ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.04.15р. Справа № 904/2378/15

За позовом Прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області в особі Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержиньсктепломережа" (м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області)

до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Оріон" (м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за надані послуги згідно договору № 00.08.0044 на технічне обслуговування та поточний ремонт систем теплопостачання в житлових будинках міської ради від 01.02.2013 у загальному розмірі 1 873 072 грн. 98 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від прокурора: Каюк М.С. - прокурор відділу (наказ № 101к від 14.01.2015)

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Миткалик Є.В. - юрисконсульт (довіреність № 00010136 від 10.07.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Заводського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області (далі - позивач-1) в особі Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержиньсктепломережа" (далі - позивач-2), в якому просить стягнути з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Оріон" (далі - відповідач) заборгованість за надані послуги згідно договору № 00.08.0044 на технічне обслуговування та поточний ремонт систем теплопостачання в житлових будинках міської ради від 01.02.2013 у загальному розмірі 1 873 072 грн. 98 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 00.08.0044 на технічне обслуговування та поточний ремонт систем теплопостачання в житлових будинках міської ради від 01.02.2013 в частині оплати за надані в період з 31.07.2013 по 31.01.2015 послуги з утримання та технічного обслуговування (поточний ремонт) внутрішньобудинкових систем теплопостачання в будинках житлового фонду Дніпродзержинської міської ради.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 23.04.2015.

Прокурор у судовому засіданні виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Від позивача-1 надійшла заява, в якій він просить суд розглядати справу за відсутності його представника.

Представник позивача-2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги прокурора та просив суд їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позові.

У судове засідання 23.04.2015 представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.04.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 51900, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Бойка, 14, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2015 була отримана відповідачем 01.04.2015, що підтверджується поштовим повідомленням № 834 961).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 20.03.2015 була надіслана відповідачу завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, представником позивача-2 у судовому засіданні повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача-2 та прокурора,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 1 згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

У відповідності до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру", підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. У вказаній статті також передбачено, що однією із форм представництва прокурором є звернення до суду з позовами (заявами, поданнями).

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з частковою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; зазначає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Держава зацікавлена в належній поведінці суб'єктів цивільних правовідносин, які вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах. Оскільки Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержиньсктепломережа" створене відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування" та власником майна якого є територіальна громада міста Дніпродзержинська в особі Дніпродзержинської міської ради, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором завдає істотної шкоди інтересам держави, а саме: в особі органу місцевого самоврядування - Дніпродзержинської міської ради.

Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Згідно із частинами 1, 5 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формою цього представництва є, зокрема, участь у розгляді судами справ.

Системний правовий аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що прокурор правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права позивача.

У статті 29 Господарського процесуального кодексу України визначено повноваження прокурора як учасника судового процесу у позовному провадження.

Так, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

В даному випадку позиція прокурора і позивача-2 стосовно заявлених позовних вимог є одностайна - розглядати справу по суті. Позивач-2 у повному обсязі підтримує заявлені прокурором позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 873 072 грн. 98 коп. заборгованості, тобто має місце безумовне волевиявлення позивача-2 задовольнити матеріально-правову вимогу прокурора в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

З приводу позовних вимог прокурора суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 01.02.2013 між Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" (далі - виконавець, позивач) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Оріон" (далі - замовник, відповідач) укладено договір № 00.08.0044 на технічне обслуговування та поточний ремонт систем теплопостачання в житлових будинках міської ради (далі - договір) (а.с.11-13), відповідно до умов якого, замовник доручив виконавцю, а виконавець прийняв на себе зобов'язання безпосередньо або шляхом залучення на договірних засадах фізичних та юридичних осіб виконувати роботи з утримання та технічного обслуговування (поточний ремонт) внутрішньобудинкових систем теплопостачання в будинках житлового фонду Дніпродзержинської міської ради згідно з переліком будинків (додаток № 2), який є невід'ємною частиною договору (пункт 1.1. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2013 року. Якщо за два місяці до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії, то договір вважається продовженим на наступний календарний рік (пункти 6.1., 6.2. договору).

Доказів розірвання або припинення договору сторонами суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору № 00.08.0044 від 01.02.2013, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, пунктом 3.2.1. договору визначено, що виконавець зобов'язаний своєчасно та якісно виконувати комплекс робіт відповідно до узгоджених графіків, вимог законодавства та умов договору в межах вартості, визначеній у додатку №1 до договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору, вартість робіт за договором визначається щомісячно по статтях витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання на підставі акту виконаних робіт (від зовнішньої стіни будинку до місця приєднання опалювальних приладів у квартирі) в межах загальної суми, розрахованої на підставі діючого тарифу (додаток № 1).

У пункті 2.2. договору сторони узгодили, що до 5-го числа наступного місяця виконавець дає замовнику акти виконаних робіт (далі акти) (додаток № 3) і рахунок на оплату за формою, що є невід'ємною частиною договору. Замовник підписує акти, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний термін повертає один примірник актів виконавцю.

На виконання умов договору у період з 31.07.2013 по 31.01.2015 позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 2 146 748 грн. 40 коп., що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- № ОУ-0002670 від 31.07.2013 на суму 112 967 грн. 78 коп. (а.с.16);

- № ОУ-0002730 від 31.08.2013 на суму 112 967 грн. 84 коп. (а.с.19);

- № ОУ-0002771 від 30.09.2013 на суму 112 967 грн. 76 коп. (а.с.21);

- № ОУ-0002816 від 31.10.2013 на суму 112 966 грн. 92 коп. (а.с.23);

- № ОУ-0003464 від 30.11.2013 на суму 112 967 грн. 67 коп. (а.с.24);

- № ОУ-0004030 від 31.12.2013 на суму 112 967 грн. 43 коп. (а.с.27);

- № ОУ-0000024 від 31.01.2014 на суму 112 967 грн. 87 коп. (а.с.29);

- № ОУ-0000681 від 28.02.2014 на суму 112 967 грн. 65 коп. (а.с.31);

- № ОУ-0001331 від 31.03.2014 на суму 112 967 грн. 36 коп. (а.с.33);

- № ОУ-0002064 від 30.04.2014 на суму 112 967 грн. 13 коп. (а.с.35);

- № ОУ-0002250 від 31.05.2014 на суму 112 967 грн. 54 коп. (а.с.37);

- № ОУ-0002286 від 30.06.2014 на суму 112 966 грн. 94 коп. (а.с.38);

- № ОУ-0002341 від 31.07.2014 на суму 112 967 грн. 26 коп. (а.с.41);

- № ОУ-0002388 від 31.08.2014 на суму 112 966 грн. 26 коп. (а.с.43);

- № ОУ-0002423 від 30.09.2014 на суму 112 967 грн. 37 коп. (а.с.45);

- № ОУ-0002465 від 31.10.2014 на суму 112 967 грн. 64 коп. (а.с.47);

- № ОУ-0002891 від 30.11.2014 на суму 112 967 грн. 65 коп. (а.с.48);

- № ОУ-0003482 від 31.12.2014 на суму 112 967 грн. 59 коп. (а.с.50);

- № ОУ-0000024 від 31.01.2015 на суму 113 334 грн. 74 коп. (а.с.52).

Крім цього, у період з 31.07.2013 по 31.01.2015 відповідачем було повернуто позивачу металобрухт на загальну суму 31 971 грн. 73 коп., яку сторони заліковували в рахунок часткової оплати за надані послуги, а повернення оформлювали актами із зазначенням суми зі знаком "-". Вказане підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- № ОУ-0002671 від 31.07.2013 на суму 1 041 грн. 08 коп. (а.с.17);

- № ОУ-0002731 від 31.08.2013 на суму 1 861 грн. 83 коп. (а.с.18);

- № ОУ-0002772 від 30.09.2013 на суму 895 грн. 85 коп. (а.с.20);

- № ОУ-0002817 від 31.10.2013 на суму 1 728 грн. 00 коп. (а.с.22);

- № ОУ-0003463 від 30.11.2013 на суму 926 грн. 60 коп. (а.с.25);

- № ОУ-0004031 від 31.12.2013 на суму 1 671 грн. 80 коп. (а.с.26);

- № ОУ-0000025 від 31.01.2014 на суму 780 грн. 20 коп. (а.с.28);

- № ОУ-0000683 від 28.02.2014 на суму 906 грн. 72 коп. (а.с.30);

- № ОУ-0001332 від 31.03.2014 на суму 1 297 грн. 65 коп. (а.с.32);

- № ОУ-0002065 від 30.04.2014 на суму 1 861 грн. 40 коп. (а.с.34);

- № ОУ-0002251 від 31.05.2014 на суму 988 грн. 10 коп. (а.с.36);

- № ОУ-0002287 від 30.06.2014 на суму 2 097 грн. 77 коп. (а.с.39);

- № ОУ-0002342 від 31.07.2014 на суму 3 387 грн. 80 коп. (а.с.40);

- № ОУ-0002389 від 31.08.2014 на суму 1 729 грн. 00 коп. (а.с.42);

- № ОУ-0002424 від 30.09.2014 на суму 2 711 грн. 80 коп. (а.с.45);

- № ОУ-0002466 від 31.10.2014 на суму 1 705 грн. 60 коп. (а.с.46);

- № ОУ-0002892 від 30.11.2014 на суму 2 700 грн. 50 коп. (а.с.49);

- № ОУ-0003483 від 31.12.2014 на суму 1 718 грн. 75 коп. (а.с.51);

- № ОУ-0000025 від 31.01.2015 на суму 1 961 грн. 28 коп. (а.с.53).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач надав визначені договором послуги, а відповідач їх прийняв у спірний період на загальну суму 2 146 748 грн. 40 коп., що підтверджується вказаними вище актами, які підписані та скріплені печатками обох сторін.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку, вартості та якості наданих послуг. А також, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень - сторони претензій одна до одної не мають. Рекламаційний акти, як це передбачено пунктом 2.3. сторони не складали. Отже, позивачем-2 дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (частина 1 статті 946 Цивільного кодексу України).

Так, у пункті 2.2. договору сторони також узгодили, що на підставі підписаних актів та рахунку виконавця, замовник оплачує вартість виконаних робіт. Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів кожного банківського дня, починаючи з 1 числа місяця, наступного за звітним, від фактично отриманих Замовником на свій поточний рахунок платежів за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, в процентному відношенні вартості планових робіт та граничного нарахування тарифу (без гарячої води). Після підписання актів здійснюється остаточний розрахунок замовником не пізніше 20 числа наступного за звітним місяця.

У визначений пунктом 2.2. договору термін відповідач надані позивачем у період з 31.07.2013 по 31.01.2015 послуги у повному обсязі не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 1 873 072 грн. 98 коп., що і є причиною спору.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає прокурор та позивач-2, відповідач оплатив надані позивачем-2 у період з 31.07.2013 по 31.01.2015 послуги лише частково в сумі 241 703 грн. 69 коп. наступним чином:

- 25.07.2013 у сумі 114 594 грн. 36 коп.;

- 21.08.2013 у сумі 127 109 грн. 33 коп.

Так, прокурор та позивач-2 зазначали, що правовідносини за спірним договором існують між сторонами з 2013 року, але відповідач систематично порушує зобов'язання щодо вчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, а саме: оплачує їх нерегулярно та не у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, господарський суд виходив також із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

На момент розгляду справи заборгованість відповідача складає 1 873 072 грн. 98 коп. (2 146 748,40 грн. (вартість послуг) - 31 971,73 грн. (повернуто металобрухту) - 241 703,69 грн. (часткова оплата)), докази погашення якої в матеріалах справи відсутні.

Дослідивши надані прокурором та позивачем-2 до господарського суду документи, у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи прокурора та підтверджували належне виконання відповідачем умов договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих в період з 31.07.2013 по 31.01.2015 послуг, господарський суд встановив, що строк їх оплати є таким, що настав

Матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов договору, відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасної оплати вказаних послуг, у зв'язку з чим факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 1 873 072 грн. 98 коп. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо сплати та стягнення судового збору по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827 грн. 00 коп.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 1 873 072 грн. 98 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 37 461 грн. 46 коп. (2 відсотки ціни позову).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Так, частиною 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень (пункт 11).

Враховуючи викладене, відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 37 461 грн. 46 коп. покладається на відповідача у повній сумі як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, та стягується з останнього в доход Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 2, 4-5, 12, 29, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Оріон" (51900, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Бойка, 14; ідентифікаційний код 30708593) на користь Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" (51914, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Петровського, буд. 168; ідентифікаційний код 03342573) - 1 873 072 грн. 98 коп. основного боргу.

Стягнути з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Оріон" (51900, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Бойка, 14; ідентифікаційний код 30708593) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, буд. 7; , р/р 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, призначення платежу "Судовий збір, код 03499891, Пункт 2.1") - 37 461 грн. 46 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко