Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" квітня 2015 р. Справа № 906/186/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець;

від відповідача: Самойленко Л.М. - довіреність №4/2572 від 22.09.2014;

Дем'яненко Н.Б. - довіреність за вих. №9/1796 від 11.08.2014.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Новоград-Волинської міської ради

про визнання недійсним договору оренди землі площею 0,0786 га від 05.07.2011

Спір розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 05.07.2011, укладеного між сторонами у справі щодо земельної ділянки площею 0,0786, що розташована по АДРЕСА_1 в м. Новоград-Волинський (кадастровий номер :014:0135).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що при укладенні оспорюваного договору було порушено вимоги ст.33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), а саме: слід було укласти додаткову угоду, а не новий договір оренди землі. Також було змінено розмір земельної ділянки з 0,0846 га на 0,0786 га, тобто змінено межі земельної ділянки. Крім того, позивач вважає, що укладення договору оренди землі від 05.07.2011 без проведення земельних торгів суперечить положенням ст.124 ЗК України.

До позовної заяви позивачем додано заяву, відповідно до якої просить поновити строк позовної давності, оскільки останній було пропущено з поважних причин. Так, позовну заяву про визнання договору оренди землі від 05.07.2011 недійсним було подано ним 03.07.2014 і весь цей час тривав розгляд справи у Новоград-Волинському міськрайонному суді та в апеляційному суді Житомирської області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 45-47).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2008 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар/позивач) та Новоград-Волинською міською радою (орендодавець/відповідач) було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с. 13-14), відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, а саме землі житлової та громадської забудови, на підставі рішення десятої сесії п'ятого скликання Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 25.07.2007 року за №203, яка розташована по вул. Шевченка, 15 в м. Новоград-Волинський.

Згідно п.2 договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0846 га, з яких 0,0060 га знаходиться в спільному користуванні з приватним підприємцем ОСОБА_4 та ТОВ "Еталон-111".

Кадастрові номери:

- земельної ділянки площею 0,0846 га - НОМЕР_1,

- земельної ділянки площею 0,0060 га - НОМЕР_2.

Відповідно до п.4 договору земельну ділянку передано в оренду для будівництва торгівельно-готельного комплексу.

Договір укладено строком на три роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п. 8 договору).

За результатами розгляду заяв, в тому числі ФОП ОСОБА_1, Новоград-Волинська міська рада рішенням від 25.02.2011 за №46 поновила ФОП ОСОБА_1 термін оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0786 га строком на три роки для будівництва торгівельного комплексу (а.с.55).

На виконання даного рішення 05.07.2011 між сторонами у справі укладено договір оренди землі (зареєстрований у відділу Держкомзему у м. Новоград-Волинському 08.07.2011 за №НОМЕР_3) (а.с.11-12), згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, а саме землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в м. Новограді-Волинському на АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0786 га. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Договір укладено строком на 3 роки (п.8 договору).

Земельна ділянка передається в оренду для будівництва торгівельного комплексу.

Позивач, вважаючи, що Новоград-Волинською міською радою порушено вимоги ЗК України, Закону України "Про оренду землі" в частині порядку укладення договору оренди від 05.07.2011, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши в сукупності всі обставити та матеріали справи, проаналізувавши приписи чинного на час винесення міською радою рішення про поновлення договору та на час укладення спірного договору оренди законодавства, господарський суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років.

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 12.03.2011) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Саме такою редакцією закону керувався відповідач при прийнятті рішення №46 від 25.02.2011, яким поновлено термін оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0786 га ОСОБА_1 строком на три роки для будівництва торгівельного комплексу, на підставі якого укладено спірний договір оренди землі від 05.07.2011.

12.03.2011 вступила в дію нова редакція ст.33 Закону України "Про оренду землі", згідно якої по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Пунктом 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За таких обставин господарський суд звертає увагу на те, що переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки за позивачем виникло до набрання чинності змін до статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Отже в подальшому, на виконання рішення Новоград-Волинської міської ради №46 від 25.02.2011, сторонами правомірно було укладено договір оренди від 05.07.2011, а не підписано додаткову угоду, як передбачає ст.33 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції, чинній після 12.03.2011).

Крім цього, позивач як на підставу недійсності договору оренди землі від 05.07.2011 посилається на те, що відповідачем не продовжено оренду земельної ділянки спільного користування площею 0,0060 га за кадастровим номером НОМЕР_2, вважає, що було змінено площу земельної ділянки з 0,0846 га до 0,0786 га.

Згідно ч.2 ст.33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов при поновленні договору (в тому числі об'єкту оренди), підписано даний договір, який зареєстрований у відділі Держкомзему у м. Новоград-Волинському 08.07.2011 за №НОМЕР_3. Рішення Новоград-Волинської міської ради №46 від 25.02.2011 чинне, не оскаржене, а оспорюваний договір оренди на протязі всього строку оренди добросовісно виконувався сторонами.

Посилаючись на положення ч.10 ст.33 Закону У країни "Про оренду землі" (в редакції, діючій після 12.03.2011) та на ст.124 та ч.1 ст.134 ЗК України, позивач наполягає на тому, що земельна ділянка мала б бути передана в оренду на конкурентних засадах (земельних торгах).

Відповідно до ч.2 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, поновлення договорів оренди землі, що і мало місце при укладенні спірного договору оренди землі від 05.07.2011.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, судом не встановлено порушень чинного законодавства при укладенні спірного договору.

Слід зазначити, що на орендованій земельній ділянці позивачем здійснено будівництво торгівельно-офісного комплексу, на який 20.08.2013 він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.59).

Стосовно заяви позивача про поновлення строку позовної давності суд зазначає, що відповідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідач не подав заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, відсутні підстави для розгляду даної заяви позивача.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані належними доказами, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.04.15

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати: 1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)