КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. Справа № 910/27404/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Листопадова Н.О. (довіреність від 03.11.2014 № 3303);

від відповідача: Стукаленко О.Т. (довіреність від 03.02.2015 № 1/31),

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Науково-дослідного економічного інституту

на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015

у справі № 910/27404/14 (суддя Кушнір І.В.),

за позовом публічного акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Київської

міської філії

до Науково-дослідного економічного інституту

про стягнення 50211,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/27404/14 позов задоволено частково та вирішено стягнути з Науково-дослідного економічного інституту (далі - НДЕІ) на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Київської міської філії основний борг в сумі 46692,79 грн; пеню в розмірі 1092,54 грн; 3 % річних в сумі 300,35 грн, інфляційні втрати в розмірі 1188 грн та судовий збір в розмірі 1792,89 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/27404/14 та прийняти нове. Відповідач свою скаргу мотивує тим, що позов є безпідставним, оскільки послуги за договором надавалися позивачем неналежним чином.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 у справі № 910/27404/14 прийнято апеляційну скаргу НДЕІ до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 25 березня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні надав колегії суддів усні пояснення, якими заперечив проти доводів, викладених в скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник відповідача в засіданні надав колегії усні пояснення, якими підтримав доводи, викладені в скарзі, та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02 березня 2009 року між Київською міською філією ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (підприємство зв'язку) та НДЕІ (абонент) було укладено договір № 2120370 про надання телекомунікаційних послуг (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого підприємство зв'язку зобов'язалося надавати абоненту телекомунікаційні послуги, перелік яких визначається у додатку № 1 та безкоштовні послуги, визначені у додатку № 2.

У додатку № 1 до Договору його сторони погодили перелік основних і додаткових телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві: надання місцевого, автоматичного міжміського та міжнародного телефонного зв'язку, надання виходу до спецслужб, надання міжміського зв'язку за допомогою оператора за попереднім замовленням, видача інформаційних довідок про користування міжміським та міжнародним телефонним зв'язком, переоформлення права на користування радіоточкою, обслуговування мереж проводового мовлення, інформаційно-довідкові послуги, заміна категорії АВН.

Додатком № 2 до Договору передбачено перелік телекомунікаційних послуг, які надаються безкоштовно. До останніх віднесено: користування телефонним зв'язком зі спецслужбами, внесення номера телефону в списки абонентів довідково-інформаційної служби та телефонного довідника, включення телефону після тимчасового відключення, надання інформаційних довідок про користування міжміським та міжнародним зв'язком, тощо.

Договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2009 року. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення дії правочину не повідомить письмово про своє бажання припинити його дію, договір вважається таким, що продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах (п. 7.1 Договору).

Доказів, які б свідчили про факт припинення Договору матеріали справи не містять, а відтак Договір є таким, що діє.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Місцевий суд вірно визначив, що Договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 ЦК України та Закону України «Про телекомунікації».

За умовами, які визначені в п. 2.1.1 Договору, підприємство зв'язку зобов'язане забезпечувати безперебійне та якісне надання послуг телефонного зв'язку.

Так, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем у період з лютого по липень 2014 року надано відповідачеві телекомунікаційні послуги на загальну суму 52038,27 грн, що підтверджується рахунками-актами (а.с. 15-37). Факт отримання відповідачем рахунків-актів на оплату телекомунікаційних послуг підтверджується відомостями доставки комплектів документів на адреси організацій міста Києва (а.с. 76-83).

Спір між сторонами даного судового процесу виник, як вказує позивач, у зв'язку з невиконанням з боку відповідача його грошового зобов'язання за Договором. Вартість отриманих на підставі Договору послуг відповідач оплатив частково у зв'язку з чим, у НДЕІ виникла перед ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» заборгованість в розмірі 46692,79 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2.8 Договору споживач зобов'язався своєчасно вносити плату за користування телефоном, міжміські, міжнародні розмови, подані в кредит телеграми та інші телекомунікаційні послуги.

За умовами п. 4.2 Договору споживач сплачує послуги електрозв'язку за спільно погодженою системою оплати кредитна з поданням рахунків.

Розрахунки за фактично отримані послуги за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом 10 днів з дня одержання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.5 Договору).

Так, згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив той факт, що момент виконання відповідачем грошового зобов'язання є таким, що настав.

Однак, виходячи зі змісту апеляційної скарги, відповідач мотивує її тим, що позивач неодноразово відключав НДЕІ від телекомунікаційних мереж та не надавав послуги за Договором. Також відповідач зазначає, що позивачем безпідставно нараховано абонентську плату на 57 (п'ятдесят сім) телефонних апаратів, оскільки ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» не надано доказів, які б підтверджували факт надання безперервного зв'язку по всім точкам телефонних комунікацій. При цьому апелянт вказує на те, що не всі 57 телефонних апаратів належать відповідачеві. Також відповідач, посилаючись на акт перевірки експлуатації радіовузла від 19.05.2011, зазначає, що позивач до 01 січня 2012 року відключав точки радіовузлів для їх реконструкції, однак, станом на даний момент в експлуатацію не ввів.

Так, виходячи з наведених доводів апелянта та матеріалів справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем жодним доказом, як того вимагає припис ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердив свої доводи відносно неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором, а саме: безперебійного надання послуг телефонного зв'язку. Також матеріали справи не містять жодних претензій з боку відповідача стосовно неналежного виконання позивачем його зобов'язань за Договором у спірний період. Отже, твердження відповідача щодо відключення позивачем НДЕІ від телекомунікаційних мереж є недоведеними і непідтвердженими відповідними доказами, а тому є безпідставними.

Стосовно безпідставного нарахування позивачем абонентської плати на 57 телефонних апаратів, колегія зазначає, що на запит відповідача, викладеного в листі від 10.11.2014 № 1/279, позивач надав перелік 57 телефонних номерів, за якими надаються послуги телефонного зв'язку на підставі Договору. При цьому, колегія відзначає, що матеріали справи не містять будь-яких претензій з боку відповідача за весь період дії Договору щодо переліку телефонних номерів, за якими позивачем надавалися послуги. Більш того, як стверджує позивач, відповідач послуги телефонного зв'язку за період, що передує спірному у даній справі, оплачував. З урахуванням наведеного, доводи щодо безпідставності нарахування позивачем відповідачеві абонентської плати на 57 телефонних номерів колегією суддів відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Відносно того, що позивачем у спірний період не надавалися послуги радіомовлення колегія зазначає наступне. Акт перевірки експлуатації радіовузла від 19.05.2011 складено представником технічної інспекції на підставі договору від 14.09.2004 № 145/ТІ, укладеного між сторонами спору. Виходячи зі змісту та умов зазначеного договору, позивач лише зобов'язаний забезпечувати періодичний контроль технічного стану радіовузлів відповідача, надавати технічні та організаційні консультації з питань експлуатації, реконструкції, тощо. Тобто, за умовами договору від 14.09.2004 № 145/ТІ до обов'язків позивача не входить ремонт і введення в експлуатацію радіотрансляційних вузлів. Крім того, згідно з Актом перевірки від 19.05.2011 радіовузол перебуває на реконструкції до 01 січня 2012 року і представник технічної інспекції пропонував відповідачеві відновити роботу системи локального оповіщення після завершення реконструкції. Аналогічні приписи має Акт від 19.05.2014. Отже, неотримання відповідачем послуг радіотрансляції, що надавалися у спірний період позивачем, відбулося не з вини ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ», а у зв'язку з незабезпеченням відповідачем відновлення роботи радіовузлів.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі, оскільки вони є необґрунтованими і безпідставними.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» про стягнення з відповідача основного боргу за Договором в сумі 46692,79 грн та з рішенням про їх задоволення.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Так, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1097,75 грн, 3 % річних в сумі 301,78 грн та 2118,86 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 5.8 Договору визначено, що у разі несплати за надані телекомунікаційні послуги понад встановлений термін, споживач сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з нього пені в сумі 1092,54 грн, а також відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 УК України, тобто стягнути з НДЕІ 3 % річних у розмірі 300,35 грн та 1188,00 грн інфляційних нарахувань. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунки вказаних позовних вимог, здійснені місцевим господарським судом, та встановлено їх арифметичну правильність.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/27404/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ РІВ'ЄРА» на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/27404/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/27404/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/27404/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 15 квітня 2015 року.