РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2015Справа №910/2049/15-г

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

до Фізичної особи підприємця Борисюка Валерія Володимировича

про стягнення 8 385, 23 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Зацепін С.С.

від відповідача: Борисюк В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи підприємця Борисюка Валерія Володимировича, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8 385, 23 грн. за договором про надання послуг № 11/418 від 01.09.2010 р. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг.

Як вбачається зі змісту позову, заявлена до стягнення сума складається з суми боргу у розмірі 6 612, 92 грн., інфляційних втрат у сумі 1 456, 16 грн. та 316, 15 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2049/15-г призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.02.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі представник відповідача, який був присутній у судових засіданнях, пояснив, що опалення у приміщенні по вул. Серафимовича, 11 у місті Києві, що належить Фізичній особі - підприємцю Борисюку Валерію Володимировичу було відключено у листопаді 2011 року та у спірний період послуги з опалення не надавались, у зв'язку з чим відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач подав письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що пошкодження одного прилажу опалення не є підставою для зняття нарахування зі споживача навантаження за центральне опалення.

Судом оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти позову з раніше заявлених підстав.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.04.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2010 р. між Комунальним підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та Фізичною особою-підприємцем Борисюком Валерієм Володимировичем укладено договір про надання послуг № 11/418, за умовами якого позивач зобов'язався транспортувати по внутрішньо будинкових мережах, а відповідач - приймати та оплачувати послуги у приміщенні по вул. Серафимовича, 11 у місті Києва площею 43, 8 кв.м.

Відповідно до п. 2.2. договору відповідач до 10-го числа поточного місяця повинен сплатити рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця, табуляграм та груп рахунків.

Строк дії договору відповідно до п. 5.5. встановлений з 01.09.2010 р. до 31.08.2015 р.

21.01.2015 р. Комунальним підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та Фізичною особою-підприємцем Борисюком Валерієм Володимировичем укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони розірвали з 01.08.2014 р. договір № 11/418 від 01.09.2010 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідач порушує умови договору № 11/418 від 01.09.2010 р. щодо сплати комунальних послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 6 612, 92 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що з листопада 2011 року Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва послуги з опалення в приміщенні по вул. Серафимовича, 11 у місті Києві не надавались, оскільки опалення було відключено 18.11.2011 р. на підставі наряду № 1873 від 17.11.2011 р. та у подальшому фактично не надавались.

У матеріалах справи міститься копія корінця наряду № 1873 від 17.11.2011 р. для проведення відключення теплового навантаження в будинку по вул. Серафимовича, 11 у Дніпровському районі міста Києва у зв'язку з заборгованістю.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 21.11.2012 р. у будинку по вул. Серафимовича, 11 у Дніпровському районі міста Києва проведено обстеження представниками Публічного акціонерного товариства «Київенерго», за результатами якого складено акт № 02-11/350, відповідно до якого у приміщенні, яке займає Фізична особа-підприємець Борисюк Валерій Володимирович опалення відсутнє.

Також в матеріалах справи наявний лист Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва № 64-8268 від 18.12.2012 р., адресований Фізичній особі-підприємцю Борисюку Валерію Володимировичу, відповідно до якого опалення у будинку по вул. Серафимовича, 11 у Дніпровському районі міста Києва тимчасово відключено у зв'язку з пошкодженням приладу опалення.

Крім того, в листі № 64-8268 від 18.12.2012 р. зазначається, що господарюючий блок у у будинку по вул. Серафимовича, 11 у Дніпровському районі міста Києва відключено від теплопостачання через заборгованість орендарів та власників.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з 01.12.2011 р. до 31.12.2014 р.

При цьому, документально підтверджених відомостей про підключення теплопостачання в будинку по вул. Серафимовича, 11 у Дніпровському районі міста та, зокрема, у приміщенні, яке належить адресований Фізичній особі-підприємцю Борисюку Валерію Володимировичу, матеріали справи не містять.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується факт надання позивачам послуг, що обумовлені договором № 11/418 від 01.09.2010 р. у визначений позивачем період, а відтак - вимоги позивача про стягнення заборгованості визнаються судом необґрунтованими та документально не підтвердженими, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволення позову в цій частині.

Що ж до вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 1 456, 16 грн. та 316, 15 грн. - 3 % річних, суд відзначає, що у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту наведеної норми випливає, що цивільно-правова відповідальність за порушення грошових зобов'язань наступає у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання.

Разом з тим, у даному випадку позивачем не доведено в порядку ст.ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України надання послуг за договором № 11/418 від 01.09.2010 р. у визначений позивачем період, а відтак - вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних судом визнаються необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим не вбачається підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.04.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.