ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Справа № 922/5780/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Жегулін Ю.М. за довіреністю від 03.02.2015р. №5/15,

відповідача - Стеценко Г.Ф. за довіреністю від 02.07.2012р. №01-27/1059,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1663 Х/1-6) на рішення господарського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року по справі № 922/5780/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк", м. Харків

про стягнення 3394861,59 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк", звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк" заборгованість по кредиту в розмірі 3000000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 110876,71грн., пеню в розмірі 176712,33грн., 14,2% річних в розмірі 100575,18 грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про надання міжбанківського кредиту № 25/12/2012 від 25 грудня 2012р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року у справі № 922/5780/14 (суддя Лавренюк Т.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" з рішенням суду першої інстанції не погодилась, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи та порушення матеріальних та процесуальних норм права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року у справі № 922/5780/14 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема, на те, що зобов'язання за укладеним договором про надання міжбанківського кредиту не могли бути припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки строк виконання за договором не настав. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на обмеження, встановлені постановою правління НБУ від 12.05.2014р. №276/БТ.

17 квітня 2015 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 6260), в якому просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року у цій справі залишити без задоволення.

На думку відповідача, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі обставини справи, вірно застосовані як норми матеріального так і норми процесуального права, в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевий господарський суд, застосовуючи, зокрема приписи статей 598, 601 Цивільного кодексу України, статей 202, 203 Господарського кодексу України, вимоги статей 36, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" дійшов висновку, що зобов'язання сторін за договором про надання міжбанківського кредиту в національній валюті № 06-3-04/140 від 25.12.2012р. та договором про надання міжбанківського кредиту № 25/12/2012 від 25.12.2012р. припинились шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як убачається із матеріалів справи, 25.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Старокиївський банк" та Публічним акціонерним товариством "Регіон-Банк" укладений договір про надання міжбанківського кредиту №25/12/2012 (т. 1 а.с.9-10) .

Згідно з п. 1.1. якого позивач (кредитор) надає відповідачу (позичальник) кредит у розмірі та на строк, визначені даним договором, а відповідач зобов'язується в установлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.2 договору про надання міжбанківського кредиту, кредитор надає позичальнику міжбанківський кредит у сумі 3000000,00 (три мільйона) гривень, на умовах визначених договором на строк з 25.12.2012 р. по 19.09.2013р.

17.09.2013р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої сторони продовжили строк кредиту з 17.09.2013р. по 15.09.2014р. під 7,1%, та за умовами п.2.2 додаткової угоди № 1 до договору, відповідач зобов'язався повернути кредит до 13.00 год. за Київським часом 15.09.2014р. (т. 1 а.с. 11) .

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що у разі повернення кредиту та/або процентів після часу, зазначеного у п.2.2, п.2.4 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.09.2013р., розмір процентної ставки складатиме 14,2% річних від суми заборгованості за непогашеним кредитом та несплаченими процентами за цим договором.

ПАТ "Старокиївський банк", свої зобов'язання перед ПАТ "Регіон-Банк" по договору про надання міжбанківського кредиту виконав у повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку позивача (т. 1 а.с. 37-38).

Як зазначає позивач, у зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 3 000 000,00грн. заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 110 876,71грн., пені за прострочення сплати основного боргу по кредиту в розмірі 176 712,33грн., пені за прострочення процентів за користування кредитом в розмірі 6 697,37грн. та 14.2% річних від простроченої суми в розмірі 100 575,18грн.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, 25.12.2012р. між АКРБ "Регіон-Банк" та АБ "Старокиївський банк" укладено договір про надання міжбанківського кредиту № 06-3-04/140, згідно умов якого, АКРБ "Регіон-Банк" надає АБ "Старокиївський банк" міжбанківський кредит в сумі 3000000,00 грн. на строк з 25.12.2012р. по 17.09.2013р. з нарахуванням процентної ставки - 7,15% річних на цілі, передбачені статутом позичальника.

17.09.2013 р. сторони уклали додаткову угоду № 1, якою встановлено строк користування міжбанківським кредитом у сумі 3000000,00 грн. по 15.09.2014р.

Пунктом 3.3.1. вказаного договору №06-3-04/140 передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в разі погіршення фінансового стану позичальника.

ПАТ "Регіон-Банк", як банк-кредитор за договором від 25.12.2012р. № 06-3-04/140 про надання міжбанківського кредиту на підставі п. 3.3.1 цього договору направив позивачу лист за № 06-1-08/649/1 від 03.06.2014р. з вимогою часткового дострокового повернення міжбанківського кредиту, у зв'язку з погіршенням фінансового стану ПАТ "Старокиївський банк" (банку-позичальника) (т. 1 а.с. 37).

У відповідь на вищевказаний лист позивач звернувся до ПАТ "Регіон-Банк" із зустрічним проханням дострокового повернення міжбанківського кредиту згідно договору 25/12/2012 від 25.12.2012 р. (т. 1 а.с. 38).

17.06.2014р. за взаємною згодою сторін між позивачем і відповідачем був укладений договір № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до п. 3.1. якого, даний договір набирає чинності в момент його підписання, тобто 17.06.2014р. і діє до моменту повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору (т. 1 а.с.39).

Згідно з п. 2.3 цього договору, зарахування зустрічних однорідних вимог відбувається не пізніше 18.06.2014р. в такий спосіб:

Взаємозобов'язання сторін складають:

- 3 009 990,41грн. на користь ПАТ "Регіон-Банк";

- 3 009 999,45грн. на користь ПАТ "Старокиївський банк".

Різниця між сумами, які складають взаємні зустрічні вимоги, складає 9,04грн. та перераховується відповідачем на користь позивача не пізніше 19.06.2014р.

В матеріалах справи також містяться докази сплати відповідачем відсотків по договору № 25/12/2012 від 25.12.2012 р. про надання міжбанківського кредиту, а також заборгованості у розмірі 9,04 грн., що підтверджується меморіальними ордерами, розрахунком сплати відсотків та погашення заборгованості, відомістю нарахованих та сплачених відсотків з моменту отримання міжбанківського кредиту відповідачем до моменту зарахування зустрічних однорідних вимог (т. 1 а.с. 40-73).

Відповідач наполягає, що посилання позивача на невиконання відповідачем в односторонньому порядку своїх грошових зобов'язань є безпідставними, оскільки враховуючи взаємні однорідні зустрічні вимоги банків один до одного про дострокове погашення міжбанківських кредитів, як за договором №25/12/2012 та і за договором № 06-3-04/140, відсутність обставин, встановлених статтею 602 Цивільного кодексу України, відбулось взаємне зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, згідно договору про таке зарахування від 17.06.2014 р., у зв'язку з чим взаємні грошові зобов'язання банків припинились.

Позивач зазначає, що 12.05.2014р. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову № 276/БТ "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних", в якій зазначено про віднесення банку до категорії проблемних строком до 180 днів, у зв'язку з невиконанням економічних нормативів та поданням недостовірної звітності (т. 1 а.с. 105-107).

Згідно п. 2 вищевказаної Постанови, з метою відновлення фінансового стану для ПАТ "Старокиївський банк" і до кінця строку, визначеного у п. 1 цієї постанови, були встановлені обмеження в діяльності банку, зокрема - "погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями ПАТ "Старокиївський банк", приймати тільки в грошовій формі".

З вищезазначеної постанови не вбачається наявності такого обмеження операції, як заборона здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів зазначає, що вимоги, які можуть бути зараховані, мають бути зустрічними які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де сторони одночасно беруть участь і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; та однорідними - сторони з метою зарахування своєю угодою не можуть змінювати предмет вимог. Отже, зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальними за змістом.

Таким чином, підписанням Договору від 17.06.2014р. № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог сторони не порушили обмеження, що були запроваджені Національним банком України для позивача, оскільки передбачили виключно грошове погашення заборгованості, що виникла за взаємними активними операціями.

Крім того, у відповідності до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", заборона здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог передбачена для неплатоспроможних банків тільки під час тимчасової адміністрації та, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановлених цим Законом.

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням приписів частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин - це правочин, недійсність якого встановлена законом.

Позивачем не доведено, що договір від 17.06.2014р. № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, укладений між сторонами, суперечить вимогам діючого законодавства чи його недійсність встановлено законом.

Виходячи з положень статті 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статі 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до частини першої статі 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Строком є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось в цій постанові, у зв'язку з погіршенням фінансового стану позичальника - ПАТ "Старокиївський банк", ПAT "Регіон-Банк", керуючись п. 3.3.1. Договору № 06-3-04/140, використав своє право на пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, шляхом направлення на адресу позивача листа від 03.06.2014р. № 06-1-08/649/1, який був отриманий позивачем 12.06.2014р.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, що умовами укладеного між сторонами договору № 06-3-04/140 від 25.12.2012р. строк припинення зобов'язань було визначено моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до норм статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також згідно частини 2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

На підставі частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

Зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент;

- ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Тобто, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів, тощо); строк виконання щодо таких вимог настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, взаємні вимоги банків один до другого про дострокове погашення міжбанківських кредитів як за договором № 06-3-04/140 від 25.12.2012р. так і за договором № 25/12/2012 від 25.12.2012р. є однорідними (грошовими); встановлені статтею 602 Цивільного кодексу України обставини, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, відсутні; договір №1 про зарахування зустрічних однорідних вимог підписаний сторонами за взаємною згодою та набрав сили 17.06.2014р.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем і відповідачем відбулося 17.06.2014р.

Згідно з п. 9.1. Глави 9 Постанови Національного банку України № 22 від 21.01.2004р. "Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", до розрахунків, що здійснюються як залік взаємної заборгованості платників, належать розрахунки, за якими взаємні зобов'язання боржників і кредиторів погашаються в рівнозначних сумах, і лише за їх різницею здійснюється платіж на загальних підставах.

ПАТ "Регіон-Банк", згідно з меморіального ордеру № 1 від 19.06.2014р. (т. 1 а.с. 68), було перераховано, а Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Старокиївський банк" було прийнято та не повернуто різницю грошових зобов'язань в розмірі 9,04 грн., що свідчить про визнання позивачем зарахування зустрічних однорідних вимог, яке відбулося між сторонами 17.06.2014р.

Таким чином, зобов'язання між ПАТ "Старокиївський Банк" та ПАТ "Регіон Банк" за договором від 25.12.2012 р. №25/12/2012 про надання міжбанківського кредиту та між ПАТ "Регіон Банк" та ПАТ "Старокиївський Банк" за договором від 25.12.2012р. №06-3-04/140 надання міжбанківського кредиту припинили існування шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ "Старокиївський Банк" про стягнення з відповідача 3394861,59 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховані положення статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2.3. договору № 1 від 17.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, таке зарахування повинно відбутися не пізніше 18.06.2014р.

Також, в пункті 2.3 цього договору встановлено, що різниця між сумами, яка складає 9,04 грн. перераховується не пізніше 19.06.2014р.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014р. № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014р. прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" (т. 1 а.с. 111).

Відповідно до п. 1 даного рішення виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 18.06.2014р. процедуру виведення ПАТ "Старокиївський Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Пунктом 2 встановлено, що тимчасова адміністрація запроваджена строком на три місяці з 18.06.2014р. по 18.09.2014р. включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено Пантіну Л.О., яка повинна з 18.06.2014 року приступити до виконання обов'язків відповідно до розділу VII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. №2.

Відповідно до п. 3.3. Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012р. №2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Пункт 3.4 вищезазначеного рішення передбачає, що Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію.

Згідно п. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинної станом на день укладання Договору про зарахування зустрічних однорідних вимог), з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації до її припинення.

Відповідно до електронного повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вих. № 21-3610/14 від 18.06.2014р.), тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18.06.2014р. по 18.09.2014р.

Тобто, уповноважена особа Фонду Пантіна Любов Олександрівна набула всі повноваження органів управління банку та органів контролю ПАТ "Старокиївський банк" з дня початку тимчасової адміністрації, а саме з 00 год. 00 хв. 18.06.2014р.

Таким чином, керівні органи ПАТ "Старокиївський банк" мали усі передбачені діючим законодавством та статутом банку повноваження до 00 год. 00 хв. 18.06.2014р.

Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду є нікчемними.

Відповідно до п. 3.1. договору № 1 від 17.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, даний договір набрав чинності в момент його підписання 17.06.2014р., тобто до введення тимчасової адміністрації.

Таким чином, договір № 1 від 17.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог не можна вважати нікчемним з підстав, визначених у статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Щодо посилання апелянта на те, що договір №1 від 17.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог був визнаний нікчемним за результатами перевірки правочинів банку Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Старокиївський банк" від 29.08.2014р. № 61 колегія суддів зазначає наступне.

До спірних правовідносин слід застосувати законодавство, яке діяли на час укладання спірного Договору, оскільки станом на час укладання спірного договору сторони мали дотримуватись вимог законодавства що розповсюджувалось на правовідносини що склалися на час підписання спірного договору, оскільки учасники правовідносин не могли знати про подальші можливі дії третіх осіб, в т.ч. Національну Банку України, постановою правління якого позивач був віднесений до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 10.04.2014р., що діяла на момент введення тимчасової адміністрації), уповноважена особа Фонду протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації зобов'язана забезпечити перевірку договорів інших правочинів, укладених банком протягом одного року з дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, робіт, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що зміст договору від 17.06.2014р. № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, не відповідає жодному з зазначених вище критеріїв. Будь-яких умов щодо пільг, переваг для ПАТ "Регіон-Банк", гірших ринкових умов, переплати з боку ПАТ "Старокиївський банк" вказаний договір не містить. Він не спричинив та не може спричинити погіршення фінансового стану банків, у зв'язку з тим, що операція зарахування зустрічних однорідних вимог є беззбитковою та ії результатом є нуль.

Тобто, договір про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1 від 17.06.2014р. не є нікчемним у розумінні статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 10.04.2014р.).

Щодо посилання апелянта на те, що договір № 1 від 17.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог є нікчемним, у зв'язку тим, що підписаний від імені ПАТ "Старокиївський банк" заступником Голови правління Вишневською І.Г. в порушення вимог законодавства з перевищенням повноважень, без належних на те доручень та рішень відповідних органів управління банку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 10.64 та п. 10.65 Статуту ПАТ "Старокиївський банк" Голова Правління банку має право видавати довіреності заступникам Голови Правління на представлення інтересів банку на підставі довіреності, виданої Головою Правління (т. 1 а.с.134 ).

Як вбачається з матеріалів справи, протягом існування правовідносин між позивачем та відповідачем усі договори/зміни, додаткові угоди з боку ПАТ "Старокиївський банк" були підписані саме заступником Голови Правління Вишневською І.Г., яка діяла відповідно до довіреностей, що були видані Головою Правління банку, як того вимагає діюче законодавство та Статут банку.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреності від 03.01.2013р. №14/13, 07.02.2013р., 02.01.2014р. №12/14 уповноважують заступника Голови Правління Вишневську І.Г., зокрема, представляти інтереси банку та укладати, підписувати, змінювати, доповнювати від імені ПАТ "Старокиївський банк" договори з залучення та розміщення міжбанківських кредитів і депозитів (т. 1 а.с. 155-157).

Також слід зазначити, що позивачем не надано доказів визнання недійсним у судовому порядку договору № 1 від 17.06.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог з підстав підписання його особою з обмеженою дієздатністю та правоздатністю або з інших підстав, встановлених статтею 203 Цивільного кодексу України.

Таким чином, договір № 1 від 17.06.2014р., був підписаний заступником Голови Правління Вишневською І.Г., яка діяла в інтересах ПАТ "Старокиївський банк" без перевищення повноважень, у відповідності до вимог частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків Господарського суду Харківської області, викладених у рішенні від 19 лютого 2015 року у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19 лютого 2015 року у справі № 922/5780/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 24.04.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.