ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа № 907/275/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб» від 26.03.15р., б/н

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 18.03.2015р. про повернення позовної заяви

у справі № 907/275/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб», м. Луцьк

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Тіса - Ін вест», м. Київ

відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТ-СТОК-СЕРВІС», м. Київ

про переведення на товариство з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб» прав та обов"язків покупця простих іменних акцій ПрАТ «Джерела Міжгір"я» в кількості 12711 штук, придбаних товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Сток-Сервіс» у товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Тіса-Інвест»

сторони в судове засідання не з'явились.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 18.03.2015р. у справі № 907/275/15 (суддя Івашкович І.В.) позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб» повернуто позивачу без розгляду на підставі п.4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що позивачем не сплачений судовий збір у встановленому законом розмірі. Так, на підтвердження сплати судового збору позивачем надано платіжне доручення №1761 від 15.10.2014 року на суму 1218 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру. Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру за які підлягає сплаті судовий збір за ставками, встановленими для позовів майнового характеру.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду товариство з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб» (надалі ТОВ «Волинькомхліб») оскаржило її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що вимога про переведення на позивача прав та обов'язків покупця простих іменних акцій є лише поновлення права позивача щодо першочергового права на купівлю акцій і така вимога не підлягає вартісній оцінці в розумінні ст. 55 ГПК України, а відтак, просить ухвалу місцевого господарського суду від 18.03.2015р. скасувати, матеріали позовної заяви направити в господарський суд Закарпатської області для вирішення питання прийняття її до розгляду.

Сторони вимог ухвали суду від 03.04.2015р. в частині подання відзиву на апеляційну скаргу не виконали, участь уповноважених представників в дане судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20-22). Зважаючи на те, що в справі достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті та з врахуванням строків розгляду апеляційної скарги, передбачених ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу без представників сторін.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір мінімальної заробітної плати (п. 2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі (п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського порцесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216 , статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п. 3 ч. 2 ст. 54 і ст. 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - п. 1 ст. 83 ГПК).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, вимога ТзОВ «Волинькомхліб» про переведення на позивача прав та обов'язків покупця простих іменних акцій є поновленням порушеного товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Тіса-Інвест» переважного права ТОВ «Волинькомхліб» на придбання акцій, що продаються іншим акціонерам товариства, за ціною та на умовах, запропонованих акціонером третій особі. З матеріалів позовної заяви не вбачається визначення позивачем вартості простих іменних акцій, а також не вбачається можливості визначення такої вартісної оцінки в процесі розгляду справи. Відтак, фактично даний спір є спором про право, а тому судовий збір має сплачуватися за ставками, встановленими для позовів немайнового характеру.

Враховуючи, що предметом заявленого у даній справі позову є зобов'язання поновити порушене право, що не стосується стягнення коштів, повернення майна, позовна заява не підлягає вартісній оцінці, тому апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевий господарський суд необґрунтовано повернув позовну заяву та додані до неї документи без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського порцесуального кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 4 Господарського порцесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13 конституції України).

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб» підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Закарпатської області від 18.03.2015р. про повернення позовної заяви - скасуванню, а справа № 9078275/15 направленню до місцевого господарського суду, оскільки вказана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомійстатті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 11113 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статі 49 Господарського процесуального кодексу України (пункт 4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Волинькомхліб» задоволити.

Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 18.03.2015р. у справі № 907/275/15 скасувати.

Справу № 907/275/15 направити на розгляд господарському суду Закарпатської області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 21.04.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.