КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа№ 910/14630/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Карев О.В., дов. від 10.03.2015 №08/11316-01,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Госкомобслуговування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015

(дата підписання - 09.02.2015)

у справі №910/14630/13 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Комунального підприємства «Госпкомобслуговування»

про стягнення 76046,89 грн,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2013 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Кобза" про стягнення 76046,89 грн заборгованості за договором на постачання товару від 11.01.2005 №7.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2013 здійснено заміну первісного відповідача - Комунального підприємства "Кобза" на належного - Комунальне підприємство "Госпкомобслуговування".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2014 скасовано, справу №910/14630/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У постанові суд касаційної інстанції зазначив, що судами необгрунтовано не надано оцінки актам звіряння по кожній господарській операції, які підписані без заперечень, акту узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання) від 31.03.2012 та тому факту, що 30.11.2011 сторони уклали договір про реструктуризацію заборгованості, яким визнали борг 60289,73 грн.

В зв'язку з викладеним у постанові суду касаційної інстанції справа №910/14630/13 направлена на новий розгляд.

Відповідно до ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На новому розгляді справи рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач) до Комунального підприємства «Госкомобслуговування» (далі - відповідач) про стягнення 76046,89 грн задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 60289,73 грн основного боргу та 1364,35 грн судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено (в частині стягнення пені в зв'язку зі спливом строку позовної давності).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що акт узгодження суми заборгованості та акти звірки взаємних розрахунків не є належними доказами існування заборгованості. Крім того, на думку відповідача, судом першої інстанції помилково не застосовано строк позовної давності до вимоги про стягнення суми основного боргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 29.04.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 06.04.2015) позивачу - 08.04.2015 та відповідачу - 07.04.2015, долучені до матеріалів справи.

28.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 29.04.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2005 між позивачем та КП «Кобза» укладено договір постачання товару №7 (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався постачати та передавати у власність (повне господарське відання) покупця певний товар - плодоовочеву продукцію, товари промислового виробництва, продовольчі товари, а покупець зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору (п.1.1, 1.2 договору).

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору кількість та асортимент кожної партії товару передбачається у накладній. Сума поставки становить 800000,00 грн.

Відповідно до п. 7.1 договору розрахунки за кожну партію товарів здійснюються протягом 30 банківських днів з моменту одержання товару.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_2 протягом тривалого часу постачала продукцію КП "Кобза", а КП "Кобза" цю продукцію отримувало та частково оплачувало, що встановлено судами та підтверджується наявними в матеріалах справи накладними та банківськими виписками.

Часткове погашення заборгованості КП "Кобза" перед позивачем додатково свідчить про визнання підприємством договірних відносин та отримання товару, а також обов'язок по оплаті отриманої продукції.

30.11.2011 між кредитором ФОП ОСОБА_2 та боржником КП "Кобза" було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до п. 1.1 якого сторони визначили, що станом на 01.10.2011 боржник має заборгованість перед кредитором за договором від 11.01.2005 №7 про постачання товарів в сумі 60289,73 грн.

Пунктом 1.2 договору про реструктуризацію заборгованості сторони визначили, що з метою погашення заборгованості кредитор надає боржнику розстрочку у погашенні боргу, а боржник зобов'язується сплачувати суми заборгованості згідно наступного графіка платежів: січень 2012 року 15072,43 грн, лютий 2012 року 15072,43 грн, березень 2012 року 15072,43 грн, квітень 2012 року 15072,43 грн.

Кінцевий термін погашення заборгованості згідно договору про реструктуризацію - 01.05.2012.

Згідно підписаного КП «Кобза» та позивачем акта звіряння розрахунків станом на 31.08.2011 у КП «Кобза» існує заборгованість перед позивачем в сумі 60289,73 грн.

У зв'язку з проведенням реорганізації КП "Кобза" на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2011 № 406/5793 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.12.2011 № 2306 шляхом приєднання до КП "Госпкомобслуговування", останнє є правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального підприємства "Кобза".

31.03.2012 між КП «Кобза», ФОП ОСОБА_2 та КП «Госпкомобслуговування» складено та підписано акт узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання), відповідно до якого сторони повністю узгодили, що у КП «Кобза» перед позивачем існує заборгованість в сумі 60289,73 грн та повідомлено позивачу про зміну боржника.

15.11.2012 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №2030 затверджено передавальний акт КП «Кобза».

Таким чином, на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2011 № 406/5793 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.12.2011 №2306 КП «Госпкомобслуговування», як правонаступник, є належним боржником перед позивачем по виконанню КП «Кобза» обов'язків з оплати отриманої продукції.

Крім того, КП «Госпкомобслуговування» було обізнане про існування боргу КП «Кобза» перед позивачем в сумі 60289,73 грн, про що свідчить підписаний директором КП «Госпкомобслуговування» акт узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання) від 31.03.2012, підпис якого скріплено печаткою підприємства.

Отже, у суду апеляційної інстанції немає підстав не брати до уваги підписаний трьохсторонній акт узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання) від 31.03.2012 як підтвердження існування заборгованості КП «Кобза» перед позивачем в сумі 60289,73 грн, яка має бути погашена КП «Госпкомобслуговування», як правонаступником обов'язків КП «Кобза».

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про задоволення позовної вимоги щодо стягнення 60289,73 грн основного боргу.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 ЦК України).

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача 15757,16 грн пені.

Відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій він просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення сум основного боргу та пені, оскільки строк звернення до суду з даною вимогою закінчився.

Судом першої інстанції задоволено заяву частково та відмовлено у стягненні суми пені в зв'язку зі спливом строку позовної давності, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільний кодекс України в п.п. 1, 2 ст. 258 передбачає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У статті ст.267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до договору про реструктуризацію кінцевий термін погашення заборгованості в сумі 60289,73 грн 01.05.2012. Отже, позивач з 02.05.2012 був обізнаний про порушення відповідачем його права на оплату поставленого товару.

З врахуванням ст.ст.257, 258 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення основної суми боргу спливає 02.05.2015, а щодо стягнення пені - 02.05.2013.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача боргу та пені 30.07.2013, що вказує про пропущення ним спеціального строку позовної давності за вимогою про стягнення пені та не пропущення строку позовної давності за вимогою про стягнення суми основного боргу.

Позивачем не наведено поважних та виключних причин пропуску строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні даної вимоги.

Отже, враховуючи, що право позивача на отримання оплати за поставлений товар порушено, однак пропущено встановлений чинним законодавством строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у задоволенні такої вимоги.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Госкомобслуговування» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 у справі №910/14630/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/14630/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій