ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 квітня 2015 р. Справа № 903/113/15

за позовом Приватного підприємства "Л" Транс", мЛуцьк

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Луцький райавтодор", с.Городище, Луцький район

про стягнення 1 344 270, 54 грн. заборгованості

Головуюча суддя: Пахолюк В.А.

Судді: Костюк С.В.

Якушева І.О.

з участю представників сторін:

від позивача: Бурда Д.П. - представник, дов. від 21.08.2014 р.,

від відповідача: Богдан А.Ю. - начальник юридичного відділу, дов. № 20 від 21.01.2014 р.

За клопотанням представника відповідача у відповідності до ст.81-1 ГПК України здійснюється технічна фіксація судового процесу.

Суть спору:

Позивач - Приватне підприємство "Л" Транс", звернувшись з позовом до суду, на підставі заяви про збільшення позовних вимог від 05.03.2015 р. просить стягнути з відповідача - Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Луцький райавтодор" 1 344 270, 54 грн. заборгованості за надані послуги перевезення вантажів, в т.ч. 954 209, 23 грн. основного боргу, 44 737, 08 грн. - 3% річних, 283 300, 63 грн. інфляційних та 62 023, 60 грн. пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на укладений між сторонами договір № 07/06 про надання транспортних послуг від 07.06.2013 р., додаткову угоду № 1 від 01.08.2013 р„ акти виконаних робіт № ОУ-0000367 від 17.06.2013 р„ № ОУ-0000377 від 19.06.2013 р., № ОУ-0000381 від 20.06.2013 р., № ОУ-0000385 від 25.06.2013 р., № ОУ- 0000394 від 26.06.2013 р„ № ОУ-0000399 від 27.06.2013 р„ № ОУ-0000429 від 12.07.2013 р„ № ОУ-0000433 від 15.07.2013 р„ № ОУ-0000463 від 31.07.2013 р., № ОУ-0000492 від 08.08.2013 р., № ОУ-0000493 від 09.08.2013 р„ № ОУ-0000494 від 12.08.2013 р., № ОУ- 0000513 від 19.08.2013 р„ № ОУ-0000516 від 20.08.2013 р„ № ОУ-0000518 від 22.08.2013 р., № ОУ-0000521 від 23.08.2013 р„ № ОУ-0000527 від 27.08.2013 р„ № ОУ-0000528 від 27.08.2013 р„ № ОУ-0000528 від 27.08.2013 р., № ОУ-0000540 від 29.08.2013 р., № ОУ- 0000569 від 06.09.2013 р„ № ОУ-0000571 від 09.09.2013 р„ № ОУ-0000585 від 16.09.2013 р., № ОУ-0000586 від 17.09.2013 р., № ОУ-0000620 від 27.09.2013 р. та рахунки -фактури згідно яких, як зазначає позивач, ним були надані відповідачу транспортні послуги по здійсненню перевезення вантажів на загальну суму 1 034 209, 23 грн.

Відповідно до умов договору сторони визначили, що Замовник (відповідач у справі) сплачує вартість послуг не пізніше 5 днів після надання рахунку-фактури, акту про надані послуги та податкової накладної про здійснення доставки вантажу.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті послуг виконав частково на суму 80 000, 00 грн., заборгувавши позивачу 954 209, 23 грн., що спричинило звернення кредитора з позовом до суду.

В обгрунтування збільшених позовних вимог позивач посилається на те, що на момент звернення з позовом розрахунок трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань проводився станом на 15.08.2014 р. На даний час позивач, скориставшись своїх правом на збільшення позовних вимог, провів перерахунок вказаних сум станом на 02.03.2015 р.

Відповідач у запереченнях - відзиву на позовну заяву (вх.. № 01-54/2330/15 від 16.03.2015 р.) позовну заяву вважає необгрунтованою та незаконною з наступних підстав.

- Договір про надання транспортних послуг від 07.06.2013 р. № 07/06 не може бути підставою позовних вимог, оскільки укладений з порушенням вимог ч.2 ст.203 ЦК України, а саме начальник філії Єрко В.Б. не був уповноважений на це дорученням Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відповідно до Положення про філію "Луцький райавтодор". Крім того, відсутні докази про наступне схвалення даного договору Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор".

- Із позовної заяви вбачається, що згідно умов договору № 07/06 від 07.06.2013 р. надання транспортних послуг здійснювалось по актах здачі-прийняття наданих послуг та податкових накладних, а оплата товару повинна здійснюватись по рахунках-фактурах.

Між тим, із доданих до позовної заяви актів здачі-прийняття послуг та рахунків- фактур посилання на договір про надання транспортних послуг № 07/06 від 07.06.2013 р. відсутнє, докази вручення рахунків-фактур на оплату послуг філії "Луцький райавтодор" відсутні.

- Відповідач по справі ніякого відношення до надання позивачем транспортних послуг по наявних в матеріалах справи актах здачі-приймання немає, ніяких накладних, договорів не підписував, ніяких послуг не отримував, ніяких документів з цього приводу не погоджував і не схвалював.

- Строк виконання спірного грошового зобов'язання для філії "Луцький райавтодор" та відповідача по справі на день пред'явлення позову не настав, оскільки претензії, які пред'являлись позивачем не носять характер вимоги у зв'язку з відсутністю посилання на ст.530 ЦК України, а тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних є безпідставним.

З врахуванням зазначеного, просить спірний договір визнати недійсним, в задоволенні позову відмовити.

Позивач у додаткових поясненнях по суті позову (вх.. № 01-54/2335/15 від 16.03.2015 р.) зазначає наступне.

На момент укладення договору № 07/06 та додаткової угоди № 1 філія в особі начальника Єрка В.Б. була уповноважена на його укладення від імені підприємства.

Положенням про філію не передбачено видачу начальнику філії доручення на укладення договорів.

Будь-яких обмежень на укладання договору зі сторони філії "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" в Положенні відсутні.

Крім того, вказаний договір вважається схваленим в силу того, що на їх виконання були надані транспортні послуги по здійсненню перевезення вантажів на загальну суму 1 034 209, 23 грн., які повністю прийняті відповідачем, про що свідчать підписи та печатки уповноважених осіб на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), наявних в матеріалах справи, а відповідачем саме на виконання даного правочину здійснено оплату на суму 80 000, 00 грн. згідно платіжного доручення № 550 від 26.07.2013 р.

На підставі клопотання № 361 від 16.03.2015 р. (вх.. № 01-54/2328/15) відповідачем до матеріалів справи долучено: копію ухвали суду від 28.08.2014 р., 10.12.2014 р. по справі № 903/788/14; копію Положення про філію "Луцький райавтодор"; копію Статуту ДП "Волинський облавтодор"; копію доручення від 18.03.2013 р.; копію довідки від 12.11.2015 р. ДП "Волинський облавтодор".

Відповідачем подано клопотання від 16.03.2015 р. про призначення колегіального складу суду для розгляду даної справи.

В обгрунтування даного клопотання посилається на складність і об'ємність справи, необхідність забезпечення її всестороннього, об'єктивного, неупередженого розгляду.

Для вирішення даного клопотання та у зв'язку з необхідністю надання відповідачем додаткових письмових заперечень на заяву позивача про збільшення позовних вимог на підставі ухвали суду від 16.03.2015 р. розгляд справи було відкладено на 30.03.2015 р.

Згідно розпорядження голови господарського суду Волинської області за № 01-3/22 від 17.03.2015 р. розгляд даної справи № 903/113/15 доручено колегіальному складу господарського суду у складі: головуючої судді Пахолюк В.А., суддів Костюк С.В., Якушевої І. О.

В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про необхідність заміни первісного відповідача - ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на належного - Філію "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", оскільки спірний договір № 07/06 від 07.06.2013 р. укладено саме між ними.

Представник позивача вважає, що ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Луцький райавтодор" є належним відповідачем.

Суд, розглянувши дане клопотання, прийшов до висновку про його відхилення, виходячи з наступного.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії N 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму".

Якщо відокремлений підрозділ уповноважений звертатися до господарського суду з позовом від імені юридичної особи, то таке ж право має прокурор за місцезнаходженням цього підрозділу.

Необхідно також враховувати, що саме лише зазначення в установчих документах чи положенні про наявність у відокремленого підрозділу права представляти юридичну особу в суді (господарському суді) не свідчить про надання такому підрозділові відповідних повноважень та визначення їх кола.

У разі коли позов подано за місцем знаходження відокремленого підрозділу юридичної особи і судом з'ясовано відсутність у такого підрозділу повноважень щодо представництва юридичної особи, справа згідно з частиною першою статті 17 П ІК підлягає передачі за відповідною територіальною підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи. А якщо в межах територіальної підсудності даного господарського суду знаходиться інший відокремлений підрозділ юридичної особи, уповноважений представляти останнього в господарському суді, то суд залучає такий підрозділ до участі у справі на підставі та в порядку, передбаченому частиною першою статті 24 ГПК.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Луцький райавтодор", с.Городище, Луцького району є належним відповідачем у даній справі.

Водночас, в судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про відкладення розгляду даної справи для обговорення сторонами питання вирішення спору в позасудовому порядку та долучення відповідних документів у справі у разі добровільного вирішення спору.

З метою забезпечення процесуальних прав сторін щодо добровільного позасудового вирішення спору та необхідністю витребування у сторін нових доказів у справі, на підставі ухвали суду від 30.03.2015 р. розгляд справи було відкладено на 20.04.2015 р.

Позивачем на підставі заяви від 16.04.2015 р. повідомлено суд, що сторонами не було досягнуто згоди щодо добровільного врегулювання спору.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

07.06.2013 між ПП «Л» ТРАНС» (перевізник) в особі директора Волошенюк Л.І., що діє на підставі Статуту та філією "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" (замовник) в особі начальника філії Єрко В.Б., що діє на підставі Положення був укладений договір №07/06 про надання транспортних послуг.

За даний договором (п.1.1) перевізник зобов'язувався надати замовнику автотранспортні послуги автомобілями вантажопід'ємністю 28-30 тон, 20-22 м.куб. по перевезенню вантажів і інших матеріальних цінностей, в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно розділу 1 договору, сторони обумовили, що Перевізник налає Замовнику автотранспортні послуги після сплати ним 50% авансу від загальної вартості послуг. Перевізник щодня на наступний день, після отримання авансу доставляє Замовнику 30 тонн вантажу.

Сторонами у п.3.1 договору та укладеної 01.08.2013 між ПП «Л» ТРАНС» та філією "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" додаткової угоди №1, визначено, що вартість перевезення визначається договірним тарифом за час перебування автомобіля на маршруті і загальний пробіг по заявленому маршруті становить 0,82 грн за 1 т/км пробігу або 12 грн. за 1 км.

Замовник згідно п.3.2 вказаного договору сплачує вартість послуг не пізніше 5 днів після надання рахунку - фактури, акту про надані послуги та податкової накладної про здійснення доставки вантажу.

Пунктом 4.6 вказаного договору сторони визначили, що у випадку порушення вантажовідправником строків оплати, він зобов'язаний сплатити перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені печатками підприємств (а.с.24-25).

На виконання умов вищевказаного договору ПП «Л» ТРАНС» (Перевізником) були надані транспортні послуги по здійсненню перевезення вантажів на загальну суму 1 034 209,23 грн.

Отже, позивачем зобов'язання, були виконані в повному обсязі. Факт виконання зобов'язання підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), податковими накладними, рахунками- фактур, зокрема:

17.06.2013 надано послуг на суму 108 465,54 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №ОУ-0000367 (17.06.13), рахунок-фактура СФ-0000367 (17.06.13), сплачено 80000,00 грн., сальдо 28 465,54 грн.,

19.06.2013 - на суму 50 382,28 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000377 (19.06.13), рахунок-фактура СФ-0000377 (19.06.13)), сальдо 50382,28 грн.,

20.06.2013 - на суму 13 875,88 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000381 (20.06.13), рахунок-фактура СФ-0000381 (20.06.13)), сальдо 13 875,88 грн.,

25.06.2013 - на суму 49 917,57 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000385 (25.06.13), рахунок-фактура СФ-0000385 (25.06.13)), сальдо 49 917,57 гри.,

26.06.2013 - на суму 50 781,45 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000394 (26.06.13), рахунок-фактура СФ-0000394 (26.06.13)), сальдо 50781,45 грн.,

27.06.2013 - на суму 31 349,68 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000399 (27.06.13), рахунок-фактура СФ-0000399 (27.06.13)), сальдо 31 349,68 грн.,

12.07.2013 - на суму 57 995,65 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000429 (12.07.13), рахунок-фактура СФ-0000429 (12.07.13)), сальдо 57 995,65 грн.,

15.07.2013 - на суму 49 935,24 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000433 (15.07.13), рахунок-фактура СФ-0000433 (15.07.13)), сплачено сальдо 49935,24 грн.,

31.07.2013 - на суму 89 814,46 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000463 (31.07.13), рахунок-фактура СФ-0000463 (31.07.13)), сальдо 89 814,46 грн.,

08.08.2013 - на суму 32 194,02 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000492 (08.08.13), рахунок-фактура СФ-0000492 (08.08.13)), сальдо 32 194,02 грн.,

09.08.13 - на суму 36 510,91 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000493 (09.08.13), рахунок-фактура СФ-0000493 (09.08.13)), сальдо 36 510,91 грн.,

12.08.2013 - на суму 27 768,00 грн. (акт виконаних робіт №ЮУ-0000494 (12.08.13), рахунок-фактура СФ-0000494 (12.08.13)), сальдо 27 768,00 грн.,

19.08.2013 - на суму 27 007,85 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000513 (19.08.13), рахунок-фактура СФ-0000513 (19.08.13)), сальдо 27 007,85 грн.,

20.08.2013 - на суму 48 897,66 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000516 (20.08.13), рахунок-фактура СФ-0000516 (20.08.13)), сальдо 48 897,66 грн.,

22.08.13 - на суму 54 714,98 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000518 (22.08.13), рахунок-фактура СФ-0000518 (22.08.13)), сальдо 54714,98 грн.,

23.08.2013 - на суму 48 600,18 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000521 (23.08.13), рахунок-фактура СФ-0000521 (23.08.13)), сальдо 48600,18 грн.,

27.08.2013 - на суму 19 460,08 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000527 (27.08.13), рахунок-фактура СФ-0000527 (27.08.13)), сальдо 19 460,08 грн.,

27.08.2013 - на суму 22 080,00 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000528 (27.08.13), рахунок-фактура СФ-0000528 (27.08.13)), сальдо 22 080,00 грн.,

27.08.2013 - на суму 34 693,87 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000528 (27.08.13), рахунок-фактура СФ-0000538 (28.08.13)), сальдо34 693,87 грн.,

29.08.2013 - на суму 31 766,06 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000540 (29.08.13), рахунок-фактура СФ-0000540 (29.08.13)), сальдо 31 766,06 грн.,

06.09.2013 - на суму 46 536,07 грн. (акт виконаних робіт №()У-0000569 (06.09.13) рахунок-фактура СФ-0000569 (06.09.13)), сальдо 46 536,07 грн.,

09.09.2013 - на суму 53 185,45 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000571 (09.09.13), рахунок-фактура СФ-0000571 (09.09.13)), сальдо 53185,45 грн.,

16.09.2013 - на суму 34 928,72 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000585 (16.09.13), рахунок-фактура СФ-0000585 (16.09.13)), сальдо 34 928,72 гри.,

17.09.2013 - на суму 11 772,00 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000586 (17.09.13), рахунок-фактура СФ-0000586 117.09.13), сальдо 11772,00 грн.,

27.09.2013 - на суму 1 575,63 грн. (акт виконаних робіт №ОУ-0000620 (27.09.13), рахунок-фактура СФ-0000620 (27.09.13)), сальдо 1 575,63 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання по оплаті за отриманий товар згідно п.3.2 договору про надання транспортних послуг №07/06 від 07.06.13 та додаткової угоди №1 від 01.08.2013 до останнього виконав частково на суму 80 000 грн. Заборгованість відповідача становить 954 209,23 грн. Інших доказів оплати сторонами не було надано суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт і зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-госиодарського характеру на користь іншого суб'єкта виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, загулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки мникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що к передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Між сторонами було укладено договір, що за своєю правовою природою є договором перевезення або договором про надання послуг.

Згідно ч.І ст.909 ЦК України,за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих послуг виконав не в повному обсязі.

Заборгованість відповідача перед позивачем на день розгляду спору становить 954209,23 грн., підтверджена належними та допустимими доказами у справі, підлягає до стягнення з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" в силу ст. 193 ГК України.

Щодо стягнення штрафних санкцій.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (п.1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частина 1 статті 549 ЦК України визначає неустойку, як грошову сума або інше чайно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір може встановлюватись договором (ч. 2 ст. 551 ЦК України)

Отже, штрафна санкція - неустойка, це грошова сума, яка підлягає сплаті учасником господарських відносин у разі порушення ним (невиконання або неналежного виконання) господарського зобов'язання, і розмір якої може встановлюватись договором.

Згідно пункту 4.6 договору про надання транспортних послуг №07/06 від 07.06.2013 р. сторони визначили, що у випадку порушення вантажовідправником строків оплати, він зобов'язаний сплатити перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки.

Згідно розрахунку позивача пеня за прострочку платежу нарахована за 180 календарних днів згідно рахунків-фактур, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та становить 62 023,60 грн. є підставною і підлягає до задоволення.

Судом відхилено доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення пені, так як у договорі пункт 3.3. відсутній.

Водночас, як вбачається з умов договору, порядок розрахунків визначений у п.3.2, що враховано позивачем при розрахунку.

Факт порушення строків оплати відповідачем підтверджено матеріалами справи.

Посилання відповідача на те, що строк виконання спірного грошового зобов'язання для філії «Луцький райавтодор», а, тим більше для ДП «Волинський облавтодор» на день пред'явлення позову не настав, так як документи для оплати, як це визначено п.3.2. договору не були надані позивачем та відсутні посилання в них на договір; договір про надання транспортних послуг від 07.06.2013 р. № 07/06 суперечить ч.4 ст.95 та ст.241 ЦК України, оскільки укладений з перевищенням повноважень, а з матеріалів справи не вбачається його схвалення ДП «Волинський облавтодор» та є недійсним відповідно до вимог ч.2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України відхилено судом з наступних підстав.

Суд вважає, що підписання відповідачем актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) та податкових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам ст.9 даного Закону та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за надані транспортні послуги саме на підставі договору № 07/06 від 07.06.2013 р., оскільки відповідачем не було доведено та не подано відповідних доказів існування між сторонами інших договірних зобов'язань (іншого договору) щодо даних правовідносин.

З огляду в судовому засіданні оригіналів актів здачі-приймання (надання послуг) вбачається, що останні засвідчені печатками та підписами Філії «Луцький райавтодор», а відтак не виникає сумніву у достовірності проведеної господарської операції.

Окрім цього, в матеріалах справи містяться рахунки-фактури та податкові накладні (оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні), які підтверджують факт надання послуг саме на підставі договору № 07/06 від 07.06.2013 р. та спростовує доводи відповідача щодо неотримання даних документів.

Водночас, договором не визначено чітких умов щодо порядку надання та приймання відповідних первинних документів, що є підставою для оплати вартості послуг.

Твердженння відповідача, що філія "Луцький райавтодор" в особі начальника Єрко В.Б. не була уповноважена на укладання договору від імені підприємства є безпідставними, оскільки як вказано в самому договорі поставки №07/06 від 07.06.2013р. начальник філії Єрко В.Б. при його підписанні та додатку до нього діяв на підставі Положення про Філію "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", затвердженого Наказом ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" директором ДП "Волинський облавтодор" П.К. Жайворонюком.

Згідно пунктів даного Положення 1.1., 3.1.-3.3., 3.5., 5.2.-5.4., 5.10. Філія "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" створена як відособлений структурний підрозділ ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", утвореного відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002р. №156, на базі перейменованої філії "Луцький дорожній комплекс" ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Філія є відособленим підрозділом підприємства, не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства і цього Положення. Філія здійснює свою діяльність на принципах внутрішнього господарського розрахунку, підпорядкованості та підзвітності органам управління підприємства, а її керівник несе матеріальну відповідальність за стан фінансово-господарської діяльності і внутрішнього обліку цього підрозділу. Підприємство несе відповідальність по зобов'язанням філії. Філія може від імені і за дорученням директора підприємства укладати договори відповідно до предмета діяльності підприємства, представляти інтереси філії і підприємства в усіх установах, організаціях, підприємствах, об'єднаннях, асоціаціях у межах наданих їй повноважень. Філія самостійно здійснює господарську діяльність відповідно до завдань, встановлених підприємством. Філія уповноважена укладати будь-які договори на виконання робіт і послуг, окрім договорів з Службою автомобільних доріг у Волинській області, за попереднім письмовим погодженням з підприємством і несе юридичну відповідальність в якості відповідача в судових органах за їх виконання. За результатами виконаних робіт і послуг філія складає і підписує від імені Підприємства акти виконаних робіт, погоджує їх з відповідними службами Підприємства шляхом посвідчення підписів, печаткою підприємства і представляє їх на підписання "Замовнику" для проведення розрахунків з "Підрядником". Форма № 3 підписується Підприємством. У випадку виникнення спірних питань щодо актів виконаних робіт (об'єми, якість, ціна та інше), участь в підписанні актів виконаних робіт "Замовником" приймають служби Підприємства. Відносини філії з іншими суб'єктами підприємницької дальності будуються на підставі договорів, що укладаються Підприємством, і доручень Підприємства. Контроль за діяльністю філії здійснюється шляхом надання Підприємству статистичної звітності і податкових декларацій. Персональну відповідальність за вірогідність даних, відбитих у декларації і статистичних звітах, актах виконаних робіт і послуг несуть начальник і головний бухгалтер філії.

Тобто, як вбачається з Положення про Філію "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", на момент укладення договору про надання транспортних послуг філія "Луцький райавтодор" в особі начальника Єрка В.Б. була уповноважена на укладання вказаного договору від імені підприємства.

Водночас, даним Положенням процедура внутрішнього погодження прийнятих управлінських рішень, договорів та його виконання зі сторони начальника філії з підприємством щодо письмового погодження не передбачає участі у ній інших контрагентів.

Згідно п.5.3 Положення про філію остання уповноважена укладати будь-які договори на виконання робіт і послуг, окрім договорів з Службою автомобільних доріг у Волинській області, за попереднім письмовим погодженням з підприємством і несе юридичну відповідальність в якості відповідача в судових органах за їх виконання.

Як вбачається з тексту укладеного договору № 07/06 від 07.06.2013 р. вказаний договір підписаний начальником філії Єрко В.Б. на підставі Положення, а не доручення №44 від 18.03.2013р., згідно якого Єрко В.Б. уповноважений укладати договори на виконання робіт із замовниками, які не входять до системи Державного агентства автомобільних доріг України, на суму до 300 000 (триста тисяч) гривень та договори на закупівлю матеріально-технічних ресурсів на суму до 300 000 гривень і учиняти всі необхідні, передбачені законом, дії по виконанню умов договорів.

Положенням про філію не передбачено видачу начальнику філії доручення на укладання договорів, а правова природа довіреності і доручення є різною, оскільки згідно ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі, а згідно ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

У відповідності до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Згідно ч.3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Будь-які обмеження на укладання договору про надання транспортних послуг зі сторони філії "Луцький райавтодор" ДП "Волинський облавтодор" в Положенні відсутні.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). У такому випадку, вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає. Якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у тексті угоди помилково відсутні вказівки на те, що її укладено від імені юридичної особи, то сама лише ця обставина не може бути підставою для визнання угоди недійсною. У таких випадках угоду слід вважати укладеною від імені юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджений факт схвалення сторонами умов спірного договору, оскільки сторони договору, дійшовши згоди щодо його істотних умов та підписавши договір, що здійснювалися за вільним вибором сторін, вчинили дії на його виконання, а саме, - прийняли та частково оплатили надані транспортні послуги, що свідчить про факт, що спірний договір був направлений на реальне настання наслідків, обумовлених ним, а тому вказаний договір вважається схваленим сторонами. У матеріалах справи відсутні докази того, що згідно з договором відповідач відмовився від отримання транспортних послуг та підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг). Крім того, відповідач приступив до виконання умов спірного договору та здійснив часткову оплату послуг грошовими коштами у сумі 80 000, 00грн., а відтак зазначене свідчить про виконання сторонами умов договору.

Дана правова позиція відображена у постановах Верховного суду України від 19.08.2014р. та Вищого господарського суду України від 09.04.2014р. №913/2387/13 .

Крім того, як зазначено у п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

А тому у суду відсутні підстави для визнання договору про надання транспортних послуг від 07.06.2013р. №07/06 недійсним.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Слід врахувати, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем 3% річних в розмірі 44 737, 08 грн. за період з 22.06.2013р. по 02.03.2015р. та суми індексу інфляції в розмірі 283 300, 63 грн. за період з 22.06.2013 р. по 02.03.2015 р. є підставними та підлягають до задоволення.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову вцілому на суму 1 344 270, 54 грн., в т.ч. 954 209, 23 грн. заборгованості, 62 023, 60 грн. пені, 283 300, 63 грн. інфляційних втрат та 44 737, 08 грн. - 3% річних.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 26 885, 41 грн., слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 11, 92, 95, 202, 205, 241, 525, 526, 551, 625, 901, 909 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Луцький райавтодор" (45644, Волинська обл., Луцький район, село Городище, вул. Миру, 2А, код 03444281)

на користь Приватного підприємства "Л "Транс" (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 8/36, код 34396288) 1 344 270, 54 грн., в т.ч. 954 209, 23 грн. заборгованості, 62 023, 60 грн. пені, 283 300, 63 грн. інфляційних втрат, 44 737, 08 грн. - 3% річних та 26 885, 41 грн. витрат пов'язаних з оплатою судового збору.

Повне рішення складено 23.04.2015 р.

Головуюча суддя: Пахолюк В.А.

Судді: Костюк С.В.

Якушева І.О.