ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 (надалі СПД ФО ОСОБА_2.) б/н від 14.02.2015р. (вх.№01-05/958/15 від 02.03.2015р.)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р.

за скаргою СПД ФО ОСОБА_2 на дії відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції

у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шумськ-Інвест " (надалі ТзОВ "Шумськ-Інвест ")

до відповідача: СПД ФО ОСОБА_2

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Шумського районного споживчого товариства

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Шумської міської ради

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третіх осіб: не з'явились;

від ДВС: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р. у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) (суддя Шумський І.П.) відмовлено в задоволенні скарги СПД ФО ОСОБА_2 на дії відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції.

Ухвала суду мотивована тим, що боржник не представив належних і допустимих доказів порушення органом ДВС вимог Закону України «Про виконавче провадження», наслідком яких може бути скасування постанов від 14.11.2014р. №44473309 про накладення 170,00 грн. штрафу за невиконання рішення та стягнення з боржника 680,00грн. виконавчого збору.

СПД ФО ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ухвалу суду вважає незаконною та необґрунтованою. Звертає увагу на те, що в резолютивній частині рішення суду має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. Проте, на думку апелянта, резолютивна частина оскаржуваної ухвали свідчить про те, що суд не прийняв будь-якого рішення з приводу вимог скарги ОСОБА_2 від 27.11.2014р. Просить скасувати ухвалу господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р. у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) та задоволити скаргу ФОП ОСОБА_2 від 27.11.2014р., визнавши недійсними постанови відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції ВП № 44470605 від 14.11.2014р. про накладення штрафу та про стягнення з боржника виконавчого збору.

Позивач, треті особи та відділ державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

Учасники судового процесу не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги належно повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 01.04.2015р.

15.04.2015р. від представників апелянта надійшло клопотання б/н від 15.04.2015р. (вх.№ 01-05/1700/15 від 15.04.2015р.), в якому вони просять повторно зупинити розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р. у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) до прийняття Вищим господарським судом України рішення за касаційною скаргою на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду заяви ПП ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Тернопільської області від 26.04.2012р. у даній справі.

Колегія суддів, порадившись, вирішила відхилити заявлене клопотання з огляду на його необгрунтованість.

Зі змісту клопотання вбачається, що підставою для повторного зупинення провадження у даній справі, на думку апелянта, є те, що питання законності чи незаконності відкриття виконавчого провадження у даній справі слід вирішувати після того, коли ВГС України розгляне питання щодо того, наскільки законне саме рішення суду, з якого виникло в подальшому виконавче провадження.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

В пункті 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) зазначено, що статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Колегія суддів вважає, що у даній справі суд не позбавлений можливості з'ясувати всі обставини, що мають важливе значення для розгляду апеляційної скарги СПД ФО ОСОБА_2 та можуть вплинути на правову оцінку оскаржуваних дій органу ДВС.

Крім того, апеляційна інстанція згідно ухвали від 16.03.2015р. зупиняла провадження по розгляду апеляційної скарги СПД ФО ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р. до вирішення по суті справи № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Тернопільської області від 26.04.2012р. у даній справі.

В подальшому, ухвалою ЛАГС від 01.04.2015р. поновлено апеляційне провадження у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) по розгляду апеляційної скарги СПД ФО ОСОБА_2 у зв'язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження (18.03.2015р. Львівський апеляційний господарський суд залишив без змін ухвалу господарського суду Тернопільської області від 10.02.2015р. про відмову в задоволенні заяви СПД ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Тернопільської області від 26.04.2012р. у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011).

В силу вимог ч. 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Проаналізувавши вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні клопотання апелянта про повторне зупинення провадження у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) слід відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2015р. було зобов'язано відділ державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції надати в оригіналі матеріали виконавчого провадження №44470605 (для огляду в судовому засіданні).

Станом на 20.04.2015р. відділ державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції не надав витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження.

За таких обставин, апеляційний господарський суд розглядає подану апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р. у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) з врахуванням такого.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 26.04.2012р. у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) (суддя Шумський І.П.) (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 31.10.2013р.), яке набрало законної сили, позов ТзОВ "Шумськ-Інвест" задоволено. Зобов'язано СПД ФО ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: вул. АДРЕСА_1, м. Шумськ шляхом знесення (демонтажу) належного йому торгового павільйону № 22 загальною площею 27,45 м2. Стягнуто з СПД ФО ОСОБА_2 на користь ТзОВ "Шумськ-Інвест" 85,00 грн. сплаченого державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.121-131, 134-136).

05.10.2012р. на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 26.04.2012р. та постанов Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2012р. і Вищого господарського суду України від 19.09.2012р. видано накази (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 31.10.2013р. (а.с.132-136).

26.08.2014р. відділом державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції винесено постанову ВП №44470605 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) від 05.10.2012р. про зобов'язання СПД ФО ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, м. Шумськ шляхом знесення (демонтажу) належного йому торгового павільйону № 22 загальною площею 27,45 м2. Встановлено боржнику строк для самостійного виконання з моменту винесення постанови до 02 вересня 2014 року.

Копію постанови відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції від 26.08.2014р. надіслано боржнику супровідним листом за вх.№3093 від 26.08.2014р.

Скаржник підтверджує, що 28.08.2014р. отримав постанову відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) від 05.10.2012р.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні й скаржником не надано ні доказів про скасування вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, ні доказів про добровільне виконання ним наказу господарського суду Тернопільської області від 05.10.2012р. у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011).

14.11.2014р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції в присутності стягувача та боржника складено акт, яким встановлено факт невиконання боржником без поважних причин судового рішення до 02.09.2014р. (строк, встановлений для добровільного його виконання), зазначено про ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення (виконавчого документа) (а.с.35).

Боржник відмовився від підпису вказаного акта, однак його примірник отримав під розписку.

Внаслідок невиконання боржником судового рішення в добровільному порядку і у визначений строк, начальник відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції Киричук Я.Я. в межах виконавчого провадження № 44470605 прийняв дві постанови: ВП №44470605 від 14.11.2014р. про накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу у розмірі 170,00 грн. та ВП №44470605 від 14.11.2014р. про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 680,00 грн. (а.с. 21, 23).

Не погоджуючись з вищевказаними постановами ДВС, СПД ФО ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції зі скаргою б/н від 27.11.2014р., в якій просив суд визнати недійсними постанови відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції ВП №44470605 від 14.11.2014р. про накладення штрафу та про стягнення з боржника виконавчого збору.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до вимог ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В силу ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 606-XIV від 21.04.1999р.) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В ході розгляду апеляційної скарги СПД ФО ОСОБА_2 колегія суддів встановила, що 26.08.2014р. відділ державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 05.10.2012р. у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) про зобов'язання СПД ФО ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, м. Шумськ шляхом знесення (демонтажу) належного йому торгового павільйону № 22 загальною площею 27,45 м2. Встановлено боржнику строк для самостійного виконання з моменту винесення постанови до 02 вересня 2014 року.

Станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 05.10.2012р. у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) не скасована та є чинною.

Згідно ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що боржник не виконав судове рішення у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) ні у визначений постановою строк, ні станом на дату розгляду скарги судом першої інстанції.

В силу вимог п.п. 1, 3 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 14.11.2014р.) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.

В пункті 13 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1 ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження).

Відповідно до п. 8.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. у разі невиконання боржником рішення у встановлений державним виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 89 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

Проаналізувавши наведене та враховуючи те, що станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали суду постанова ДВС про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 05.10.2012р. у справі № 6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) є чинною, не скасованою, а вказане судове рішення - невиконаним, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору та штрафу за невиконання без поважних причин даного судового рішення у встановлений державним виконавцем строк, у зв'язку з чим скарга СПД ФО ОСОБА_2 про визнання недійсними постанов відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції ВП № 44470605 від 14.11.2014р. про накладення штрафу та стягнення з боржника виконавчого збору не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про неправомірність покладення у виконавчому провадженні обов'язку виконання судового рішення у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) на фізичну особу, в той час як рішенням суду таке зобов'язання покладено на підприємця, враховуючи таке.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Отже, у виконавчому провадженні не вирізняється окремо такий боржник як фізична особа - підприємець. В розумінні вказаного Закону фізична особа і фізична особа - підприємець, як сторона виконавчого провадження, є тотожними поняттями.

З огляду на вищевказане, доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права, відповідно її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 03.02.2015р. у справі №6/17/5022-186/2012(15/40/5022-710/2011) залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.