номер провадження справи 33/56/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 Справа № 908/1735/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" (83001, м. Донецьк, вул. Челюскінців, 151)

до Державного підприємства "Укршахтгідрозахист" (85322, м. Димитров Донецької області, вул. Ватутіна, буд. 18)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Цацуліна Т.О. - довіреність № 18 від 01.01.2015 р.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Укршахтгідрозахист" основного боргу за договором № 06 від 13.01.2014р. у сумі 22627,70 грн., пені в сумі 2398,72 грн., інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг у сумі 3615,16 грн., 3% річних у сумі 449,33 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору на оперативно-технічне обслуговування електричних мереж № 06 від 13.01.2014р., позивач, у період з січня 2014 р. по жовтень 2014 р. надав відповідачу обумовлені договором послуги у повному обсязі на загальну суму 22627,70 грн. Проте, з боку відповідача зобов'язання за Договором з оплати послуг належним чином виконані не були. Неналежне виконання договірних зобов'язань, щодо оплати послуг потягло за собою нарахування передбачених п. 6.2 Договору та ст. 625 ЦК України санкцій. Посилаючись на приписи статей 11, 16, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 20, 173-175, 193 ГК України, та умови договору № 06 від 13.01.2014 р., позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 р. порушено провадження у справі № 908/1735/15-г, розгляд якої призначено на 21.04.2015 р.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалі від 18.03.2015 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних документів не надав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Спеціального Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ДП "Укршахтгідрозахист" визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 85322, м. Димитров Донецької області, вул. Ватутіна, буд. 18.

На вказану адресу судом було направлено відповідачу ухвалу від 18.03.2015 р. про порушення провадження у справі № 908/1735/15-г та призначення її до розгляду на 21.04.2015 р.

Крім того, у відповідності до вимог Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014р. № 01-06/2052/14 "Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО", ухвала суду від 18.03.2015 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб - порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, доказом чого є Витяг з веб-сторінки офіційного сайта від 01.04.2015р.

За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника позивача судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Письмовою заявою (вих № 63юр-608/15 від 17.04.2015 р.) позивач меншив розмір позовних вимог. Просить стягнути з ДП "Укршахтгідрозахист" суму 13576,62грн. основного боргу, суму 2280,81грн. пені, суму 2533,26 грн. втрат від інфляції та суму 333,28грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову є вимоги про стягнення з ДП "Укршахтгідрозахист" суми 13576,62грн. основного боргу, суми 2280,81грн. пені, суми 2533,26 грн. втрат від інфляції та суми 333,28грн. 3% річних.

Присутній в судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), просить позов задовольнити. Надав Довідку (вих. № 11/553 від 14.04.2015р.), за підписом головного бухгалтера підприємства, згідно якої, станом на 21.04.2015 р. відповідач має перед позивачем заборгованість в загальній сумі 13576,62 грн.

В судовому засіданні 21.04.2015 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 13.01.2014 р. між позивачем (Виконавцем) та відповідачем (Замовником) було укладено договір № 06 на оперативно-технічне обслуговування електричних мереж (надалі - Договір), за умовами якого, Виконавець зобов'язується надавати послуги на оперативно-технічне обслуговування електричних мереж згідно Додатку № 1 до Договору, в об'ємі згідно Додатку № 2 до Договору, Замовник зобов'язується приймати та своєчасно оплачувати надані Виконавцем послуги у відповідності з умовами Договору.

Пунктом 3.1 Договору узгоджено, що здача-приймання наданих послуг здійснюється Сторонами щомісячно по Актам приймання-передачі наданих послуг, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до п. 4.1 Договору, вартість послуг на оперативно-технічне обслуговування електричних мереж по Договору складає 2262,77 грн. на місяць.

Згідно із п. 4.2 Договору оплата вартості послуг вказана в п. 4.1. Договору здійснюється Замовником щомісяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 15 календарних днів з моменту підписання Сторонами акта наданих послуг, але не пізніше 20-го числа розрахункового місяця.

За умовами п. 6.2. Договору, у випадку порушення Замовником своїх зобов'язань по оплаті наданих Виконавцем послуг, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у розрахунковий період, від суми прострочення платежу за кожен день такого прострочення.

Як підтверджується матеріалами справи, з боку позивача зобов'язання за Договором були виконані належним чином. За період січень 2014 р. - жовтень 2014 р. відповідачу були надані послуги на загальну суму 22627,70 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи Актами надання послуг: від 31.01.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 28.02.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 31.03.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 30.04.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 31.05.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 30.06.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 31.07.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 31.08.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 30.09.2014 р. на суму 2262,77 грн., від 31.10.2014 р. на суму 2262,77 грн. Вказані Акти містять підписи уповноважених представників сторін та засвідчені печатками обох підприємств (арк. справи 16-25).

Проте, з боку відповідача, договірні зобов'язання належним чином виконані не були. Отримані послуги були оплачені відповідачем лише частково в сумі 9051,08 грн., що підтверджується банківською випискою від 29.09.2014 р.

Решта боргу в сумі 13576,62 грн. залишилась несплаченою

Позовні вимоги про стягнення з ДП "Укршахтгідрозахист" суми 13576,62грн. основного боргу, суми 2280,81грн. пені, суми 2533,26 грн. втрат від інфляції та суми 333,28грн. 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог).

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. (Аналогічні норми містяться в статтях 173 - 175 Господарського кодексу України).

Позовні вимоги ґрунтуються на Договорі, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг є двосторонньозобов'язувальним, оскільки і виконавець, і замовник наділені як правами, так і обов'язками. На виконавця покладено обов'язок надати послуги і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору. Замовник, в свою чергу, зобов'язаний оплатити послуги і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця.

Статтею 903 ЦК України встановлено: якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що в період з січня 2014 р. по жовтень 2014 р. включно позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на загальну суму 22627,70 грн. Надання послуг у спірний період підтверджується двосторонніми Актами надання послуг, копії яких долучені до матеріалів справи.

Враховуючи, що Акти надання послуг за спірний період підписані уповноваженим представником відповідача та засвідчені печаткою підприємства, вони вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за отримані протягом вказаного в них періоду послуги.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг, всупереч вимог закону та умов Договорів належним чином не виконав, вартість наданих послуг у повному обсязі не сплатив, у зв'язку з чим, у нього утворилась заборгованість за Договором в сумі 13576,62 грн.

Згідно наявної у матеріалах справи банківської виписки, за спірний період відповідачем було перераховано позивачу суму 9051,08 грн.

Доказів погашення заборгованості за отримані послуги за Договором в сумі 13576,62 грн., відповідачем до господарському суду надано не було.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає позовну вимогу про стягнення з ДП "Укршахтгідрозахист" суми 13576,62грн. основного боргу правомірною та доведеною, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього: 3% річних та інфляційних витрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Здійснюючи розрахунок трьох відсотків річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що вимога про їх стягнення підлягає частковому задоволенню. За заявлений позивачем період (з 21.02.2014 р. по 04.03.2015 р.) належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 331,38 грн., а не суму 333,28 грн., яку заявлено позивачем до стягнення, тому в решті вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Вимога про стягнення інфляційних втрат (нарахованих за період з лютого 2014 р. по березень 2015 р.) в сумі 2533,26 грн. задовольняється судом у повному обсязі. Розрахунок інфляційних втрат судом перевірено та визнано вірним.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі пункту 6.2 Договору, за змістом якого, у випадку порушення Замовником своїх зобов'язань по оплаті наданих Виконавцем послуг, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у розрахунковий період, від суми прострочення платежу за кожен день такого прострочення.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Так, за заявлений позивачем період часу (з 21.03.2014 р. по 04.03.2015 р.) належний до стягнення розмір пені становить суму 2270,04 грн., але не суму 2280,81 грн., яку заявлено позивачем, тому в решті позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1825,17 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Укршахтгідрозахист" (85322, м. Димитров Донецької області, вул. Ватутіна, буд. 18, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" (83001, м. Донецьк, вул. Челюскінців, 151, ) суму 13576 (тринадцять тисяч п'ятсот сімдесят шість) грн. 62 коп. основного боргу, суму 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 04 коп. пені, суму 331 (триста тридцять одна) грн. 38 коп. три відсотки річних, суму 2533 (дві тисячі п'ятсот тридцять три) грн. 26 коп. втрат від інфляції та суму 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять п'ять) грн. 17 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 24.04.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко