ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.15р. Справа № 904/8028/14

За позовом ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ

до Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", 50106, м. Кривий Ріг, Жовтневий район, вул. Електрозаводська, буд. 34,

про стягнення 36 559,24грн.

Суддя Калиниченко Л.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Акімова М.Д., дов. від 03.02.15р., ПАТ "Дизельний завод"

СУТЬ СПОРУ:

Розглядається позовна заява ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ (надалі - позивач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітну за період затримки виплати коштів при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди, на загальну суму 36 559,24грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач повідомила, що визнала в повному обсязі заборгованість ОСОБА_1, окрім моральної шкоди на суму 5 000, 00 грн.

27.04.15р. до господарського суду від позивача надійшов лист від 24.04.2015р., в якому повідомив про неможливість бути присутнім в судовому засіданні, свої вимоги підтримує у повному обсязі.

Вислухавши в судовому засіданні відповідача, господарський суд встановив наступне.

Ухвалою від 18.11.14р. господарський суд Дніпропетровської області порушив провадження у справі № 904/8028/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", 50106, м. Кривий Ріг, Жовтневий район, вул. Електрозаводська, буд. 34, , ввів процедуру розпорядження майном строком на 115 днів, до 13.03.15р., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Гусака Юрія Миколайовича, свідоцтво НОМЕР_3 від 04.02.2013р. (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

18.11.14р. на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду, м. Київ розміщено оголошення за № 11429 про порушення провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", 50106, м. Кривий Ріг, Жовтневий район, вул. Електрозаводська, буд. 34, , введення процедури розпорядження майном.

24.02.15р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява № б/н від 17.02.15р. ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ (надалі - позивач) про стягнення суми у розмірі 36 559,24грн.

Як вбачається з поданої позовної заяви, 24.09.2007р. позивач був прийнятий на роботу на посаду провідного програміста у відділ головного конструктора, відповідно до наказу про

прийом № 69 від 24.09.2007р.

Відповідно до наказу № 105 від 02.06.2008р. позивач був переведений на посаду начальника обчислювального центру.

19.05.2011р. на підставі рішення чергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Дизельний завод" (протокол № 20 від 26.04.2011р.) було перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Дизельний завод".

10.04.2013р. відповідно до наказу № 22 був переведений на посаду провідного інженера-програміста.

Наказом № 218 від 26.11.2014р. позивач, відповідно до ст.36 КЗпП України був звільнений.

В день звільнення відповідач отримав трудову книжку, але виплати всіх сум до теперішнього часу остання не отримала.

24.02.15р. позивач звернулась до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості на загальну суму 36 559,24грн., з яких:

- заборгованість по заробітній платі у сумі 19 154,44грн.;

- середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 10 537,68грн.;

- індексація заробітної плати в сумі 771,43грн.;

- компенсація втрати часті заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 1 095,69грн.;

- моральної шкоди в сумі 5 000,00грн.

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", м. Кривий Ріг.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Позивач вчасно звернувся з позовною заявою до господарського суду, у тримісячний строк. Так право в нього виникло з 27.11.2014р., тобто з моменту звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до розрахункових листків відповідачем була нарахована заробітна плата позивачу за вересень 2014р. у сумі 2 920,00грн. (а/с 14), за жовтень 2014р. у сумі 2 920,00грн. (а/с 14), за листопад 2014р. у сумі 13 314,44грн. (в тому числі грошова компенсація за невикористану відпустку 12 215,44грн.) (а/с 13), яка до теперішнього часу не сплачена.

Позивач скористалась своїм правом ї ст.117 КЗпП в якій передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період.

Середній заробіток за останні 2 місяця становить 126,96грн. (5 840,00 / 46 = 126,96грн.)

Середній заробіток за час затримки остаточно розрахунку при звільненні станом на 17.02.2015р. становить 10 537,68грн. (126,96грн. * 83 = 10 537,68грн.)

Позивач просить суд врахувати, що відповідач не нарахував і не виплатив індексацію заробітної плати за період з липня по грудень 2014р. на загальну суму 771,43грн., надав до заяви відповідний розрахунок.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що у разі, коди величина індексу споживчих цін (індекс інфляції) перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, проводиться індексація грошових доходів населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. за № 1078.

Поріг індексу інфляції в розмірі 101 % був перевищений у березні 2014р.

Відповідач проіндексував позивачу заробітну плату у квітні, травні та червні 2014р.

З липня по грудень 2014р. індексація заробітної плати здійснено не було. Наданий позивачем розрахунок за липень 2014р. по липень 2014р. поданий з урахуванням норм діючого законодавства. У зв'язку з чим, підлягає задоволенню нарахована сума індексації за вищеозначений період у розмірі 771,43грн.

Підлягає задоволенню заявлені вимоги позивача щодо компенсації втрати частини заробітної плати , у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 1 095,69грн.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. за № 159.

Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, у тому числі заробітної плати, у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація проводиться у разі затримки виплати на один і більше календарних місяців.

Відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачеві заробітну плату, у зв'язку з чим нарахована позивачем компенсація за період вересень-листопад 2014р. у сумі 1 095,69грн., яка підлягає визнанню.

Позивач просить суд визнати моральну шкоду у сумі 5 000,00грн.

Позивач вважає, що відповідач крім матеріальної шкоди завдав й моральної шкоди, оскільки було завдано моральних страждань, і вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з таких підстав.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або психічного стану, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. № 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із характеру правовідносин, що виникли між сторонами по справі, не випливає обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищеозначеного, керуючись ст.ст.47, 83, 95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст.4-1, 12, 32-34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (50106, м. Кривий Ріг, Жовтневий район, вул. Електрозаводська, буд. 34, , р/р 00 у ПАТ "Енергогазбанк", м.Київ, МФО 380430) на користь ОСОБА_1 (51931, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість по заробітній платі у розмірі 19 154,44грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 10 537,68грн., індексацію заробітної плати в сумі 771,43грн., компенсацію втрати часті заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 1 095,69грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано - 28.04.2015.

Суддя Л.М. Калиниченко