КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 910/7323/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:не з'явився;

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 24.03.2015

у справі № 910/7323/13 (головуючий суддя: Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2"

до Державного підприємства "Санаторний комплекс "Пуща Озерна"

про стягнення 134 705, 65 грн.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2"

про заміну сторони у виконавчому провадженні

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2013 р. у справі № 910/7323/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2013 р., було вирішено припинити провадження у справі в частині стягнення 8 124, 40 грн. 3 % річних, в іншій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути з Державного підприємства "Санаторний комплекс "Пуща-Озерна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" 126 581 грн. 25 коп. основного боргу та 2 531 грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

16.10.2013 р. господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України на виконання вказаних судових рішень було видано відповідні накази.

06.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-2" подано заяву про заміну стягувача - ТОВ "Край-2" () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2" () у виконавчому провадженні № 40437634, що входить до зведеного виконавчого провадження № 39109872.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2015 у справі № 910/7323/13 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" про заміну сторони у виконавчому провадженні - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" по справі №910/7323/13 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О. суддів: Ткаченко Б.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу 910/7323/13. Розгляд апеляційної скарги призначений на 20.04.2015.

20.04.2015 позивач та відповідач в судове засідання повторно не з'явились, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи заява про заміну стягувача - ТОВ "Край-2" () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2" () у виконавчому провадженні № 40437634, що входить до зведеного виконавчого провадження № 39109872, мотивована тим, що 03.12.2012 р. між ТОВ "Край-2" та ТОВ "Вортекс ЛТД" було укладено Договір поруки № 607, відповідно до п. 1.1. якого останнє зобов'язалось відповідати перед ТОВ "Край-2" за виконання всіх зобов'язань ДП "Санаторний комплекс "Пуща-Озерна" по Договору поставки № 26 від 28.02.2011 р.

Як зазначав в заяві заявник, він, у зв'язку з прийняттям господарським судом міста Києва рішення про стягнення заборгованості з ДП "Санаторний комплекс "Пуща-Озерна", пред'явив до поручителя, якого у вересні 2014 року перейменовано у ТОВ "Вортекс ЛТД", вимогу № 52 від 30.09.2014 р.

За твердженням заявника, наведених в заяві, поручитель виконав у повному обсязі грошові зобов'язання боржника, що також було врегульовано сторонами в Договорі № 129/13 від 06.11.2014 р. Зокрема, відповідно до п. 1.1. укладеного між ТОВ "Край-2", як первісним кредитором, та ТОВ "Край-1", як новим кредитором, Договору № 129/14 від 06.11.2014 р., первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право грошової вимоги до ДП "Санаторний комплекс "Пуща-Озерна" в загальному розмірі 1 762 916, 11 грн., в тому числі за Договором поставки № 26 від 28.02.2011 р.

При цьому, як зазначав заявник, за змістом п. 1.3. Договору № 129/14 ТОВ "Край-1" взяло на себе зобов'язання погасити замість ТОВ "Край-2" заборгованість в розмірі 2 027 960, 55 грн., що виникла на підставі Договору поставки № 53 від 18.09.2003 р., укладеного між ТОВ "Край-2" та ДП "Пілснер Україна".

Таким чином, заявник вважає, що між ним та ТОВ "Край-1" відбулось виконання поручителем зобов'язання боржника шляхом зарахування існуючих між кредитором та поручителем зустрічних грошових вимог, у зв'язку з чим до поручителя перейшли права кредитора, зокрема, право вимоги до боржника щодо виконання грошових зобов'язань.

19.01.2015 р. ТОВ "Край-1" повідомило ДП "Санаторний комплекс "Пуща-Озерна" про виконання поручителем свого обов'язку за Договором поруки № 607 від 03.12.2012 р.

На підставі зазначеного заявник вважає, що у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у даній справі стягувач має бути замінений на ТОВ "Край-1".

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові № 3-56гс14 від 19.08.2014 р.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові № 3-56гс14 від 19.08.2014 р. визначено, що чинним законодавством не передбачена уступка права стягувача за рішенням суду саме шляхом укладення цивільно-правової угоди, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Тобто, не допускається визначення сторонами при укладенні договору про відступлення права вимоги його предмету, як перехід від первісного кредитора до нового кредитора права вимоги за рішенням суду, проте як відступлення права вимоги за цивільно-правовим зобов'язанням на стадії виконання судового рішення допускається.

У п. 1.4. Постанови Пленуми Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що статтею 25 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). Процесуальне правонаступництво в розумінні цієї норми ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом тих чи інших обставин.

Однак, пунктом 10.3. Договору № 26 від 28.02.2011 р. сторони передбачили, що жодна із сторін не має права передавати свої права та обов'язки за договором іншій стороні без письмової на те згоди другої сторони.

Таким чином, пунктом 10.3. Договору № 26 від 28.02.2011 р. встановлено обов'язкове узгодження боржником заміни кредитора у зобов'язанні.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд обґрунтовано звернув увагу сторін на те, що вказаний договір не містить положень щодо забезпечення його виконання боржником, зокрема, і шляхом укладення договору поруки, а отже боржник не міг знати про укладення між кредитором та ТОВ "Край-1" договору поруки, за яким ТОВ "Край-1" поручався за виконання боржником зобов`язання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення, а також доказів, які підтверджують отримання від відповідача у справі (боржника) згоди на передачу прав і обов'язків за зазначеним вище Договором № 26 від 28.02.2011 р.

Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний Договір № 129/14 про відступлення права вимоги був укладений з порушенням умов Договору № 26 від 28.02.2011 р. та статей 516, 203 ЦК України і відповідно вимоги заявника щодо заміни стягувача його правонаступником викладені в заяві про заміну вибулої сторони у виконавчому провадженні на підставі вказаного Договору задоволені бути не можуть.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що факт укладання між сторонами Договору № 129/14 про відступлення права вимоги від 06.11.2014 р., свідчить про вчинення дій його сторонами направлених на перехід права вимоги, зокрема, за Договором № 26 від 28.02.2011 р. від первісного кредитора до нового кредитора на підставі п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, проте як такі дії, як зазначалось вище, не узгоджуються з приписами п. 10.3. Договору № 26 від 28.02.2011 р.

Оскільки Договір № 129/14 було укладено в порушення Договору № 26 від 28.02.2011 р., то Договір № 129/14 не може створювати юридичних наслідків, в тому числі й в частині виникнення у ТОВ "Край-1" та заявника зустрічних зобов'язань, внаслідок погашення яких, за твердженням ТОВ "Край-2" відбулось виконання поручителем свого обов'язку перед заявником.

Також, суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували направлення ним або ТОВ "Край-1" один одному заяви про зарахування зустрічних вимог в порядку ст. 601 ЦК України, або погодження в будь-який інший спосіб припинення відповідних зобов'язань.

Отже, зазначені висновки місцевого господарського суду в оскаржуваній ухвалі відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами процесуального та матеріального права, які судом правильно застосовані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 24.03.2015 у справі № 910/7323/13 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 24.03.2015 у справі № 910/7323/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/7323/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Б.О. Ткаченко