РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/5151/15-г
За позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

До Державного підприємства "Управління промислових підприємств

Державної адміністрації залізничного транспорту України"

Про стягнення 41 880 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача Алєксєєв С.С. - представник (дов. № 27 від 01.01.2015 р.)

Від відповідача Рагуліна О.В. - представник (дов. № ЦУПП-24 від 29.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при здійсненні перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні Державним підприємством "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" було невірно зазначено дані стосовно навантаження вагонів у залізничній накладній №53125381, що у відповідності до п.3 § 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення є підставою для відповідальності вантажовідправника.

Ухвалою суду від 06.03.2015 р. порушено провадження у справі, призначено розгляд справи на 31.03.2015 р.

У судовому засіданні 31.03.2015 р. представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання судом задоволено, у зв'язку з чим судом оголошено перерву до 20.04.2015 р.

У судовому засіданні 20.04.2015 р. представник позивача подав суду заяву про стягнення витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме у сумі 945, 50 грн.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 20.04.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі залізничної накладної №53125381 зі станції Хлібодарівка вантажовідправником Хлібодарівським кар'єроуправлінням, яке є відокремленим структурним підрозділом та входить до складу Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", було направлено вантаж - гальку, гравій та щабель загальною вагою 1 720 500 кг на станцію призначення м.Вороніж, Російська Федерація.

З доданої до матеріалів справи накладної вбачається, що вантаж перевозився, зокрема, у вагонах №55491518, №61893251, №64561038, №67766576, 65358715 та №65024929.

У залізничній накладній №53125381 вантажовідправником зазначено, що у кожний з наведених вище вагонів завантажено по 69 000 кг вантажу.

04.05.2014р. на станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці України було проведено контрольне зважування вагонів №55491518, №61893251, №64561038, №67766576, 65358715 та №65024929.

При контрольному зважуванні було встановлено, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графах "маса вантажу в кг, зазначена відправником", не відповідає фактичній масі вантажу, що наявний у вказаних вагонах.

Зокрема, під час контрольного зважування визначено, що:

- у вагоні №55491518 маса нетто 72 000 кг, тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг;

- у вагоні №61893251 маса нетто 72 200 кг, тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг;

- у вагоні №64561038 маса нетто 70 650 кг, тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг;

- у вагоні №67766576 маса нетто 72 200 кг, тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг;

- у вагоні №65358715 маса нетто 71 350 кг, тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг;

- у вагоні №65024929 маса нетто 72 800 кг, тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг;

За наслідками проведення контрольного зважування представниками станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці було складено комерційний акт №049245/13 від 04.05.2014р. та акт загальної форми 404 від 04.05.2014р.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних п рав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі (ст.909 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.2 ст.908 вказаного нормативно-правового акту загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частино 5 ст.307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Правовідносини з міжнародного залізничного вантажного сполучення регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яке є обов'язковою для України з огляду на наступне.

Відповідно до ст.10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні правовідносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно ст.42 Закону України "Про транспорт" якщо міжнародним договором, укладеним Україною, встановлені інші правила ніж ті, що містяться у законодавстві України про транспорт, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору.

Пунктом 4 Статуту залізниць України також визначено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п.2 ст.2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними СМГС та тільки у мережі залізниць учасниць даної Угоди.

Дана Угода є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 26.07.2012р. Вищого господарського суду України по справі №5019/315/12.

Відповідно до §1 ст.7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Відомості, що вносяться до накладної, повинні зазначатись розбірливо чорнилами, кульковою ручкою, на друкарській машині, комп'ютері, виконані типографським способом чи нанесені штемпелем (§1 ст.7 СМГС).

У §11 ст.7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зазначено, що у залізничній накладній зазначається маса вантажу.

Як встановлено судом, відповідачем було зазначено масу по кожному вагону - 69 000 кг.

За приписами ст.12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної. Залізниця має право перевірити правильність відомостей і заяв, зазначених відправником у накладній. Якщо в результаті перевірки вантажу, виробленої на шляху прямування або на станції призначення, з'ясувалося, що відомості, зазначені у накладній відправником, не відповідають дійсності, станція, яка проводили перевірку, повинна про це скласти комерційний акт відповідно до статті 18 і зробити відмітку про акт у накладній в графі "Комерційний акт".

Залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона виробляє перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної і при цьому встановлює: 1) повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, її пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин; 2) невідповідність між даними, зазначеними в накладній, і вантажем в натурі про найменування, масу, кількість місць вантажу, знаки (марки) та номери місць вантажу, найменування одержувача або станції призначення; 3) відсутність накладної чи окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній; 4) відсутність або нестачу відправних перевізних засобів, зазначених у накладній (ст.18 СМГС).

За приписами ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Як встановлено судом, за наслідками проведення контрольного зважування представниками станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці було складено комерційний акт №049245/13 від 04.05.2014р. та акт загальної форми 404 від 04.05.2014р., у якому вказано про невідповідність зазначених у накладній відомостей про вагу вантажу його реальній вазі.

З огляду на зазначені вище приписи законодавства, суд дійшов висновку, що комерційний акт №049245/13 від 04.05.2014р. та акт загальної форми 404 від 04.05.2014р. є належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами невірного зазначення відповідачем (вантажовідправником) відомостей щодо маси вантажу та перевантаження вагонів поверх їх максимальної вантажопідйомності.

За приписами ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Судом вже зазначалось, що у відповідності до ст.12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній.

Вказаною статтею СМГС передбачено, що за неправильне, неповне і неточне зазначення у накладній відомостей і заяв, у результаті чого: 1) були прийняті до перевезення вантажі, які не допускаються до перевезення 2) вантажі, допускаються до перевезення тільки з дотриманням особливих умов, були прийняті до перевезення без дотримання умов, передбачених для даного вантажу; 3) при навантаженні вантажу відправником був допущений перевантаження вагона понад його максимальної вантажопідйомності, стягується штраф.

Штраф за п.3 стягується у відповідності зі статтею 15 у п'ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій був виявлений цей надлишок. Цей штраф не підлягає стягненню, якщо у відповідності з внутрішніми правилами, діючими на залізниці відправлення, відправник зробив у накладній в графі "Особливі заяви відправника" запис про необхідність зважування залізницею завантаженого вагона.

У п.1 §1 ст.15 СМГС зазначено, що за перевезення по залізницях відправлення плата стягується з відправника на станції відправлення або у відповідності з діючими на залізницях відправлення внутрішніми правилами.

Статтею 13 СМГС передбачено, що провізні платежі, під якими розуміються плата за перевезення вантажу, проїзд провідника, водія автопоїзда, додаткові збори та інші витрати, що виникли за період від прийому вантажу до перевезення до моменту видачі одержувачу, обчислюються за такими тарифами, що діють в день укладення договору перевезення, зокрема, у сполученні між станціями залізниць сусідніх країн за перевезення по залізницях країни відправлення та країни призначення - за тарифами, що застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень.

З огляду на допущені під час складання залізничної накладної №53125381 помилки, а саме невірне визначення маси вантажу, позивачем було нараховано штраф на загальну суму 41 880 грн.

За висновками суду, нарахування у даному випадку за допущені вантажовідправником порушення при заповненні залізничної накладної штрафу є обґрунтованим.

З наданого Державним підприємством "Придніпровська залізниця" розрахунку вбачається, що заявлену до стягнення суму штрафу було визначено з урахуванням розміру провізної плати вантажу від станції Хлібодарівка, Донецької області до станції Павлоград-1, визначеної на підставі Тарифного керівництва №1 "Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом №317 від 26.03.2009р. Міністерства транспорту та зв'язку України. Зокрема, заявником застосовано наступну формулу (2292 х 0,609 х 5х 6), де 0,609 - підвищуючий коефіцієнт, затверджений Наказом №310 від 21.05.2013р. Міністерства інфраструктури України "Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги". З наданих до справи документів вбачається, що відстань між станцією відправлення та станцією, на якій було проведено контрольне зважування вагонів, було визначено позивачем на підставі Тарифного керівництва №4, затвердженого Міністерством транспорту України.

Здійснивши перевірку наведеного Державним підприємством "Придніпровська залізниця" розрахунку, господарським судом встановлено, що останній є обґрунтованим.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви про покладення на відповідача витрат на проїзд представника позивача та на проживання на загальну суму 945,50 грн. суд зазначає наступне.

За приписами ст.44 Господарського процесуального кодексу України визначено судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад судових витрат, визначений ст.44 Господарського процесуального кодексу України, не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні вказаної статті Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (ст.30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п.1.1 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Заявлені позивачем до відшкодування витрати складаються з вартості двох квитків (Дніпропетровськ-Київ, Київ-Дніпропетровськ) загальною вартістю 555, 50 грн. та витрат на проживання у місті Києві в сумі 390, 00 грн.

Суд зазначає, що ухвалою про порушення провадження у справі №910/5155/15-г явка представників позивача та відповідача у судові засідання визнавалась обов'язковою.

Як вбачається з поданих представником позивача доказів, останнім витрачено 261, 93 грн. на переїзд 20.04.2015 р. з Дніпропетровська до Києва та 293, 57 грн. на переїзд з Києва до Дніпропетровська 20.04.2015 р. (копії перевізних документів наявні у матеріалах справи).

Крім цього, як вбачається з рахунку № 597 від 20.04.2015 р., вартість проживання в готелі «Iris Hotels» у м. Києві у період з 20.04.2015р. по 21.04.2015 р. складає 390, 00 грн. Предсьавником позивача, а саме Алєксєєвим С. було оплачено вказану суму на проживання, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №413К (також наявна в матеріалах справи).

За таких обставин, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача витрат пов'язаних з розглядом справи, а саме витрат на проїзд та витрат на проживання загальною сумою 945, 50 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (03038, м.Київ, вул.Федорова, буд.32, ) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49602, м.Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, буд.108, ) штраф в сумі 41 880 (сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп., витрати, пов'язані з розглядом справи, в сумі 945 (дев'ятсот сорок п'ять) грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 27.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева