КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа№ 910/21851/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Момотюк Л.І., дов. від 08.07.2014 №91/2014/07/8-1,

від відповідача Ляхов І.О., дов. від 23.10.2014 №1,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенойл»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014

(дата підписання - 29.12.2014)

у справі №910/21851/14 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенойл»

про стягнення 34303,78 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенойл» (далі - відповідач) про стягнення 34303,78 грн задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 7656,48 грн штрафу, 26647,30 грн неустойки та 1827,00 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що підвищення курсу іноземних валют призвело до необхідності зміни ціни договору та є обставиною непереборної сили. Закупівля товару відповідачем по вищій ціні та продаж його позивачу по нижчій призведе до понесення відповідачем збитків. Тому, відповідач не відповідає за порушення зобов'язання в зв'язку з економічними змінами в країні. Крім того, на думку відповідача, оскільки ст.549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює право на застосування пені за невиконання грошового зобов'язання, а в даній справі є факт недопоставки та не поставки, вказана стаття Кодексу застосуванню не підлягає.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (судова колегія у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів: Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.) від 31.01.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.02.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 31.01.2015) позивачу та відповідачу - 09.02.2015, долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23.02.2015 оголошено перерву до 02.03.2015.

23.02.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу, а 27.02.2015 - доповнення до відзиву.

У судовому засіданні 02.03.2015 оголошено перерву до 30.03.2015.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 №09-52/345/15 в зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Рябухи В.І., суддів: Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (судова колегія у складі головуючого судді Рябухи В.І., суддів: Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.) від 02.04.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду, судове засідання призначено на 29.04.2015.

У судовому засіданні 29.04.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно пп.8 п.5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (який діяв на момент підписання договору про закупівлю товарів від 13.01.2014 №50-14) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2014 між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) укладено договір про закупівлю товарів №50-14 (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується протягом 2014 року поставити покупцеві товар - паливно-мастильні матеріали в кількості 60 тонн, а покупець - прийняти і оплатити товар (п.п1.1, 1.2 договору).

Строк поставки товару - з дати підписання договору по 31.12.2014. Строк постачання партії товару - протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової заявки на конкретну партію товару (п.п.5.1, 5.3 договору).

Граничною датою поставки товару є 31.12.2014, а фактичною - дата підписання сторонами акта приймання-передавання товару (п.5.5 договору).

Відповідно до специфікації до договору відповідач зобов'язався поставити позивачу протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової заявки на конкретну партію товару 60 тонн оливи трансформаторної Т-1500 на суму 982440,00 грн (16374,00 грн/тонну).

30.01.2014 позивач отримав від відповідача 6,648 тонн товару на суму 108854,35 грн.

06.02.2014 позивач надіслав відповідачу заявку №6311-1606 на поставку 13,00 тонн оливи, яка отримана представником відповідача 13.02.2014. Отже, строку поставки 23.02.2014.

06.03.2014 позивач надіслав відповідачу заявку №63/4-2892 на поставку 3,00 тонни оливи, яка отримана представником відповідача 12.03.2014. Отже, строку поставки 22.03.2014.

Позивач, вказує, що по першому замовленню відповідач недопоставив йому 6,352 тонни оливи (13,00 тонн - 6,648 тонн) на 104007,64 грн, а по другому - непоставив 3,00 тонни на 49122,00 грн.

На день звернення позивача до суду з позовом по першому замовленню існувало прострочення поставки на 183 дні (з 26.02.2014 по 27.08.2014), по другому - 155 днів (з 26.03.2014 по 27.08.2014).

21.02.2014 відповідач у листі №77 запропонував позивачу укласти додаткову угоду до договору, якою змінити ціну товару через зміну ціни її імпорту в зв'язку з підвищенням курсу долара США. Проект додаткової угоди не надав.

28.02.2014 позивач у відповідь надіслав лист №63/1-2515, в якому вимагав надати документальне обґрунтування підвищення ціни товару.

13.03.2014 листом №94 та 20.03.2014 листом №105 відповідач повторно повідомив про необхідність зміни ціни договору до 17375,00 грн через підвищення закупівельної ціни товару. Запитуваних позивачем документів не надав.

21.03.2014 позивач у листі №63/1-3591 відмовив відповідачу у пропозиції змінити ціну договору та зазначив, що відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» ціна не може змінюватись в сторону збільшення, більше ніж на 10%, звернув увагу, що договором поставки не передбачено прив'язки гривні до курсу долара США та наполягав на поставці товару на вказаних у договорі поставки умовах.

20.06.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив сплатити суми штрафу та неустойки в зв'язку з недопоставкою та не поставкою товару у строк.

У відповідь на претензію відповідач надіслав лист від 15.07.2014 №270, в якому вказав, що на момент отримання заявок на товар в країні відбувались масові заворушення, в результаті чого змінилась економічна ситуація в країні, зокрема, зріс курс долара по відношенню до гривні. Оскільки замовлений товар є 100% імпортованим і закуповується відповідачем за ціною, визначеною у доларах США, через коливання курсу іноземних валют, відповідач не мав можливості закупити товар для позивача та поставити його. Дана ситуація визначена відповідачем як форс-мажор, про що надано довідку з Київської обласної Торгово-промислової палати від 15.07.2014 №317/03.23. Тому відповідач просив позивача відмовитись від штрафних санкцій.

В зв'язку з відмовою відповідача здійснити поставку товару та/або сплатити штрафні санкції за недопоставку/не поставку товару позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача 34303,78 грн штрафних санкцій.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч.3 ст.6 ЦК України). Це не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору, та вимогам цивільного законодавства щодо здійснення цивільних прав (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 20.02.12 у справі № 6-51цс11).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.231 Господарського кодексу Украйни (далі - ГК України) законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.3.2 договору у разі відмови від здійснення поставки або прострочення поставки, або недопоставки товару відповідно до умов та строків, передбачених специфікацією, постачальник сплачує на користь покупця штраф в розмірі 5% вартості непоставленого товару.

Крім того, у разі прострочення поставки або недопоставки товару в терміни, передбачені специфікацією, постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день його прострочення.

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача 7646,48 грн 5% штрафу (5200,37 грн штрафу за недопоставку та 2456,10 грн штрафу за непоставку) та 26647,30 грн пені (за період з 26.02.2014 по 27.08.2014 по першому замовленню та за період 26.03.2014 по 27.08.2014 по другому).

Перевіривши надані позивачем розрахунки штрафу на пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача 34303,78 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.8.2, 8.3, 8.4 договору сторона, що не може виконувати зобов'язання за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 14 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються уповноваженим органом.

У разі, коли строк дії непереборної сили продовжується більше ніж 14 днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір.

Під непереборною силою в договорі розуміється, зокрема обставини громадського життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські заворушення, прояви тероризму, масові страйки й локаути, бойкоти та ін.) (п.8.6 договору).

Настання випадку й обставин засвідчується стороною, що на них посилається, шляхом надання іншій стороні документа, виданого відповідним органом державної та/або судової влади, місцевого самоврядування та/або підприємством, установою, організацією (п.8.10 договору).

Відповідач, як підтвердження існування обставин непереборної сили (форс-мажору) надав дублікат довідки Київської обласної Торгово-промислової палати від 15.07.2014 №317/03.23, в якій вказано, що збройна агресія Російської Федерації, анексія Криму, громадські заворушення, військові дії - проведення АТО могли призвести до невиконання договірних зобов'язань й можуть визначатися як форм-мажорні обставини. Крім того, у довідці зазначено, що вказані події в країні, що тривають з початку 2014 року, порушення роботи залізничного транспорту, складнощі у перевезенні вантажів призвело до порушення виконання відповідачем умов договору.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з листів відповідача до позивача вбачається, що ТОВ «Стенойл» не виконав замовлення позивача не через неможливість перевезення товару в зв'язку з порушенням роботи залізничного транспорту, а в зв'язку зі зміною закупівельної ціни товару через підвищення курсу долара США.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон) передбачено, що торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Зі змісту статті 11 Закону, яка визначає права регіональних торгово-промислових палат, вбачається, що вказані організації, до складу яких входить Київська обласна торгово-промислова палата, не наділені повноваженнями щодо засвідчення обставин форс-мажору.

Статтею 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено компетенцію ТПП України, відповідно до якої ТПП України, зокрема, засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Проте, договором не передбачено фіксування настання форс-мажорних обставин шляхом надання довідки з Торгово-промислової палати України.

Форс-мажор - це надзвичайні, непереборні, не залежні від волі і дій учасників угоди обставини, які не можуть бути передбачені, попереджені або усунені.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Отже, недотримання зобов'язань відповідачем не може бути обставиною непереборної сили, що звільняє від відповідальності. Контрагент, який не може виконати своїх зобов'язань за договором у зв'язку з обставинами непереборної сили, для звільнення себе від відповідальності за таке невиконання повинен довести, що дійсно відбулась обставина, передбачена договором як обставина непереборної сили, і що вона дійсно перебувала поза зоною його контролю і стала на заваді виконанню зобов'язань.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 44 ГК України підприємницька діяльність здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

У сторін договору є можливість передбачити в момент його укладення можливі коливання курсу гривні до іноземних валют, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти України (гривні) та її девальвації.

Відповідач не надав доказів, що вжив усіх заходів для виконання свого зобов'язання по поставці товару.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стенойл» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі №910/21851/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/21851/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій