ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 922/1263/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпою К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механік", м.Донецьк
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 303552,65 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Яновська В.С., довіреність № 38-1871 від 28.05.2010 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механік" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 303552,65 грн., з яких: 297006,0 грн. основного боргу за договором № 370606 від 01.08.2013 року та 6546,65 грн. 3% річних. Витрати по сплаті судового збору позивач також просить покласти на відповідача.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання позивача та ненадання витребуваних судом документів по справі.

Останньою ухвалою господарського суду Харківської області від 01 квітня 2015 року розгляд справи відкладено на 21 квітня 2015 року.

Позивач свого представника у судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, витребуваних документів до суду не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 21 квітня 2015 року був присутній представник відповідача, який заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити в позові, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам процесу для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника відповідача, судом встановлено наступне.

01 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Механік" (підрядником, позивачем) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (замовником, відповідачем) був укладений договір № 370606.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1. Договору, замовник доручає, а підрядник бере на себе обов'язок по виконанню робіт з ремонту електрообладнання замовника, ремонт виконується у заводських умовах підрядника, з матеріалів підрядника.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що номенклатура, кількість обладнання, що підлягає ремонту встановлюється сторонами шляхом переговорів, строки виконання робіт визначаються підрядником та погоджуються з замовником.

Відповідно до п. 5.1. договору, ціна ремонту одиниці обладнання є договірною, погоджується сторонами для кожної ремонтної одиниці, та вказується в актах виконаних робіт. Вартість може бути змінена за згодою сторін.

Підписання акту приймання-передачі закінчених робіт є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п. 7.4. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору, оплата за роботи проводиться замовником на підставі пред'явленого підрядником рахунку протягом 30-ти календарних днів з дати підписання акту виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника, якщо інше не зазначене в додатках до даного договору.

Як вбачається наданих доказів, позивач належним чином протягом дії договору виконував взяті на себе зобов'язання про що свідчать підписані акти приймання - передачі робіт (послуг) надані до матеріалів справи на загальну суму 1197006,00 грн. Проте, оскільки в свою чергу відповідач сплачував позивачу за виконані ремонтні роботи частками, вказуючи у платіжних дорученнях призначення платежів як "плата за роботи з електрообладнання згідно договору № 370606 від 01.08.2013 року", позивач зараховував платежі відповідача в черговому порядку несплачених відповідачем актів виконаних робіт за попередні періоди.

Станом на час подачі позову до суду, позивачем була нарахована заборгованість за відповідачем у розмірі 297006,00 грн. за Актами приймання-передачі № 124 від 28.01.2014 та № 621 від 27.03.2014 року, з вимогою про стягнення якої позивач і звернувся до суду. Крім того, позивачем були нараховані також 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 6546,65 грн., які позивач також просить стягнути з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію вказаній вимозі, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ГПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з договору № 370606 від 01.08.2013 року, порядок розрахунків встановлений розділом 8 договору.

Так, відповідно до п. 8.1. Договору, оплата за роботи проводиться замовником на підставі пред'явленого підрядником рахунку протягом 30-ти календарних днів з дати підписання акту виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника, якщо інше не зазначене в додатках до даного договору.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 17 березня 2015 року та 01 квітня 2015 року позивача було зобов'язано надати докази виставлення рахунку відповідачу та рахунки в відповідності до п. 8.1. Договору, однак вимоги суду виконані позивачем не були та вказаних доказів надано не було.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачем не доведено настання строку оплати виконаних робіт (послуг), а втім не було надано до суду будь-яких доказів на підтвердження прострочення відповідачем свого зобов'язання за договором, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 297006,0 грн. основного боргу за договором № 370606 від 01.08.2013 року та 6546,65 грн. 3% річних, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 23.04.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1263/15