ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Справа № 917/1591/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М. - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Малетича М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПолтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 23.02.15
у справі№ 917/1591/14
господарського судуПолтавської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПолтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаЯщенко Р.Ю. (дов. від 13.05.14)
відповідачаМіняйло Г.Ю. (дов. від 05.01.15)

В С Т А Н О В И В :

Відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду від 26.08.14 на суму 4991080,21 грн. на п'ять років рівними щоквартальними платежами.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.01.15 (суддя

Тимощенко О.М.) заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про розстрочку виконання рішення у справі №917/1591/14 задоволено частково. Розстрочене виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.14 на суму 4991080,21 грн. на два роки шляхом сплати належних до стягнення сум рівними щоквартальними платежами, а саме: до 15 квітня 2015р. - 554564,47 грн.; до 15 липня 2015р. - 554564,47 грн.; до 15 жовтня 2015р. - 554564,47 грн.; до15 січня 2016р. - 554564,47 грн.; до 15 квітня 2016р. - 554564,47 грн.; до 15 липня 2016р. - 554564,47 грн.; до 15 жовтня 2016р. - 554564,47 грн.; до 15 січня 2017р. - 554564,47 грн.; до 15 квітня 2017р. - 554564,45 грн. Ухвала обґрунтована посиланням на скрутне фінансове становище підприємства, на те, що стягнення залишку заборгованості одразу призведе до тяжких фінансових наслідків для боржника, в тому числі, його банкрутства, та ускладнить виконання рішення або зробить його неможливим.

За результатом апеляційного перегляду справи Харківський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді Горбачової Л.П., суддів: Барбашової С.В., Тарасової І.В.) 23.02.15 прийняв постанову, якою ухвалу скасував, відмовив у задоволенні заяви про розстрочку з посиланням на те, що позивач також перебуває у скрутному фінансовому становищі.

Не погоджуючись із постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції, на відміну від апеляційного суду, врахував інтереси обох сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду Полтавської області від 26.08.14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.14 та постановою Вищого господарського суду України від 04.12.14, з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 28673902,42 грн. основного боргу, 1264428,60 грн. пені, 3159326,77 грн. інфляційних, 494244,84 грн. 3% річних, 73080,00 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

06.11.14 господарським судом Полтавської області на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.14 видано відповідний наказ. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.01.15 наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.14 в частині стягнення 28673902,42 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню у зв'язку із погашенням боргу у цій частині.

03.12.14 відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду від 26.08.14 на суму 4991080,21 грн. на п'ять років рівними щоквартальними платежами.

Дана заява задоволена судом першої інстанції частково, виконання рішення розстрочене на два (а не п'ять, як про те просив відповідач) роки з посиланням на те, що у Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість споживачів за спожиті послуги теплопостачання станом на 01.11.14 складає 43,00 млн. грн.

Втім, з таким висновком не погодився апеляційний суд, який ухвалу скасував, у задоволенні заяви про розстрочку рішення відмовив, з посиланням на те, що скаржником не було надано суду доказів неможливості виконання вказаного рішення місцевого господарського суду. Зокрема, відповідачем не було надано банківських довідок, виписок про стан рахунків, які є належними доказами відсутності грошових коштів у необхідній кількості, дійсно важкого фінансового стану. Відповідач не довів наявності джерел, з яких зможе погашати заборгованість згідно з запропонованим ним графіком погашення заборгованості на 5 років та не вказав, які заходи будуть вжиті щодо стягнення заборгованості зі споживачів за спожиті послуги з теплопостачання.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне підтримати правову позицію суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із наведеного, в основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Суд касаційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції (на відміну від суду апеляційної інстанції, який врахував інтереси лише позивача, повністю відмовивши у наданні розстрочки) враховані інтереси обох сторін, оскільки відповідачу надано розстрочку не на п'ять років, як він просив, а лише на два роки.

При цьому господарським судом правомірно враховано, що майже п'ять мільйонів, розстрочити сплату яких просив позивач, не є сумою заборгованості, а складається із сум неустойки, 3 % річних та інфляційних. При тому, що основна заборгованість погашена, судовий наказ у цій частині визнаний таким, що не підлягає виконанню ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.01.15.

За таких обставин у апеляційного суду були відсутні правові підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвалу суду першої інстанції. Тому постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.15 слід скасувати, ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.01.15 залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задовольнити постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.15 скасувати, ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.01.15 у справі №917/1591/14 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді І.В. Вовк

М.М. Малетич