ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 р. Справа № 923/1904/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго", м. Херсон

про стягнення 753052 грн. 21 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Бережок С.І., представник, дов. № 14-96 від 18.04.2014 року;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-позивач) звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (далі-відповідач) про стягнення інфляційних втрат у сумі 640662 грн. 99 коп. та 3 % річних у сумі 112389 грн. 23 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням № 62 від 05.03.2015 р. керівника апарату суду у зв'язку з перебуванням судді Остапенко Т.А. справу призначено до повторного автоматичного розподілу. Цим розподілом справу передано до провадження судді Александрової Л.І.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.03.2015 р. призначено розгляд справи на 18.03.2015 р. Ухвалою суду від 18.03.2015 р. розгляд справи відкладено на 20.04.2015 р. у зв'язку з неявкою представника позивача.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та заперечував проти зменшення судом розміру інфляції.

Відповідач проти позовних вимог частково заперечує, не погоджується з нарахуванням втрат від інфляційних процесів.

Так відповідач зазначає, що відповідно до розрахунків, здійснених позивачем вбачається що при розрахунку інфляційних він застосовував показники індексу інфляції на суму заборгованості, що мала місце на початок кожного місяця відповідно.

Тому, відповідач вважає, що за зобов'язаннями з лютого 2013 року по серпень 2014 року інфляційні втрати повинні були нараховуватись виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, таким чином інфляційні втрати мають бути зменшені з 640662 грн. 99 коп. до 637325 грн. 15 коп.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали (а.с. 69), але явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Неявка представника відповідача у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

31 липня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі за текстом - позивач) та міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" (надалі за текстом - відповідач) укладений договір № 149/22-БО про закупівлю природного газу (надалі за текстом - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач - прийняти і оплатити газ в обсязі, зазначеному у п 1.1. цього договору.

На виконання п. 2.1 договору позивач постачав відповідачу природній газ протягом 01 серпня 2012 року по 31 грудня 2012 року в обсязі 4449,6 тис. куб. м на загальну суму 16597467 грн.

Відповідачем був прийнятий зазначений природний газ, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання - передачі природного газу б/н від 31.08.2012 року на суму 43 871 грн. 59 коп. (а.с. 16);

- Акт приймання - передачі природного газу б/н від 30.09.2012 року на суму 44 095 грн. 35 коп. (а.с. 17);

- Акт приймання - передачі природного газу б/н від 27.11.2012 року на суму 939 591 грн. 54 коп. (а.с. 18);

- Акт приймання - передачі природного газу б/н від 25.12.2012 року на суму 4156343 грн. 22 коп. (а.с. 19);

- Акт приймання - передачі природного газу б/н від 31.12.2012 року на суму 11413566 грн. 00 коп. (а.с. 20).

У п. 6.1 договору сторонами встановлено, що розрахунки проводяться виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, в порушення умов договору відповідач здійснив оплату за спожитий природний газ несвоєчасно, що підтверджується операціями по підприємству "Херсонтеплоенерго" (а.с. 22-24).

Рішенням господарського суду Херсонської області по справі № 923/1851/13 від 30.01.2014 року за позовом НАК "Нафтогаз України" до МКП "Херсонтеплоенерго" на користь ПАТ"НАК "Нафтогаз України" - 4831810 грн. 13 коп. основного боргу, 164525 грн. 74 коп. 3% річних, 439393 грн. 36 коп. пені, 68510 грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору за період з 15.09.2012 р. по 16.12.2013 р.

Відповідач на виконання рішення господарського суду Херсонської області по справі № 923/1851/13 від 30.01.2014 р., в частині основного боргу оплати не були проведені. В наслідок чого заборгованість продовжувала існувати з 17.12.2013 р. по 25.09.2013 р.

Відтак, позивачем донараховано за зобов'язаннями грудня 2012 року втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення, що складають 640662 грн. 99 коп. та 3% річних у розмірі 112389 грн. 23 коп. за період з 17.12.2013 р. по 25.09.2013 р.

Відповідно до п. 9.3 Договору № 149/22-БО сторони визначили строк тривалістю у 5 років, в межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 7.2 договору сторонами передбачено, що у разі порушення відповідачем строків оплати отриманого товару останній зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, на підставі вказаних норм позивачем обґрунтовано нараховано до сплати відповідачу 112389 грн. 23 коп. 3% річних, 640662 грн. 99 коп. інфляційних втрат за період з 17.12.2013 р. по 25.09.2013 р.

Суд за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Ліга-Закон» перевірив розрахунок нарахованих відповідачу збитків від інфляції і 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 112389 грн. 23 коп. 3% річних, 640662 грн. 99 коп. інфляційних втрат відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на невірне нарахування позивачем інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, які викладені в інформаційному листі № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права": "При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця."

Відтак, при нарахуванні інфляційних втрат позивач дотримувався положень ст. 625 ЦК України, вищезазначених роз'яснень щодо нарахування інфляційних втрат та умов мов договору.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 112389 грн. 23 коп. 3% річних, 640662 грн. 99 коп. інфляційних втрат.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Згідно вказаної вище правової позиції, суд покладає судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 15061 грн. 04 коп. на відповідача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (ідентифікаційний код - 31653320, 73000, м. Херсон, вул. Острівське шосе, 1) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код - 20077720, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) - 112389 грн. 23 коп. 3% річних, 640662 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 15061 грн. 04 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя Л.І. Александрова