/152, 25.05.2014 р. по залізничній накладній № 53550190 вантажовідправником - ПАТ «Авдієвський коксохімічний завод» на адресу позивача була здійснена поставка коксу доменного навалом у вологому стані, перевізником - ДП «Донецька залізниця».

09.11.2014 р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційним актом БН 723245/765. У розділі Г «Опис пошкодження» зазначеного комерційного акту вказано наступне: «На підставі акту з/ф ст. «Маріуполь-Сорт.» Дон. залізниці № 1-190 від 08.11.14 р. здійснювалося комісійне переважування вагону № 53055588 за відправкою, зазначеною на лицьовому боці акту. За документом зазначено: вантаж - кокс доменний, навалом. Вага визначена відправником на електронних вагах: брутто - не вказано, тара - 24150 кг, нетто - 50550 кг. При переважуванні вага виявилася: брутто - 71 700 кг, тара з брусу - 24150 кг, нетто - 47550 кг, що менш за документ на 3000 кг. Навантаження у вагоні «шапкоподібне». Поверхня вантажу маркована вапном однією полосою. З 1 до 4 ляди є заглиблення розміром 4 200 мм х 500 мм х 300 мм у глибину вагону. Маркування частково порушене. Вагон прибув у технічному стані справний. Ляди, двері зачинені та справні... При повторному переважуванні нестача підтвердилася... ».

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. № 457 (надалі Статут) визначено, що Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до абзацу 8 ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Аналогічний припис містять ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу України.

Як вбачається із залізничної накладної завантаження вантажу у вагон №53544813 здійснювалось відправником (позивачем), а відповідно до вимог ч.3 ст. 308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст.917 ЦК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обов'язку вантажовідправника підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування містяться і у ст.32 Статуту залізниць України, згідно з якою навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

Комерційним актом БН № 720841/312 встановлено тип вагону № 66182908, яким здійснювалось перевезення вантажу - відкритий рухомий склад.

Згідно абзацу 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р., встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Також пунктом 3 цих же Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що залізниця може не приймати вантаж до перевезення у разі відсутності або неналежного його маркування, а також у тарі, що не відповідає вимогам стандартів або інших нормативних документів.

Пунктом 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 р. № 542 передбачено, що з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Пунктом 3.8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

За даними накладної № 53550190, вантаж відправником розміщено і закріплено відповідно до Місцевих технічних умов від 10.05.2007 р. МО-10/91 та відповідним чином марковано вапном.

Накладна не містить будь-яких зауважень залізниці щодо стану вантажу та вагону, вантаж прийнято до перевезення, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 110 Статуту залізниць встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.129 Статуту залізниць України, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, посвідчуються комерційними актами.

Факт нестачі вантажу підтверджено складеним залізницею комерційним актом БН № 723245/765. Зазначений акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р.

В комерційному акті БН № 723245/765 зазначено, що вагон № 53055588 в технічному відношенні виявився справним, відомості, відображені в акті, свідчать про зовнішні ознаки доступу до вантажу, пошкодження маркування.

На станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагону не було, наведене дає підстави вважати, що нестача виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагону, вантажу, його маркування та розміщення у вагоні, залізницею на станції відправлення вантаж прийнятий без зауважень.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що нестача виникла через незбереженність прийнятого до перевезення вантажу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що залізниця не довела відсутність своєї вини у виникненні недостачі.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, вимоги ПАТ "ММК імені Ілліча" є обґрунтованими, а обставини, викладені у позовній заяві доведеними.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до рахунку-фактури № 90075457 від 06.11.2014 року ціна спірного вантажу складає 3664, 82 грн. за тону з урахуванням ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) у даному спірному перевезенні становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Вага нетто спірного вантажу згідно з документом - 50 550 кг. Фактично виявилося 47 550 кг, тобто вага нестачі складає 3 000 кг. Норма природної втрати на спірний вантаж становить 2 % як на вантаж, що зданий до перевезення у вологому стані. Норма недостачі на вагоні при здійсненні спірного перевезення складає 50 550 кг х 2% = 1011 кг. З урахуванням норм природної втрати розмір відповідальної нестачі складає 3000 кг - 1011 кг = 1 989 кг = 1, 989 тн. Таким чином, розмір збитків за цим позовом складає 3664,82 грн. х 1, 989 тн = 7 289, 32 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 68; 85302, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Шота, 14, ідентифікаційний код юридичної особи: 1074957) на користь Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 00191129) суму збитків в розмірі 7 289 (сім тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн. 32 коп., 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 27.04.2015 р.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.О. Науменко