УХВАЛА

22.04.2015Справа № 910/17167/13

За скаргою Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління"

на дії відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління

юстиції у м. Києві

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"

до Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне

управління"

про стягнення 109 746,00 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від стягувача: Федоришин О.О., за довіреністю, Друзь Х.О., за довіреністю

від боржника: Грицюк Н.В., за довіреністю

від ДВС: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Трест "Київміськбуд-3" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління" про стягнення основного боргу у розмірі 109 746,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2013 р. у справі № 910/17167/13 позов задоволено повністю, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління" на користь Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" 109 746,00 грн. основного боргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2013 р. у справі № 910/17167/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.03.2014 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2014 р. та рішення господарського суду м. Києва від 18.11.2013 р. у справі № 910/17167/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 28.03.2014 р. № 04-23/114 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/17167/13, за результатами якого справу передано для подальшого розгляду судді Кирилюк Т.Ю.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.06.2014 р. у справі № 910/17167/13 позов задоволено повністю, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління" на користь Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" 109 746,00 грн. основного боргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2014 р. у справі № 910/17167/13 залишено без змін.

08.10.2014 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2014 р. у справі № 910/17167/13 видано наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2014 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 р. та рішення господарського суду м. Києва від 10.06.2014 р. у справі № 910/17167/13 залишено без змін.

26.02.2015 р. до господарського суду міста Києва звернулось Відкрите акціонерне товариство "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління" із скаргами на дії відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

У зв'язку з тим, що у судді Кирилюк Т.Ю. закінчилися повноваження, за резолюцією керівництва господарського суду міста Києва зазначені скарги передано на розгляд судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015 р. зазначені скарги були прийняті до розгляду, розгляд скарг призначено на 01.04.2015 р.

26.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником ДВС були подані заперечення на скарги.

01.04.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником стягувача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 01.04.2015 р. представники стягувача, боржника та ДВС не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 01.04.2015 р. клопотання представника стягувача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи те, що представники боржника (скаржника) та ДВС у судове засідання 01.04.2015 р. не з'явились, а також у зв'язку із задоволенням клопотання стягувача про відкладення розгляду справи, розгляд скарг було відкладено на 22.04.2015 р.

У судове засідання 22.04.2015 р. представники стягувача з'явились, надали суду свої пояснення по суті заяви, проти задоволенні скарги заперечували.

Представник боржника у судове засідання 22.04.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті скарги, вимоги, викладені у скарзі, підтримав в повному обсязі.

Представник ДВС у судове засідання 22.04.2015 р. не з'явився.

Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник зазначає суду, зокрема, про те, що у постанові державного виконавця, якою було накладено арешт на кошти боржника, арештована більша сума, ніж була стягнута рішенням суду. Крім того, скаржник зазначає, що державним виконавцем було накладено арешт на електронні рахунки із спеціальним режимом використання, пов'язаним зі сплатою податків, що, на думку скаржника, не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

- надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

- заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

- роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частинами 1 та 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що 30.10.2014 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45271064).

Постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було надано боржнику термін на самостійне виконання постанови.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В подальшому, 31.10.2014 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт коштів боржника та оголошення заборони його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення в розмірі 111 940,93 грн.

16.02.2015 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт коштів боржника, які містяться на рахунку: р/р 3746 в Казначействі України, код банку 899998, код валюти рахунку 980 у межах суми 123 235,02 грн.

При цьому, рішенням господарського суду міста Києва від 10.06.2014 р. з відповідача було стягнуто на користь позивача борг в сумі 111 940,93 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення зазначеної постанови) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення зазначеної постанови) визначено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з:

- авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

- стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

- інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Таким чином, державним виконавцем не були порушені приписи чинного законодавства в частині визначенні суми, в межах якої було накладено арешт на кошти боржника, так як сума стягнення за рішенням суду була збільшена державним виконавцем на суму виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження, копії яких були надані суду державним виконавцем, вбачається, що до винесення постанови про арешт коштів боржника від 16.02.2015 р., державним виконавцем була вчинена низка виконавчих дій з метою належного виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2014 р. у справі № 910/17167/13, а тому, при визначенні суми, в межах якої державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника, виконавець діяв в межах повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд звертає увагу, що не зазначення державним виконавцем у мотивувальній частині постанови про арешт коштів боржника від 16.02.2015 р. про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на виконавче провадження не є порушенням державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження», який безпосередньо визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, так як названим законом такого обов'язку державного виконавця не передбачено.

Крім того, суд не погоджується з доводами скаржника, що державним виконавцем було порушено приписи чинного законодавства в частині накладення арешту на кошти боржника, які перебувають на рахунку, що використовується боржником для сплати податків та зборів, з огляду на наступне.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Поряд з цим, частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, а саме: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В даному випадку мова йде про рахунки зі спеціальним режимом використання, арешт яких порушує права та законні інтереси фізичних і юридичних осіб. Проте рахунок скаржника, на якому знаходяться арештовані державним виконавцем кошти, не є таким рахунком, більш того, кошти, які знаходяться на зазначеному рахунку, є коштами боржника, а тому чинним законодавством України не передбачено обмежень у накладенні арешту на кошти, які знаходяться на такому рахунку.

Згідно з п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17 жовтня 2012 року N 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені у скарзі, спростовуються матеріалами виконавчого провадження та приписами законодавства України, а тому скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління" на дії відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відмовити.

Суддя О.В. Нечай