номер провадження справи 20/47/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 Справа № 908/1118/15-г

За позовом Приватного підприємства "Київсервісмонтаж" (09351, Київська область, Володарський район, с. Рачки, вул. Шевченка, буд. 14; поштова адреса: 08298, Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 3)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ; тел. 062-6460262, , , , факс. , )

про стягнення суми 6530,02 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача основного боргу за договором поставки № 15/981 від 15.08.2013 р. у розмірі 4950,00 грн., пені за неналежно виконане зобов'язання по договору поставки № 15/981 від 15.08.2013 р. у розмірі 364,32 грн., 3% річних - 196,10 грн., інфляційних - 1019,60 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.02.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1118/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/47/15, справу призначено до розгляду на 19.03.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 23.04.2015 р.

23.04.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. 21.04.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшов супровідний лист вих. № 10/04/15 від 20.02.2015 р. із оригіналами документів, витребуваних судом, а також викладено клопотання про розгляд справи за наявними документами без участі позивача.

Позовні вимоги згідно з позовною заявою мотивовано наступними обставинами. Відповідно до умов договору поставки № 15/981 від 15.08.2013 р. та специфікації № 1 до договору позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 4950,00 грн. за видатковою накладною № 13 від 21.08.2013 р. Відповідач за отриманий товар не розрахувався. Просить стягнути з відповідача основний борг за договором поставки № 15/981 від 15.08.2013 р. у розмірі 4950,00 грн., пеню за неналежно виконане зобов'язання по договору поставки № 15/981 від 15.08.2013 р. у розмірі 364,32 грн., 3% річних - 196,10 грн., інфляційні - 1019,60 грн. Позов обґрунтовано ст. 193 ГК України, ст.ст. 530, 625, 712 ЦК України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду 15.04.2015 р. від відповідача до суду надійшов письмовий відзив вих. № 17/352 від 15.04.2015 р., в якому зазначено, що відповідач не погоджується з вимогами позивача, викладеними в позовній заяві. В порушення п. 3.1 договору № 15/981 позивач до даного часу не надав відповідачу по спірній поставці рахунок та сертифікат якості. Таким чином, позивачем не були виконані умови поставки товару та не виконані зобов'язання по передачі разом із продукцією всіх документів, зазначених у п. 3.1 договору. Відтак, факт поставки продукції не наступив, тобто, відповідно до ч. 2 ст. 613 ЦК України не наступило зобов'язання відповідача по оплаті даної продукції. Вважає, що позивач не підтвердив та не доказав вимоги, викладені в позовній заяві. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному об'ємі.

Причини неявки в судове засідання, призначене на 23.04.2015 р., відповідач не повідомив. Будь-яких документів, заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність представників сторін, за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 р. між Приватним підприємством «Київсервісмонтаж» (постачальник за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець за договором, відповідач) було укладено договір поставки № 15/981, за умовами якого постачальник зобов'язався передати покупцю товар, загальна кількість, одиниця вимірювання, ціна за одиницю вимірювання та загальна ціна, виробник, визначена сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язався згідно з умовами даного договору прийняти цей товар та оплатити його (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.1 ціна товару зазначається в специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною договору. Сума договору складає 4125,00 грн. без урахування ПДВ, ПДВ - 825,00 грн., всього з ПДВ - 4950,00 грн.

У розділі 4 договору сторони узгодили умови оплати. Відповідно до п. 4.1 договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в національній валюті України. Умови оплати зазначаються в специфікаціях (п. 4.3).

Строк та умови поставки зазначаються в специфікаціях (п. 3.2). Датою переходу права власності на товар від постачальника до покупця являється дата підписання видаткової накладної повноважним представником покупця (п. 3.4). Документом, підтверджуючим перехід права власності на товар від постачальника до покупця, є видаткова накладна, підписана повноважним представником покупця (п. 3.5).

Відповідно до п. 5.2 договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Сторонами до договору укладено (підписано) специфікацію № 1 від 15.08.2013 р., якою узгоджено найменування продукції, її кількість, одиницю вимірювання, вартість за одиницю, загальна сума, умови та строк поставки та умови оплати. У пункті 2 специфікації визначено умови оплати: оплата по факту поставки.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем за умовами договору № 15/981 від 15.08.2013 р. та умов специфікації № 1 до договору було поставлено відповідачеві продукцію: мотор-редуктор ЗМП40-112-253-110 в кількості 1 шт. за видатковою накладною № 13 від 21.08.2013 р. на загальну суму 4950,00 грн. Видаткова накладна підписана уповноваженою особою відповідача на отримання продукції за довіреністю № 199 від 21.08.2013 р., копія якої долучено до матеріалів справи. 21.08.2013 р. позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № 28 на суму 4950,00 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем коштів за отриману продукцію, у лютому 2015 р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким було порушено провадження у даній справі.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням ПАТ «Енергомашспецсталь» (відповідача) є м. Краматорськ Донецької області. Відповідно, справа за позовом до ПАТ «Енергомашспецсталь» стосовно виконання договору поставки № 15/981 від 15.08.2013 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Таким чином, справа за позовом ПП «Київсервісмонтаж» до ПАТ «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості підсудна господарському суду Запорізької області.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Як було встановлено судом, позивач передав відповідачу продукцію за умовами договору № 15/981 на загальну суму 4950,00 грн. Відповідач отриману продукцію не оплатив.

Під час розгляду спору в суді позивач 08.04.2015 р. направив відповідачу лист вих. № 05/15 від 07.05.2015 р., в якому вимагав перерахувати на зазначений банківський рахунок заборгованість у сумі 4950,00 грн. Разом із листом-вимогою відповідачу був направлений акт звірки. Направлення листа та акту звірки підтверджується фіскальним чеком № 2763 від 08.04.2015 р. із описом вкладення.

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 роз'яснено, що обов'язок негайного виконання грошового зобов'язання випливає, наприклад, із припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Специфікацією № 1 до договору № 15/981, відповідно до якої була здійснена поставка продукції відповідачу, визначені умови оплати: оплата по факту поставки.

Відповідно до п. 3.1 договору поставки № 15/981 постачальник зобов'язався надати покупцеві одночасно з товаром слідуючі документи: а) рахунок; б) накладну; в) податкову накладну; г) сертифікат якості. Оригінали документів повинні бути передані постачальнику при відвантаженні товару але не пізніше чим протягом 3-х календарних днів після відвантаження.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначає, що строк оплати ним продукції за договором не наступив, оскільки позивач не передав йому документи, визначені п. 3.1 договору, а саме: рахунок та сертифікат якості. При цьому отримання продукції відповідач не заперечив.

Згідно з усними поясненнями представника позивача, відповідач отримав документи, визначені п. 3.1 договору, разом із продукцією. В матеріалах справи мається, зокрема, копія податкової накладної № 17 від 21.08.2013 р., яка виписана позивачем відповідачу за фактом поставки продукції на суму 4950,00 грн.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У листі Міністерства фінансів України від 09.07.2007 р. №31-34000-20/23-4579/4800 зазначено, що відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку (рахунку-фактури) не відносяться до типових форм, які затверджуються Державним комітетом статистики України, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено, тому при його складанні слід керуватися нормами зазначеного Закону України.

Отже, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити грошові кошти за прийняту ним продукцію.

Суд зауважує, що продукція за договором прийнята відповідачем, видаткова накладна № 13 від 21.08.2013 р. підписана сторонами, будь-яких зауважень щодо прийнятої продукції (якості, комплектності тощо) відповідачем не висловлено, отже відповідач безпідставно ухиляється від виконання зобов'язання щодо оплати вартості отриманої продукції. Між тим, згідно з ч. 2 ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. У п. 3.1 договору сторони передбачили відповідальність за ненадання (прострочення надання) оригіналів документів у вигляді штрафу. Тобто, відповідач у разі ненадання документів мав право встановити розумний строк для їх надання, у разі ненадання - відмовитись від договору, повернути товар, заявити вимогу про сплату штрафу. Саме ці дії відповідача і підтвердили б його твердження про ненадання документів. Жодного листування (доказу звернення) з боку відповідача з приводу ненадання документів, визначених п. 3.1 договору, зокрема, рахунку та сертифікату якості, не надано; відмови від договору не заявлено; товар не повернутий.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми 4950,00 грн. вартості переданого товару (основного боргу) обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, заперечення відповідача спростовуються наведеним вище.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь 3% річних в сумі 196,10 грн., нарахованих за період із 22.08.2013 р. по 16.12.2014 р. (482 прострочених дні), та інфляційних у сумі 1019,60 грн. за період із жовтня 2013 р. по листопад 2014 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних заявлено обґрунтовано.

Розрахунок 3% річних здійснений позивачем вірно, до стягнення з відповідача належить сума 196,10 грн. - 3% річних, нарахованих за заявлений позивачем період. Перевіривши розрахунок інфляційних, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивач допустив арифметичні помилки при визначенні інфляційних, за період з жовтня 2013 р. по листопад 2014 р. інфляційні становлять суму 1117,25 грн. Суд згідно з ст. 83 ГПК України не виходить за межі позовних вимог, із відповідача стягується сума 1019,60 грн. інфляційних за заявлений позивачем період.

Позивач просить також на підставі п. 5.2 договору стягнути з відповідача суму 364,32 грн. пені, нарахованої за період з 21.08.2013 р. по 21.02.2014 р. (184 прострочених дні).

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 5.2 договору поставки № 15/981 сторони встановили, що при несвоєчасній оплаті поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як слідує з розрахунку пені, здійсненого позивачем, позивач нараховує пеню у розмірі 0,04% від суми простроченого платежу, що суперечить Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та п. 5.2 договору № 15/981.

Здійснивши перерахунок пені, застосовуючи при її вирахуванні розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, судом встановлено, що за заявлений позивачем період із відповідача стягується пеня в сумі 324,39 грн.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати суд вважає за необхідне покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Приватного підприємства «Київсервісмонтаж» (09351, Київська область, Володарський район, с. Рачки, вул. Шевченка, буд. 14; поштова адреса: 08298, Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 3, ) суму 4950 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу по договору поставки № 15/981 від 15.08.2013 р., суму 324 (триста двадцять чотири) грн. 39 коп. пені за неналежно виконане зобов'язання по договору поставки № 15/981 від 15.08.2013 р., суму 196 (сто дев'яносто шість) грн. 10 коп. - 3% річних, суму 1019 (одна тисяча дев'ятнадцять) грн. 60 коп. інфляційних, суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 28 квітня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.