КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 910/535/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 21.04.2015 року по справі № 910/535/15-г (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 27.02.2015 року) по справі № 910/535/15-г (суддя - Лиськов М.О.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність"

до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний

Промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 1 443 105,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Співдружність" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" про стягнення 1 443 105,74 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року у справі № 910/535/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність" 1 443 105,74 грн. - основного боргу та 28 862,12 грн. - судового збору за подання позовної заяви.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" по справі № 910/535/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Куксова В.В., Авдеєва П.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 року по справі № 910/535/15-г апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" прийнято до провадження і призначено перегляд рішення на 21.04.2015 року.

07.04.2015 року від публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" надійшли додаткові документи.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Співдружність" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року у справі № 910/535/15-г відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду рішення доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника позивача, проти чого також не заперечує представник відповідача, присутній у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року по справі № 910/535/15-г - залишається без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Співдружність" (клієнт, позивач) та публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" (банк, відповідач) було укладено договір на послуги з інкасації коштів № 05/201 (а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Його зміст складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виникнення прав за договором залежить від покладених ним на сторін обов'язків, які у сукупності і визначають правову природу договору.

Відповідно до п. 1.1. договору Банк у відповідності та на умовах, визначених договором, власними силами і засобами в узгодженні дні та години надає послуги з інкасації коштів Клієнту за адресами визначеними в договорі.

Відповідно до умов п. 1.5. договору, обов'язки, права, відповідальність сторін, порядок інкасації коштів, форс-мажор, встановлюється Загальними умовами надання банківських послуг № 106/1 від 25.03.2011 року (а.с. 17-32).

Згідно п. 1.2 Загальних умов, вони застосовуються у разі надання банком будь-яких банківських послуг клієнтам, в тому числі і з інкасаційного обслуговування. Загальні умови надання послуг з інкасації коштів викладені в додатку № 3 до Загальних умов надання банківських послуг.

Згідно п. 1.4 додатку № 3, доставка і здавання сумок з готівкою до каси банку, здійснюється інкасаторами в цей же день, а доставлені в касу проінкасовані кошти, перераховуються і зараховуються на рахунок клієнта, визначений в договорі на послуги з інкасації (п.1.5 додатку № 3) в терміни; - в день інкасації, якщо сумки з коштами доставлені в банк до 13 години наступного операційного дня за днем інкасації, якщо сумки доставлені в - банк після 13 години.

На виконання умов договору № 05/201 та Загальних умов надання банківських послуг № 106/1, відповідач здійснював інкасацію грошових коштів позивача.

Однак, проінкасовані Відповідачем 18.07.2014 року (п'ятниця) кошти в сумі 55 553,66 грн., відповідно до супровідної відомості до сумки з готівкою № 201/12, 19.07.2014 року (субота) кошти в сумі 301 079,5 грн., відповідно до супровідної відомості до сумки з готівкою № 201/01 кошти в сумі 107 551,45 грн. (супровідна відомість № 201/07), кошти в сумі 344 106,98 грн. (супровідна відомість № 201/08), кошти в сумі 102 258,76 грн. (супровідна відомість № 201/09), кошти в сумі 103 706,19 грн. (супровідна відомість № 201/11), кошти в сумі 428 849,2 грн. (супровідна відомість № 201/13), на загальну суму 1 443 105,74 грн., які на рахунок позивача так зараховані і не були (а.с. 33-39).

30.07.2014 року листом № 441 М, позивач звернувся до відповідача за роз'ясненням (а.с. 51).

У відповідь на що 31.07.2014 року відповідач направив лист, в якому зазначив, що лист № 441 М від 30.07.2014 року було отримано та його буде розглянуто з наданням офіційної відповіді в майбутньому.

Крім того, в листі було зазначено, що інкасовані кошти знаходяться в сейфі банку, однак вони не перераховані, а тому зарахувати їх на рахунок немає можливості через захоплення приміщення банку в м. Горлівка бойовиками, тобто у зв'язку з форс-мажорними обставинами.

07.08.2014 року позивачем було направлено відповідачу претензію з вимогою про зарахування на його рахунок проінкасованих коштів у суму 1 443 105,74 грн. (а.с. 53).

Однак, зазначена претензія залишена без задоволення.

У зв'язку з чим, товариство з обмеженою відповідальністю "Співдружність" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" про стягнення 1 443 105,74 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2014 року (п'ятниця) кошти в сумі 55 553,66 грн., відповідно до супровідної відомості до сумки з готівкою № 201/12, та 19.07.2014 року (субота) кошти в сумі 301 079,5 грн., відповідно до супровідної відомості до сумки з готівкою № 201/01 кошти в сумі 107 551,45 грн. (супровідна відомість № 201/07), кошти в сумі 344 106,98 грн. (супровідна відомість № 201/08), кошти в сумі 102 258,76 грн. (супровідна відомість № 201/09), кошти в сумі 103 706,19 грн. (супровідна відомість № 201/11), кошти в сумі 428 849,2 грн. (супровідна відомість № 201/13) на загальну суму 1 443 105,74 грн. відповідачем були проінкасовані, однак на рахунок позивача так зараховані і не були (а.с. 33-39).

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 1 443 105,74 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Щодо посилань скаржника на те, що у нього виникли обставини непереборної сили, а тому він звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, то вони колегією суддів до уваги не беруться з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч. ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно вимог п. 10.1 Загальних умов, сторона звільняється від відповідальності за невиконання положень Загальних Умов та/або відповідного договору послуг, якщо сторона доведе, що це невиконання сталося внаслідок надзвичайної або невідворотної за певних умов події (непереборної сили). До таких подій, зокрема відноситься війна, вторгнення, бунт, повстання, громадське заворушення, терористичний акт, пожежа, повінь, землетрус, введення заборон або обмежень на купівлю (продаж, обмін) та/або переказ грошових коштів, зміни законодавства, дії органів державної влади або управління, включаючи НБУ, які обмежують або унеможливлюють виконання зобов'язань за Договором Послуг, або інша подібна подія поза контролем Сторони.

Відповідач електронним листом повідомив позивача, що приміщення Горлівського відділення банку захоплене бойовиками, у зв'язку з чим перерахування та зарахування коштів на рахунок позивача не можливе.

Разом з тим, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються уповноваженими на це законами України органами.

Згідно із Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні", наказом Міністерства фінансів України № 1329 від 14.12.2012 року, Податковим кодексом України та розробленим на їх підставі Положенням про порядок підтвердження форс-мажорних обставин, затвердженим Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 14.05.2013 року, форс-мажорні обставини відповідно до умов зовнішньоторговельних угод, міжнародних договорів та обставин непереборної сили (чи стихійного лиха) на території України засвідчує виключно Торгово-промислова палата України.

Однак, апелянтом не надано жодного документа, який підтверджує існування обставин непереборної сили.

Крім того, не може бути доказом виникнення форс-мажорних обставин і розпорядження відповідача № 395-р від 21.07.2014 року про тимчасове призупинення діяльності всіх відокремлених підрозділів банку в м. Донецьк, Обласного відділення в м. Луганськ, Горлівського, Макіївського відділень та Роздрібного безбалансового відділення № 37 в Донецькій області.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що договір було укладено 11.07.2014 року, а як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань захоплення приміщення Горлівського відділення банку відбулося після 28.07.2014 року, тобто з 21.07.2014 року по 27.07.2014 року відповідач міг і мав виконати умови договору.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року у справі № 910/535/15-г - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 27.02.2015 року) по справі № 910/535/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року у справі № 910/535/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/535/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді П.В. Авдеєв

В.В. Куксов