ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 921/325/14-г/18

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді - Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- Мирутенка О.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС», м.Рава-Руська, Жовківського району б/н і б/д.

на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.01.2015р.

у справі №921/325/14-г/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС», м.Рава-Руська, Жовківського району

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т. - Березовиця», м.Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрєврокровля», м.Дніпропетровськ

про: стягнення 165240,00грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Інак В.О. - представник, Лоза В.М. - представник,

від третьої особи: не з'явився

16.03.2015р. на адресу суду поступила апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС» на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.01.2015р. у даній справі, яка автоматизованою системою документообігу суду розподілена до розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М. При цьому, відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, до складу колегії входять судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою суду від 18.03.2015р. зазначена вище апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 31.03.2015р.

У зв'язку із перебуванням судді Кравчук Н.М. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року у склад судової колегії для розгляду справи №921/325/14-г/18 внесено зміни, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Мирутенко О.Л. та Якімець Г.Г.

Враховуючи, що в судове засідання 31.03.2015р. з'явився лише п.Сікиринський Ю.О., як представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС», однак без підтвердження своїх повноважень, так як наявна в матеріалах справи довіреність (а.с.26) була видана лише до 31.12.2014р., ухвалою суду від 31.03.2015р. розгляд справи було відкладено до 21.04.2015р.

У зв'язку із зайнятістю судді Якімець Г.Г., розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 року у склад судової колегії для розгляду справи №921/325/14-г/18 внесено зміни сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Гнатюк Г.М., судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

В судове засідання з'явилися лише представники відповідача, яким роз'яснено їх права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13 січня 2015 року у справі №921/325/14-г/18 (суддя Сидорук А.М.) в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т. - Березовиця» 165240грн. штрафу відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС» оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки місцевим господарським судом прийнято його з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справ, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом не враховано тієї обставини, що після ДТП Вантажоотримувач (ТОВ «Укрєврокровля») змушений був привезти його з місця ДТП на митницю самостійно своїм транспортом (ВВ 2287 СН) з метою розмитнення на вказаному найближчому митному пості залишків вантажу, після чого знову ж таки вивезти його з митного посту на смітник, що свідчить про те, що вантаж (чи його залишки) не були доставлені згідно умов договору в пункт призначення (м.Донецьк).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу (вх. №01-04/3039/15 від 30.03.2015р., №01-04/2167/15 від 06.04.2015р.), додаткових міркуваннях (№01-04/2490/15 від 21.04.2015р.) та представники Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т. - Березовиця» в судовому засіданні доводи скаржника спростовують та просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, оцінивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду Тернопільської області від 13.01.2015р. у справі №921/325/14-г/18 слід залишити без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року у справі № 921/325/14-г/18 (суддя Охотницька Н.В.) в позові товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" до товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2014 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" задоволено; рішення господарського суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року у справі № 921/325/14-г/18 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2014 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.- Березовиця" задоволено частково; рішення господарського суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2014 року у справі № 921/325/14-г/18 скасовано, а справу № 921/325/14-г/18 направлено на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду господарським судом Тернопільської області винесено рішення від 13 січня 2015 року у справі №921/325/14-г/18 про відмову у задоволенні позову, яке позивачем оскаржено в апеляційному порядку.

Як з'ясовано судом та підтверджується матеріалами справи, 03.09.2013р. між Експедитором ТзОВ "СУПП "Равтранс" та виконавцем ТОВ "І.Т.-Березовиця" укладено транспортне замовлення №03.09.13 по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні Польща - Україна, відповідно до умов якого ТОВ "І.Т.-Березовиця" надав автомобіль Volvo д.н.з. ВО 4516АН/ВО8779ХХ для перевезення вантажу - будівельні матеріали вагою 21000 кг., а експедитор ТзОВ "СУПП "Равтранс" відповідно до умов транспортного замовлення зобов'язується сплатити вартість перевезення по замовленню в розмірі 1 800 євро по курсу НБУ на день розвантаження через 15 днів по отриманню оригіналів документів.

Згідно умов заявки дата завантаження вантажу 04.09.2013 р. на 13:00 год.; місце завантаження PL 67-300 Szprotawa, Ulica Mikolaja Kopernika 20, Plac firmy Eurotex; місце розвантаження вантажу: UA 83015 Donеtsk, Bogdana Khmel'nitskogo Prospekt, Grigorivska International School; час доставки: до 10.09.2013 р., 08:00 - 10:00 год.

Однак, під час виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" послуг з перевезення вантажу, транспортний засіб перевізника 10 вересня 2013р. потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого було пошкоджено автомобіль д.н.з. ВО 4516АН з напівпричепом д.н.з. ВО8779ХХ та частина товару, який був об'єктом перевезення, що підтверджується актом про ДТП, довідкою Криничанської роти ДПС ДАЇ ГУ МВС України Дніпропетровської області та витягом з кримінального провадження № 0000778.

Зважаючи на те, що в передбачений транспортним замовленням строк (до 10.09.2013р.) вантаж вантажоотримувачу Grigorivska International School, м.Донецьк доставлено не було, позивач посилаючись на норму ст.919 Цивільного кодексу України, п.2 транспортного замовлення № 03.09.13 та п.1. ст.17 Конвенції про договір міжнародної дорожньої перевозки вантажів від 19.05.1956р. просив стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 165 240 грн.

Згідно із ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Стаття 923 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність перевізника за прострочення доставки вантажу, а саме, у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов'язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

У відповідності до ст.925 ЦК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Відповідно до транспортного замовлення № 03.09.13, укладеного між сторонами 03.09.2013 р., виконавець Товариство з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" бере на себе зобов'язання по перевезенню вантажів власним автомобільним транспортом Volvo д.н.з. ВО 4516АН/ВО8779ХХ у міжнародному сполученні Польща - Україна, а експедитор ТзОВ "СУПП "Равтранс" відповідно до умов транспортного замовлення зобов'язується сплатити вартість перевезення по замовленню в розмірі 1 800 євро по курсу НБУ на день розвантаження через 15 днів по отриманню оригіналів документів.

Таким чином, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" укладено договір перевезення у спрощений спосіб.

Так, відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної А № 252413, яка була складена за наслідками господарської операції, відправником товару виступає польське підприємство EKO CENTRUM, одержувачем вантажу є ТОВ UKR EVROKROVLYA LTD, м.Дніпропетровськ, перевізник -ТОВ "І.Т. Березовиця", дата завантаження 04.09.2013р. Відповідно до умов транспортного замовлення місце розвантаження вантажу: UA 83015 Donеtsk, Bogdana Khmel'nitskogo Prospekt, Grigorivska International School; час доставки: до 10.09.2013 р., 08:00 - 10:00 год.

Згідно п.4 транспортного замовлення № 03.09.13, при затримках в дорозі, погранпереході, проблемах з вантажем, при перевищенні вагових параметрів, виконавець зобов'язаний негайно інформувати про це замовника і узгодити форму оплати можливих штрафів.

Як пояснено представником відповідача в судовому засіданні, після потрапляння автомобіля перевізника в дорожньо-транспортну пригоду, ТОВ "І.Т.-Березовиця" в телефонному режимі звернувся експедитора ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" щодо надання інструкцій щодо подальших дій ТОВ "І.Т.-Березовиця", позивач порадив звернутися до отримувача товару ТОВ "Укрєврокровля". Після проведення переговорів в телефонному режимі з отримувачем товару ТОВ "Укрєврокровля" було прийнято рішення про перезавантаження вантажу, який залишився непошкодженим, на інший транспортний засіб д.н.з. ВВ 2287 СН. Про дану обставину свідчить також наявна в матеріалах справи копія СМР № 252413 та CARNET TIR XE №73560614, з якої вбачається, що вантаж прибув на митний пост "Дніпропетровськ - Лівобережний" 12.09.2013 р. та 19.09.2013 р. був забраний з митного оформлення. При цьому, товар був вивезений з митного посту вантажним автомобілем д.н.з. ВВ 2287 СН, тобто тим самим автомобілем на який було здійснено перезавантаження вантажу, який залишився непошкодженим за вказівкою ТОВ "Укрєврокровля".

Крім цього, в матеріалах справи наявна претензія №1 від 23.09.2013р., надіслана Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" на адресу ЕСО CENTRUM, Польща про відшкодування збитків, понесених внаслідок неналежного виконання договору № 1UKR/2013/ від 27.07.2013р. в сумі 17 195, 60 євро., зі змісту якої вбачається, що на адресу ТОВ "Укрєврокровля" мала поступити плитка сланцева крівля в кількості 11 816 штук на суму 14770 євро. Даний товар надійшов не в повній кількості та у невідповідній якості, а саме вантажоотримувач зміг отримати 4649 шт. плитки сланцевої, решта товару має значні деформації, що робить неможливим використовувати його на пристрої покрівельного покриття. При цьому, в претензії № 1 від 23.09.2013р., адресованій польському підприємству ЕСО CENTRUM, вантажоотримувач вантажу зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" понесло додаткові затрати, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, зокрема, доставка плитки в Донецьк з місця ДТП - 350,00 євро.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що товар був доставлений на адресу ТОВ "Укрєврокровля" з подальшим його доставленням в м.Донецьк, однак не в повній кількості та невідповідної якості, що спростовує доводи апелянта про те, що вантаж не був доставлений.

Щодо обґрунтування вимог позивача про стягнення саме штрафних санкцій за протермінування доставки вантажу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення таких вимог, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України, та згідно зі ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" укладені і належним чином ратифіковані вони становлять невід'ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, а якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулося у формі закону, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Законом України від 01.08.2006р. "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві з таким застереженням: "Відповідно до п.1 ст.48 Конвенції Україна не вважає себе зобов'язаною статтею 47 цієї Конвенції".

Відповідно до ст.1 п.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Зважаючи на обставини справи, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956р.

Згідно із ст.12 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, відправник має право розпоряджатися вантажем, зокрема, вимагати від перевізника припинення перевезення, зміни місця, передбаченого для доставки вантажу, або здачі вантажу одержувачу, іншому, ніж зазначений у вантажній накладній. Відправник втрачає це право з того моменту, коли другий примірник накладної переданий одержувачу або коли останній здійснює свої права, передбачені в пункті 1 статті 13; з цього моменту і надалі перевізник керується вказівками одержувача.

У відповідності до ст.13 п.1 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, після прибуття вантажу на місце, передбачене для його доставки, одержувач має право вимагати від перевізника передачі йому другого примірника вантажної накладної і вантажу в обмін на розписку. Якщо встановлена втрата вантажу чи якщо вантаж не прибув після закінчення терміну, передбаченого в статті 19, одержувач може від свого імені пред'явити перевізнику вимоги, основані на праві, що витікає з договору перевезення.

Стаття 19 Конвенції передбачає, що вважається, що мало місце прострочення доставки, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін або фактична тривалість перевезення з урахуванням обставин справи, і зокрема, у випадку часткового завантаження транспортного засобу, часу, необхідного при звичайних умовах для комплектації вантажів для повного завантаження, перебільшує час, який був би необхідний сумлінному перевізнику.

В матеріалах справи відсутні докази пред'явлення одержувачем товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля" на адресу перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" вимог, основаних на праві, що витікає з договору перевезення в порядку ст.13 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.313 Господарського кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Стаття 315 Господарського кодексу України передбачає порядок вирішення спорів щодо перевезень, а саме, до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

У відповідності до статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві, у випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку, перевізник компенсує такий збиток, який не може перевищувати плату за перевезення.

Статтею 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. передбачено порядок подання претензій і позовів, зокрема, прострочення в доставці вантажу може призвести до сплати компенсації лише в тому випадку, якщо заява перевізнику була зроблена у письмовій формі протягом двадцяти одного дня від дня передачі вантажу у розпорядження одержувача. При обчисленні термінів, що передбачені цією статтею, відповідно день видачі вантажу, день перевірки, або день передачі вантажу у розпорядження одержувача до терміну не зараховується. Перевізник та одержувач надають один одному всі належні умови для здійснення необхідних обстежень та перевірок.

Відповідно до ст.41 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, будь-яка умова, яка прямо чи опосередковано відступає від положень цієї Конвенції, є недійсною. Недійсність такої умови не спричиняє недійсність інших умов договору.

У відповідності до ст.9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві, передбачено виключно відшкодування збитку у випадку прострочення доставки, якщо позивач доведе, що прострочення завдало збитку; стягнення ж штрафних санкцій за прострочення строків доставки товару Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів не передбачено.

При цьому, позивачем ТОВ "Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС" документально не доведено спричинення йому збитків саме з вини відповідача, вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Т.-Березовиця" 165 240,00грн. штрафних санкцій, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів не передбачено.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача є необгурнтованими та в їх задоволення відмовлено правомірно.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі спростовуються викладеним вище аналізом обставин справи та чинного законодавства, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом Тернопільської області враховано вказівки Вищого господарського суду України, викладені в Постанові від 30 жовтня 2014 року, належним чином досліджені обставини справи та оцінені докази, що мають значення для справи, при прийнятті рішення правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС» залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, слід віднести на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 13.01.2015 року у справі №921/325/14-г/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-польське підприємство РАВТРАНС» залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 27.04.2015р.