РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/808/15-г

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при

секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою заступника прокурора міста Києва

до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього

про визнання незаконним та скасування рішення від 20.11.2014 р. № 411/411

за участю представників:

прокурор у справі:Одуденко А.В.- посвідчення № 006616 від 27.09.2012
від відповідача:Тхорик С.М.- представник за довіреністю № 225/КР-1740 від 06.03.2015
від третої особи:Поліщук Ю.В. - представник за довіреністю № 955 від 12.01.2015
ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м. Києва звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього про визнання незаконним та скасування рішення від 20.11.2014 р. № 411/411.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним рішенням відбулося відведення земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом з порушенням чинного законодавства України, а саме - ч. 2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, з міських земель без проведення земельних торгів в частині земельної ділянки, що не знаходиться під об'єктом нерухомості.

У позові прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 411/411 від 20.11.2014 р.

У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що оскаржуване рішення Київради прийняте у спосіб та у відповідності до норм чинного законодавства України на підставі затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи також вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обмежень щодо розміру виділення земельної ділянки під об'єкт нерухомості чинним законодавством не встановлено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.11.2011 р. Київською міською радою було прийняте рішення № 411/411 «Про передачу Публічному акціонерному товариству «Тресту «Київміськбуд-1» імені М. П. Загороднього» земельної ділянки для будівництва житлового будинку із збудованими приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Полупанова, 16, в Оболонському районі м. Києва», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою та передано ПАТ «Київміськбуд-1» імені М. П. Загороднього у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,2069 га (кадастровий номер :78:055:0001).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи проекту землеустрою, виконаного ПП «У.К.Р. - Гео» № ПЗВ-0060 від 30.10.2013 р., земельна ділянка площею 0,2069 га була надана ПАТ «Київміськбуд-1» імені М. П. Загороднього за рахунок земельних ділянок площею 0,1070 га та 0, 0999 га.

Земельна ділянка площею 0,1070 га надана відповідачу на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 15.10.1996, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та ВАТ «Київміськбуд-1» згідно з розпорядженням Київської міської адміністрації від 01.07.1996 № 1007 «Про надання відкритому акціонерному товариству трест «Київміськбуд-1» земельних ділянок для експлуатації та обслуговування гуртожитку на просп. Рокосовського, 8, та адміністративного будинку по вул. Полупанова, 16, у Мінському районі м. Києва». Земельна ділянка площею 0, 0999 га надана товариству за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

При цьому пунктом 4 рішення Київради № 411/411 від 20.11.2011 р. договір на право користування землею (у тому числі на умовах оренди) № 78-5-00008 від 15.10.1996 р., яким третій особі була надана у користування земельна ділянка загальною площею 1070 кв. м. по вул. Полупанова, 16, у Мінському районі м. Києва для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку, розірвано.

Відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (далі - УКЦВЗ) земельна ділянка відноситься до земель житлової забудови і громадського призначення.

Також з проекту землеустрою слідує, що на земельній ділянці по вул. Полупанова, 16, в Оболонському районі м. Києва розміщений нежитловий будинок (свідоцтво на право власності від 28.03.1997 р. серія НБ № 010000282) площею 934,1 кв. м. та нежитлова споруда за будинком, яка раніше використовувалась як окремо розташований сміттєзбірник (лист-довідка ЖЕКу - 512 КП «Житлосервіс»).

Оскільки надана земельна ділянка майже у 2,2 рази перевищує площу нерухомого майна, що належить відповідачу, прокурор вважає, що інша частина земельної ділянки, де відсутнє нерухоме майно ПАТ «Київміськбуд-1», повинно було надаватись на конкурентних засадах, як це передбачено ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, чого дотримано не було, а, отже, спірне рішення прийнято Київською міською радою з порушенням чинного законодавства.

Перевіряючи такі доводи прокурора та вирішуючи спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України юридичні громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 9 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Київської міської ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України).

Як вже встановлено судом, на земельній ділянці, наданій третій особі для будівництва, знаходиться нерухоме майно (нежитловий будинок), належне останній на праві власності, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, земельна ділянка, яка знаходиться в м. Києві по вул. Полупанова, 16, правомірно була передана відповідачем без проведення земельних торгів.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011 судам необхідно мати на увазі, що згідно з частиною другою статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) .

Крім того, суд зазначає, що чинним земельним законодавством, що регулює порядок передачі земельних ділянок у власність чи користування площа земельної ділянки, яка відводиться користувачу не ставиться в залежність до площі нерухомого майна, яке розташоване на вказаній земельній ділянці

Розглядаючи інші доводи прокурора, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України визначено спеціальний порядок передачі земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, в оренду громадянам та юридичним особам (ст. 123 Земельного кодексу України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 186-1 Кодексу, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Також порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві регулюється рішенням Київської міської ради № 63/9120 від 28.02.2013 «Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві» (далі - Порядок).

Відповідно до ч. ст. 2 Порядку його дія поширюється на випадки надання (передачі) Київською міською радою земельних ділянок із земель комунальної власності в оренду без проведення земельних торгів у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київміськбуд-1» звернулося до відповідача у визначеному законом порядку з клопотанням про надання дозволу на розробку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.. Полупанова, 16, в Оболонському районі м. Києва, який у подальшому був погоджений у відповідності до 186-1 вказаного Кодексу, зокрема проект містить позитивні висновки, викладені Департаментом містобудування та архітектури № 17546/0/12/19-13 від 02.10.2013, головного управління Держземагентства у м. Києві № 4226 від 25.10.2013.

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи те, що на земельній ділянці, переданій у користування третій особі спірним рішенням, знаходиться нерухоме майно, належне третій особі на праві власності, а також враховуючи положення статтей 124, 134 Земельного кодексу України, суд вважає твердження прокурора про незаконне надання третій особі земельної ділянки безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Заявляючи даний позов, прокурор в обґрунтування позову зазначив про наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, у зв'язку чим він і звернувся до господарського суду.

Разом з тим, під час розгляду справи прокурором, як позивачем, не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави або будь-якої іншої особи, у зв'язку з прийняттям відповідачем оспорюваного рішення, так само, як і не надано доказів на підтвердження порушення вимог законодавства, чинного на момент прийняття акту органу місцевого самоврядування, що на його думку порушив інтереси держави.

За таких обставин суд визнає вимоги прокурора необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Згідно зі статтею 49 ГПК України у разі відмови у позові, судові витрати покладаються на позивача, однак, оскільки прокурор звільнений від сплати судового збору, суд відносить витрати на нього за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього про визнання незаконним та скасування рішення від 20.11.2014 р. № 411/411.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 16 квітня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 21 квітня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна