РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015Справа №910/5150/15-г

за позовом: Державного підприємства «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ,

до відповідача: Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», м.Київ,

про стягнення 41 880 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Хлабистін Д.М. - по дов.

від відповідача: Євтєєва О.М. - по дов.

Згідно з приписами ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях 25.03.2015р. та 01.04.2015р. оголошувались перерви.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача, Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», м.Київ про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на те, що при здійсненні перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні Державним підприємством «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» було допущено перевантаження вагону поверх його максимальної вантажопідйомності та невірно зазначено дані стосовно навантаження вагонів у залізничній накладній №53076436, що у відповідності до п.3 § 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення є підставою для відповідальності вантажовідправника.

Відповідач у відзиві №8/966 від 25.03.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення з огляду на те, що залізнична накладна №53076436 оформлена з помилками, а отже на думку Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», остання не може бути належним доказом невірного визначення маси вантажу.

У судовому засіданні 14.04.2015р. представник відповідача грунтовних заперечень з приводу позовних вимог не надав.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 14.04.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі (ст.909 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.2 ст.908 вказаного нормативно-правового акту загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частино 5 ст.307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Правовідносини з міжнародного залізничного вантажного сполучення регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яке є обов'язковою для України з огляду на наступне.

Відповідно до ст.10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні правовідносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно ст.42 Закону України «Про транспорт» якщо міжнародним договором, укладеним Україною, встановлені інші правила ніж ті, що містяться у законодавстві України про транспорт, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору.

Пунктом 4 Статуту залізниць України також визначено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п.2 ст.2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними СМГС та тільки у мережі залізниць учасниць даної Угоди.

Дана Угода є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 26.07.2012р. Вищого господарського суду України по справі №5019/315/12.

Відповідно до §1 ст.7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Відомості, що вносяться до накладної, повинні зазначатись розбірливо чорнилами, кульковою ручкою, на друкарській машині, комп'ютері, виконані типографським способом чи нанесені штемпелем (§1 ст.7 СМГС).

У §11 ст.7 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зазначено, що у залізничній накладній зазначається маса вантажу.

Як свідчать матеріали справи, на підставі залізничної накладної №53076436 зі станції Хлібодарівка вантажовідправником Хлібодарівським кар'єроуправлінням, яке відповідно до п.1.1 положення є відокремленим структурним підрозділом та входить до складу Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», було направлено вантаж - гальку, гравій та щабель загальною вагою 1 720 000 кг на станцію призначення м.Вороніж, Російська Федерація.

З представленої до матеріалів справи накладної вбачається, що вантаж перевозився, зокрема, у вагонах №54398938, №55933980, №56658305, №56361603, №56232325 та №60475217.

У залізничній накладній №53076436 вантажовідправником зазначено, що у кожний з наведених вище вагонів завантажено по 69 000 кг вантажу.

Враховуючи приписи чинного законодавства України та СМГС, господарський суд дійшов висновку, що залізнична накладна №53076436 є належним доказом перевезення вантажу зі станції Хлібодарівка, Україна до станції Вороніж, Російська Федерація.

За приписами ст.12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної. Залізниця має право перевірити правильність відомостей і заяв, зазначених відправником у накладній. Якщо в результаті перевірки вантажу, виробленої на шляху прямування або на станції призначення, з'ясувалося, що відомості, зазначені у накладній відправником, не відповідають дійсності, станція, яка проводили перевірку, повинна про це скласти комерційний акт відповідно до статті 18 і зробити відмітку про акт у накладній в графі «Комерційний акт».

Залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона виробляє перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної і при цьому встановлює: 1) повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, її пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин; 2) невідповідність між даними, зазначеними в накладній, і вантажем в натурі про найменування, масу, кількість місць вантажу, знаки (марки) та номери місць вантажу, найменування одержувача або станції призначення; 3) відсутність накладної чи окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній; 4) відсутність або нестачу відправних перевізних засобів, зазначених у накладній (ст.18 СМГС).

За приписами ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Як свідчать матеріали, 03.05.2014р. на станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці України на 150-тонних вагонних вагах було проведено контрольне зважування вагонів №54398938, №55933980, №56658305, №56361603, №56232325 та №60475217.

При контрольному зважуванні було встановлено, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній у графах «маса вантажу в кг, зазначена відправником», не відповідає фактичній масі вантажу, що наявний у вказаних вагонах.

Зокрема, під час контрольного зважування визначено, що:

- у вагоні №54398938 маса брутто 99 900 кг, нетто 75800 кг, ( тара - 24 100 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 6800 кг;

- у вагоні №55933980 маса брутто 97800 кг, нетто 73 750 кг (тара - 24 050 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 4750 кг;

- у вагоні №56658305 маса брутто 98 600 кг, нетто 74 200 кг (тара - 24 400 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 5200 кг;

- у вагоні №56361603 маса брутто 103 600 кг, нетто 79 600 кг (тара - 24 000 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 10 600 кг;

- у вагоні №56232325 маса брутто 98 800 кг, нетто 74 400 кг (тара - 24 400 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 5 400 кг;

- у вагоні №60475217 маса брутто 99 000 кг, нетто 75 000 кг (тара - 24 000 кг), тоді як було зазначено у накладній 69 000 кг, тобто, фактично маса вантажу більше проти даних залізничної накладної на 6 000 кг.

За наслідками проведення контрольного зважування представниками станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці було складено комерційний акт №049237/5 від 03.05.2014р. та акт загальної форми №346 від 03.05.2014р.

На виконання приписів ст.12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення представниками залізниці про складання комерційного акту №049237/5 від 03.05.2014р. було зроблено відповідну відмітку у залізничній накладній №53076436 в графі «Комерційний акт».

Наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази скасування наведеного комерційного акту. Відповідачем під час розгляду спору жодних заперечень з приводу даних, наведених у комерційному акті №049237/5 від 03.05.2014р. та акті загальної форми №346 від 03.05.2014р., представлено не було.

Отже, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що комерційних акт №049237/5 від 03.05.2014р. та акт загальної форми №346 від 03.05.2014р. є належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами невірного зазначення відповідачем (вантажовідправником) відомостей щодо маси вантажу та перевантаження вагонів поверх їх максимальної вантажопідйомності.

За приписами ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Судом вже зазначалось, що у відповідності до ст.12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній.

Вказаною статтею СМГС передбачено, що за неправильне, неповне і неточне зазначення у накладній відомостей і заяв, у результаті чого: 1) були прийняті до перевезення вантажі, які не допускаються до перевезення 2) вантажі, допускаються до перевезення тільки з дотриманням особливих умов, були прийняті до перевезення без дотримання умов, передбачених для даного вантажу; 3) при навантаженні вантажу відправником був допущений перевантаження вагона понад його максимальної вантажопідйомності, стягується штраф.

Штраф за п.3 стягується у відповідності зі статтею 15 у п'ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій був виявлений цей надлишок. Цей штраф не підлягає стягненню, якщо у відповідності з внутрішніми правилами, діючими на залізниці відправлення, відправник зробив у накладній в графі «Особливі заяви відправника» запис про необхідність зважування залізницею завантаженого вагона.

У п.1 §1 ст.15 СМГС зазначено, що за перевезення по залізницях відправлення плата стягується з відправника на станції відправлення або у відповідності з діючими на залізницях відправлення внутрішніми правилами.

Статтею 13 СМГС передбачено, що провізні платежі, під якими розуміються плата за перевезення вантажу, проїзд провідника, водія автопоїзда, додаткові збори та інші витрати, що виникли за період від прийому вантажу до перевезення до моменту видачі одержувачу, обчислюються за такими тарифами, що діють в день укладення договору перевезення, зокрема, у сполученні між станціями залізниць сусідніх країн за перевезення по залізницях країни відправлення та країни призначення - за тарифами, що застосовуються залізницями цих країн для таких перевезень.

Наразі, з огляду на допущені під час складання залізничної накладної Додатково… №53076436 помилки, а саме невірне визначення маси вантажу, позивачем було нараховано штраф на загальну суму 41 880 грн.

За висновками суду, нарахування у даному випадку за допущені вантажовідправником порушення при заповненні залізничної накладної штрафу є обґрунтованим. При цьому, судом встановлено, що у залізничній накладній №53076436 особливі заяви відправника, у разі наявності яких штраф на підставі ст.12 СМГС не стягується, відсутні.

Наразі, з представленого Державним підприємством «Придніпровська залізниця» розрахунку вбачається, що заявлену до стягнення суму штрафу було визначено з урахуванням розміру провізної плати вантажу від станції Хлібодарівка, Донецької області до станції Павлоград-1, визначеної на підставі Тарифного керівництва №1 «Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги», затвердженого Наказом №317 від 26.03.2009р. Міністерства транспорту та зв'язку України. Зокрема, заявником застосовано наступну формулу (2292 х 0,609 х 5х 6), де 0,609 - підвищуючий коефіцієнт, затверджений Наказом №310 від 21.05.2013р. Міністерства інфраструктури України «Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги». З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що відстань між станцією відправлення та станцією, на якій було проведено контрольне зважування вагонів, було визначено позивачем на підставі Тарифного керівництва №4, затвердженого Міністерством транспорту України.

При цьому, слід наголосити, що відповідно до змісту Тарифного керівництва №1 «Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги», затвердженого Наказом №317 від 26.03.2009р. Міністерства транспорту та зв'язку України, визначення провізної плати здійснюється з урахування округлення до цілих гривень.

Здійснивши перевірку наведеного Державним підприємством «Придніпровська залізниця» розрахунку, господарським судом встановлено, що останній є обґрунтованим.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви без номеру та дати, що надійшла до господарського суду 25.03.2015р., та заяви без номеру та дати, що надійшла до господарського суду 14.04.2015р., Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про покладення на відповідача витрат на проїзд представника позивача на загальну суму 1117,66 грн. та витрат на проживання представника позивача у м.Києві в розмірі 800 грн. господарський суд зазначає наступне.

За приписами ст.44 Господарського процесуального кодексу України визначено судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад судових витрат, визначений ст.44 Господарського процесуального кодексу України, не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні вказаної статті Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (ст.30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п.1.1 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Тобто, за наведеного вбачається, що витрати сторін на забезпечення участі їх представників у судовому засіданні відшкодовуються лише у разі визнання явки учасників судового процесу обов'язковою. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 15.01.2014р. Вищого господарського суду України по справі №927/654/13.

Заявлені позивачем до відшкодування витрати складаються з вартості чотирьох квитків (Дніпропетровськ-Київ, Київ-Дніпропетровськ) загальною вартістю 1117,66 грн. та втрат на проживання у місті Києві в сумі 800 грн.

Проте, суд зазначає, що у межах розгляду справи №910/5150/15-г явка представників позивача та відповідача у судові засідання 25.03.2015р., 01.04.2015р. та 14.04.2015р. обов'язковою не визнавалась.

При цьому, зазначення в ухвалі від 10.03.2015р. про обов'язок сторін забезпечити явку представників з документами, що посвідчують його особу та повноваження, вказує саме обов'язковість наявності у осіб, які представляють інтереси учасників судового процесу, у разі виявлення позивачем або відповідачем бажання реалізувати право, передбачене ст.22 Господарського процесуального кодексу України, на участь у судових засіданнях, відповідних документів (довіреностей, паспортів) та ніяким чином не зобов'язує останніх з'явитись до суду.

Таким чином, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що заяви Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про відшкодування витрат на забезпечення участі представника позивача у судових засідання задоволенню не підлягають.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до п.6.2 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Тоді як, з представлених позивачем квитків вбачається, що кожен з них має різну ціну, хоча пункт відправлення та пункт призначення у кожному з них однаковий, зокрема, вартість квитка №000В39С1-71УФ-5854-0001 (Київ - Дніпропетровськ) становить 290,81 грн., тоді як квиток №486280 коштував 240,44 грн. Суттєво відрізняється також і вартість квитків від станції відправлення Дніпропетровськ до станції Київ: №486273 - 436,70 грн., а №328135 - 149, 71 грн. Наведене фактично вказує, що заявником заявлено до відшкодування витрати на проїзд зовсім не за мінімальною вартістю.

Крім того, позивачем також не наведено належного доказового обґрунтування того, що вартість на приживання в сумі 800 грн. є мінімальною для м.Києва.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1827 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», м.Київ про стягнення штрафу в сумі 41 880 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» (03038, м.Київ, Солом'янський район, вул.Федорова, буд.32, ) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49602, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, Кіровський район, проспект Карла Маркса, буд.108, ) штраф в сумі 41 880 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 14.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 16.04.2015р.

Суддя М.О.Любченко