ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.2015 Справа № 920/355/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/355/15

за позовом - Путивльської міської ради Сумської області, м. Путивль Сумської області,

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Суминафтосервіс», м. Суми

про стягнення 6902,39 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні, розпочатому о 10 год. 50 хв. 23.03.2015 року, оголошувалась перерва до 11 год. 00 хв. 02.04.2015 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь збитки у вигляді неотриманої ним орендної плати за землю у сумі 6902,39 грн. за період з 23.08.2011 року по 23.01.2012 року та витрати по сплаті судового збору.

Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву зазначає, що з моменту купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці площею 0,0498 га. за адресою: Сумська область, м. Путивль, вул. Куйбишева, 1/1, відповідач сплачував компенсацію орендної плати продавцю - ТОВ «Юніон Трейд» до 01.07.2011 року, а після отримання довідки про статус земельної ділянки, сплачував податок на землю. Загалом за спірний період відповідачем було сплачено 773,37 грн. податку на землю.

Також у запереченнях на позов відповідач зазначає, що позивачем не надано суду підтвердження офіційного оприлюднення рішення про надання в оренду земельної ділянки із зазначенням про набрання ним чинності; не надано обґрунтованого розрахунку збитків, зокрема, розміру нормативної грошової оцінки, з якої виходив позивач; а також доказів надсилання або вручення відповідачеві договору оренди землі. А тому, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

24.04.2015 року представник відповідача подав до суду заяву б/н від 24.04.2015 року (вх. № 5001 від 24.04.2015) про застосування позовної давності, в якій просить суд застосувати до позовних вимог Путивльської міської ради про стягнення 6902,39 грн. позовну давність, відмовити у задоволенні позову та розглянути дану справу без участі представника відповідача.

27.04.2015 року позивач подав до суду клопотання № 538 від 09.04.2015 року про продовження строку розгляду справи, в якому позивач просить суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів, призначивши її до розгляду на 06.05.2015 року у зв'язку з відпусткою представника позивача.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На підтвердження обставин, викладених позивачем у зазначеному клопотанні щодо продовження строку розгляду справи, останнім не надано до суду належних доказів неможливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника позивача згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Суд не визнавав явку представників сторін в судове засідання обов'язковою, а відтак нез'явлення представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору за наявними у справі матеріалами, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, а тому клопотання позивача про продовження строку розгляду справи не підлягає задоволенню і відхиляються судом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення збитків у розмірі 6902,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період з 23.08.2011 року по 23.01.2012 року використовував земельну ділянку загальною площею 0,0498 га під розміщення автомобільного газозаправочного пункту для комерційного використання по вул. Куйбишева, 1/1 у м. Путивль без зареєстрованого в установленому порядку договору оренди землі, що є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, чим завдано позивачеві збитки у формі неодержаної ним орендної плати за землю у сумі 6902,39 грн.

Відповідач проти позову заперечує та вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відповідач сплачував компенсацію орендної плати продавцю (ТОВ «Юніон Трейд») об'єкта нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці площею 0,0498 га. за адресою: Сумська область, м. Путивль, вул. Куйбишева, 1/1 до 01.07.2011 року, а після отримання довідки про статус земельної ділянки, сплачував податок на землю.

Крім того відповідача просить суд, керуючись статтею 267 Цивільного кодексу України, застосувати позовну давність трирічний строк якої (стаття 257 Цивільного кодексу України) сплив 23.01.2015 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до наданих позивачем матеріалів, 11.02.2010 року між відповідачем та ТОВ «Юніон Трейд» укладено договір купівлі-продажу автомобільного газозаправочного пункту з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Путивль, вул. Куйбишева, 1/1. Відповідно до пункту 3 договору відповідач взяв на себе зобов'язання переоформити право користування земельною ділянкою у відповідності до законодавства. Пунктом 14 згаданого договору купівлі-продажу сторони визначили, що вони ознайомлені зі змістом статей 116, 120, 125 Земельного кодексу України.

19.05.2010 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вул. Куйбишева, 1/1 у м. Путивль.

Рішенням сорок дев'ятої сесії Путивльської міської ради (позивача) п'ятого скликання від 25.05.2010 року відповідачеві надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Путивль, вул. Куйбишева, 1/1, для комерційного використання (розміщення автомобільного газозаправочного пункту), в строк до 01.11.2010 року.

Рішенням одинадцятої сесії Путивльської міської ради п'ятого скликання від 22.08.2011 року затверджено технічну документацію із землеустрою, пунктом 2 якого вирішено надати відповідачеві в оренду земельну ділянку для комерційного використання (розміщення автомобільного газозаправочного пункту) по вул. Куйбишева, 1/1 у м. Путивль, площею 0,0498 га терміном на 15 років; пунктом 3 зазначеного рішення встановлено орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; а також пунктом 4 цього ж рішення зобов'язано відповідача укласти з позивачем договір оренди вищезазначеної земельної ділянки. Строк, в який сторони мають укласти договір, згаданим рішення відповідача не встановлений.

27.09.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки в м. Путивль по вул. Куйбишева, 1/1 площею 0,0498 га для комерційного використання, який зареєстровано у Відділі Держкомзему у Путивльському районі Сумської області 24.01.2012 року за № 01195.

В обґрунтування розміру збитків позивач посилається на вимоги статті 289 Податкового кодексу України та постанову Кабінету Міністрів України «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» № 284 від 19.04.1993 року. Відповідно до пунктів 2, 4 зазначеного Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольськими міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських рад. Результати роботи комісій оформлюються актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості).

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позиція позивача є хибною та суперечить вимогам діючого законодавства, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового признання здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

За приписами статей 125, 126 названого Кодексу, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до змісту статті 337 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідач правомірно набув право власності на базу (за договором купівлі-продажу від 11.02.2010 року), розташовану за адресою: м. Путивль, вул. Куйбишева, 1/1, і з огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 Цивільного кодексу України, вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

За приписами пункту 3.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011 року, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року.

Розпорядженням Путивльської районної державної адміністрації від 14.07.2014 року було створено комісію по визначенню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, відповідно до акту якої (а.с. 17), розмір збитків внаслідок не укладення договору оренди земельної ділянки по вул. Куйбишева, 1/1 у м. Путивль за період з 23.08.2011 року по 23.01.2012 року становить 6902,15 грн.

Зазначений акт комісії Путивльської РДА відповідачем у встановленому порядку не оскаржувався, а тому позивач у своїй позовній заяві стверджує, що відповідач фактично використовував земельну ділянку без оформлення відповідних прав і протягом 5 місяців не вживав заходів, спрямованих на оформлення у встановленому порядку свого права користування спірною земельною ділянкою, на якій розташовано майно відповідача, а тому, у зв'язку з затримкою в укладенні та реєстрації договору оренди та невнесенням у період з 23.08.2011 року по 23.01.2012 року орендної плати відповідач заподіяв позивачеві збитки у сумі 6902,39 грн.

Таку думку позивача суд вважає безпідставною, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 2 вказаного Порядку, до складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Проте, як вбачається з акту комісії щодо визначення розміру збитків за користування земельною ділянкою територіальної громади по вул. Куйбишева, 1/1 у м. Путивль, заподіяних відповідачем, від 25.09.2014 року, до складу даної комісії, як того вимагає вищевказаний Порядок, не включено представника відповідача, як підприємства, яке повинно відшкодувати збитки.

Пунктом 3.8 названої вище постанови пленуму Вищого господарського суду України визначено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Відповідно до вимог статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. При цьому позивач має довести як сам факт наявності збитків, так і їх розмір.

Позивач не подав суду обґрунтованого розрахунку розміру (суми) збитків, а також належних та допустимих доказів в обгрунтування як розміру збитків, так і факту заподіяння збитків у заявленому в позові розмірі саме відповідачем, оскільки в позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач у період з 23.08.2011 року по 23.01.2012 року (п'ять місяців) користувався земельною ділянкою площею 0,0498 га по вул. Куйбишева 1/1 у м. Путивль без зареєстрованого в установленому порядку договору оренди зазначеної земельної ділянки, в самому розрахунку збитків (а.с. 18) зазначено, що договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами, зареєстровано відповідачем в установленому законодавством порядку 24.01.2012 року, чим було перевищено граничний термін на укладання та реєстрацію договору на 23 дні, і разом з тим в даному розрахунку без будь-яких обґрунтувань та пояснень визначено втрати бюджетів усіх рівнів (а не втрати позивача) за 131 день в сумі 6902,39 грн.

Чому при перевищенні граничного терміну на укладення та реєстрацію договору на 23 дні втрати бюджетів усіх рівнів визначені начальником відділу фінансово-економічного розвитку, правового забезпечення, комунальної власності та землевпорядкування Сахаровим С.В. (одноосібно) в сумі 6902,39 грн. саме за 131 день необґрунтовано ні в самому розрахунку, дата складення якого невідома, ні в акті № 3 від 25.09.2014 року, ні в позовній заяві.

В жодному з документів, наданих позивачем з позовною заявою, а також і в позовній заяві не зазначено граничний термін на укладання та реєстрацію договору, який, як зазначено в розрахунку збитків (а.с.18), було перевищено на 23 дні. Відсутні будь-які обґрунтування позиції позивача в позовній заяві щодо того, що відповідач протягом п'яти місяців (з серпня 2011 року по січень 2012 року) не вживав заходів, спрямованих на оформлення права користування земельною ділянкою, хоча 27 вересня 2011 року сторонами був укладений договір оренди землі. При цьому позивач не зазначає про дії, які вживалися ним для того, щоб укласти з відповідачем договір раніше та зареєструвати його у Відділі Держкомзему Путивльського району раніше ніж це було здійснено.

Акт комісії щодо визначення розміру збитків за користування земельною ділянкою територіальної громади м. Путивль по вул. Куйбишева, 1/1, заподіяних відповідачем від 25.09.2014 року (а.с. 17) не є належним доказом заподіяння відповідачем позивачеві збитків у розмірі 6902,39 грн., оскільки він складений всупереч Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року, без представника відповідача, без обґрунтованого розрахунку розміру збитків.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 6902,39 грн. 04 коп. за 131 день у період з 23.08.2011 року по 23.01.2012 року, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по судовому збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 29.04.2015 року

Суддя П.І. Левченко