РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015Справа №910/5473/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Вет»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясо-виробничий комплекс «Панвітек»

Про стягнення 230 132,83 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Петруня А.В. представник за довіреністю № 20/2 від 20.02.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Вет» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясо-виробничий комплекс «Панвітек» (далі - відповідач) про стягнення 230 132,83 грн., а саме: 179 107,46 грн. - основного боргу, 44 651,77 грн. - пені, 6 373,60 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не здійснено в повному обсязі оплату товару, поставленого останньому за Договором поставки № 12-0507/1 від 07.05.12., що зумовило виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем та звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Вет» з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.15. порушено провадження у справі № 910/5473/15-г та призначено її до розгляду на 14.04.15.

В судовому засіданні 14.04.15. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 14.04.15. представника відповідача, невиконання ними вимог ухвали суду від 10.03.15., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 23.04.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 23.04.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 23.04.15. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Повідомлення про вручення відповідачу ухвал суду у справі № 910/4216/15-г наявні в матеріалах справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/5473/15-г.

В судовому засіданні 23.04.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.12. між позивачем (далі - Продавець) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір поставки № 12-0507/1 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Продавець зобов'язався поставити кормові добавки, ветеринарні препарати, вакцини, біопрепарати, вітамінні та лікарські препарати, іншу ветеринарну продукцію (далі - Товар), а Покупець - прийняти та оплатити Товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (видаткових), що виписуються на кожну партію Товару.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 з моменту підписання (07.05.12.) і діє до 31.12.13.

Якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії Договору сторони письмово не повідомлять одна одну про намір його розірвати або змінити, Договір автоматично пролонгується на таких же умовах на той самий строк (п. 9.2 Договору).

Доказів розірвання або зміни Договору матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що він автоматично пролонгувався до 31.12.14.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна по кожному найменуванню і на кожну партію Товару вказується в рахунках-фактурах Продавця та в накладних на кожну партію Товару і містить у собі податок на додану вартість.

Згідно з п. 2.2 Договору поставка Товару здійснюється на умовах 100% передплати, на підставі рахунків, які виставляються Продавцем після підписання останнім письмових замовлень від Покупця і передаються Покупцю шляхом надсилання по факсу з підтвердженням про отримання та на вимогу Покупця пересилаються по пошті. Покупець зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок Продавця вартість замовленої партії Товару. Рахунки дійсні до сплати протягом 5 днів з моменту їх виставлення покупцем.

З моменту виставлення Продавцем рахунку у Покупця виникають зобов'язання щодо оплати замовленого Товару. Зобовязання Продавця по поставці Товару виникає лише після повної 100% оплати Покупцем замовленого Товару, за винятком випадку, що передбачений п. 2.3 Договору (п. 2.4 Договору).

Положеннями п. 2.3 Договору сторони погодили, що якщо поставка (відвантаження) Товару відбулася без оплати, то Покупець в такому разі зобов'язаний оплатити Товар протягом одного робочого дня з моменту отримання Товару. (Моментом отримання Товару вважається момент підписання Покупцем видаткової накладної.

Згідно з п. 3.4 Договору поставка Товару здійснюється відповідно до правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс» у редакції 2000 р., що застосовується з урахуванням особливостей, що випливають з умов Договору. Конкретні умови та строки поставки Товару узгоджуються сторонами в замовленні на кожну окремо замовлену партію Товару.

Відповідно до п. 3.5 Договору датою (моментом) поставки (передачі) Товару вважається дата підписання видаткової накладної Покупцем, що засвідчує прийняття Товару Покупцем від Продавця.

Позивачем було поставлено відповідачу Товар у відповідності до наявних в матеріалах справи видаткових накладних по Договору на суму 426 678,62 грн.

Довіреності відповідача на отримання матеріальних цінностей від позивача та податкові накладні, що були складені на виконання зобов'язань за спірним Договором, наявні в матеріалах даної справи.

Спір у справі виник в зв'язку з неповною оплатою товару.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, жодних доказів на обґрунтування своє правової позиції, у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем було сплачено позивачу в рахунок погашення заборгованості за спірними накладними грошові кошти в розмірі 247 571,16 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку позивача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідач не сплатив позивачу за товар грошові кошти в розмірі 179 107,46 грн. Строк оплати з врахуванням приписів п. 2.3 Договору є таким, що настав.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 14/09-22/2 від 22.09.14. з вимогою сплатити наявну заборгованість.

У відповідь на вказану претензію від відповідача надійшов підписаний та скріплений печаткою Покупця акт звірки взаємних розрахунків за Договором станом на 30.09.14. на суму 180138,54 грн.

Оскільки відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві його вартості, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню повністю в розмірі 179 107,46 грн., що складає борг відповідача станом на момент прийняття даного рішення.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі п. 6.3 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 44 651,77 грн. - пені.

Згідно з п. 6.3 Договору, за прострочення оплати Товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. При цьому пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов'язання Покупцем по оплаті Товару до повного погашення заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, та здійснено перерахунок пені внаслідок чого встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 44 651,77 грн. - пені, що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 6 373,60 грн. - 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду розмір відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 6 373,60 грн., що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача.

Відповідачем розрахунок пені та 3% річних не оспорено, свого контррозрахунку суду не подано.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясо-виробничий комплекс «Панвітек» (03049, м. Київ, вул. Богданівська, б. 2; ідентифікаційний код 34224583) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Вет» (04111, м. Київ, вул. Щербакова, б. 45А; ідентифікаційний код 37616771) 179 107 (сто сімдесят дев'ять тисяч сто сім) грн. 46 коп. - основного боргу, 44 651 (сорок чотири тисячі шістсот п'ятдесят одну) грн. 77 коп. - пені, 6 373 (шість тисяч триста сімдесят три) грн. 60 коп. - 3% річних, 4 602 (чотири тисячі шістсот дві) грн. 66 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.15.

Суддя Т.М. Ващенко