ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р.Справа № 922/1292/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенов О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Мерефянська скляна компанія", м. Мерефа
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноком", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 87 968,15 грн.
за участю представників:

позивача - Левченко Р.В., за дов. № 18 від 12.05.2014 року.

відповідача - Жданкін В.А., за дов. № 64 від 20.04.2015 року.

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мерефянська скляна компанія", звернувся до господарського суду Харківського області з позовною заявою до відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноком", про стягнення коштів у розмірі 87 968,15 грн. з яких: 47 827,20 грн. заборгованість за поставлений товар, 18 449,85 грн. пеня, 2 440,50 грн. 3% річні, 19 250,60 грн. інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки № 165 від 16 липня 2012 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 березня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1292/15 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 06 квітня 2015 року.

06 квітня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 20 квітня 2015 року.

В призначене судове засідання 20 квітня 2015 року представники сторін з'явилися.

Представник відповідача, в судовому засіданні, просить суд долучити до матеріалів справи супровідним листом (вх. № 15756 від 20 квітня 2015 року) лист ТОВ "Техноком" до ТОВ "Мерефянська скляна компанія", в якому зазначено, що відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 47 827,20 грн. платіжним дорученням № 1160526 від 16 квітня 2015 року. В зв'язку вище викладеним, представник відповідача просить суд припинити провадження по справі в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 47 827,20 грн., в решті позову просить суд відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив факт оплати відповідачем заборгованості за поставлений товар у розмір 47 827,20 грн. та не заперечує щодо припинення провадження у справі в даній частині. Крім того, просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 18 449,85 грн. пені, 2 440,50 грн. 3% річних, 19 250,60 грн. інфляційних втрат в повному обсязі.

В судовому засіданні 20 квітня 2015 року представник позивача та представник відповідача не виявили намір подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16 липня 2012 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 165.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договору, постачальник зобов'язується систематично постачати і передавати у власність покупцю визначений даним договором товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору. Поставка товару здійснюється попартійно, на підставі замовлення покупця (далі замовлення).

Поставка товару здійснюється партіями згідно замовлення на поставку, які покупець повинен надіслати постачальнику не пізніше ніж за 30 днів до моменту відвантаження товару. Якщо протягом 2-х днів після отримання заявки від постачальника не надійшло обґрунтовано її заперечення, то заявка вважається прийнятою. Допустимі відхилення по кількості товару можуть складати не більше +/- 5% від кількості товару за окремим замовлення покупця Постачальник зобов'язаний оперативно інформувати покупцю при будь-які зміни умов погоджених поставок. Базис поставки: поставка товару здійснюється на умовах DDP відповідно до правил Incoterms 2010 - склад покупця, розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199-А. Партія товару вважається відвантаженою покупцю в кількості, що вказана в товарно-транспортній накладній (п. п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору).

Додатковою угоду № 3 до договору № 165 від 16 липня 2012 року, сторони погодили, що загальна вартість договору складається з вартості окремих партій товару (вартості всіх замовлень та/або доповнень до договору), що постачаються постачальником покупцю відповідно до умов даного договору, але не може перевищувати 10 000 000,00 (десять мільйонів) гривень, враховуючи ПДВ 20%.

Приймання товару за кількістю за кількістю здійснюється згідно Інструкції П-6 на предмет відповідності фактичної кількості товару кількості вказаній в товаросупровідних документах. Приймання товару за якістю здійснюється згідно Інструкції П-7 на предмет відповідності товару вимога специфікацій та інших вимогам, визначеним пунктами 4.5, 5.2 та 6.2 цього договору. При виявленні недостачі та/або дефектів якості товару (в подальшому - неякісний, забракований товар), покупець складає про це акт з одночасним повідомленням постачальника про виявленні недоліки. У випадку виявлення наявності неякісного товару покупець вживає заходів для збереження товару до моменту вирішення питання щодо якості товару та/або повернення його постачальнику. У випадку виявлення прихованих недоліків товару протягом терміну його придатності покупець повідомляє постачальника про це протягом 24 годин з моменту їх виявлення. В разі виявлення прихованих дефектів під час використання товару на виробництві покупця в межах терміну придатності до використання у виробництві, постачальник відшкодовує покупцю вартість такого товару. Постачальник зобов'язаний не пізніше наступного дня після отримання повідомлення про виявлені недоліки повідомити покупця, чи буде направлений його представник для складання відповідного акту (п.п. 7.1, 7.2, 7.3, 7.4, 7.5 договору).

Відповідно до додаткової угоди № 3 до договору № 165 від 16 липня 2012 року, сторонами внесено зміни, в томі числі й до п. 8.1 договору, виклавши його в редакції: оплата за поставлений товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних дня з дати поставки товару на склад покупця і підписання сторонами видаткових накладних на товар.

В разі несплати покупцем партії товару в термін, визначений п. 8.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми вартості неоплаченого товару (п. 9.1 договору).

Строк дії договору: договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня 2012 року, а частині виконання зобов'язань, що виникли у період його дії - до їх повного виконання сторонами. Строк дії договору може бути подовжено за взаємною згодою сторін, про що сторони укладають додаткову угоду до договору (п. п. 10.1, 10.2 договору). Додатковою угодою № 2 від 27 грудня 2012 року строк дії договору подовжено до 31 грудня 2013 року.

Згідно з наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 494904860 від 18.11.2013 року; № 494905030 від 19.11.2013 року; № 494905282 від 11.12.2013 року; № 494905300 від 12.12.2013 року; № 494905349 від 16.12.2013 року; № 494905398 від 18.12.2013 року; № 494905665 від 13.01.2014 року; № 494905668 від 13.01.2014 року; № 494905702 від 16.01.2014 року; № 494905846 від 23.01.2014 року; № 494905954 від 30.01.2014 року; № 494906054 від 07.02.2014 року; № 494906094 від 10.02.2014 року; № 494906203 від 17.02.2014 року; № 49490626 від 21.02.2014 року; № 494906319 від 25.02.2014 року; № 494906427 від 07.03.2014 року; № 494906553 від 18.03.2014 року; № 494906582 від 21.03.2014 року; № 494906609 від 26.03.2014 року; № 494906670 від 02.04.2014 року; № 494906700 від 03.04.2014 року; № 494906880 від 18.04.2014 року; № 494906913 від 23.04.2014 року; № 494907049 від 07.05.2014 року; № 494907130 від 14.05.2014 року; № 494907171 від 20.05.2014 року; № 494907182 від 23.05.2014 року; № 494907204 від 28.05.2014 року; № 494907233 від 02.06.2014 року; № 494907249 від 04.06.2014 року; № 494907330 від 10.06.2014року; № 494907379 від 12.06.2014 року; № 494907514 від 18.06.2014 року; № 494907691 від 23.06.2014 року; № 494907692 від 23.06.2014 року; № 494907793 від 25.06.2014 року; № 494907912 від 27.06.2014 року; № 494907948 від 01.07.2014 року; № 494907989 від 02.07.2014 року; № 494908066 від 04.07.2014 року; № 494908203 від 10.07.2014 року позивачем поставлено товар за період з 18 листопада 2013 року по 10 липня 2014 року на загальну суму 3 206 537,93 грн. Однак, в порушення умов договору, відповідачем лише частково оплачено вартість отриманого товару у розмірі 3 158 710,73 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з листа ТОВ "Техноком" до ТОВ "Мерефянська скляна компанія", відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 47 827,20 грн. платіжним дорученням № 1160526 від 16 квітня 2015 року. Представник позивача в судовому засіданні підтвердив факт оплати відповідачем заборгованості за поставлений товар у розмір 47 827,20 грн.

Таким чином, вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивача під час розгляду даної справи судом суму основного боргу у розмірі 47 827,20 грн., яка є предметом провадження у даній справі.

Згідно з п. 1.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, з огляду на наведене, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 47 827,20 грн. за договором поставки № 165 від 16 липня 2012 року.

Розглянувши частину позовних вимог щодо стягнення з відповідача 18 449,85 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 9.1 договору поставки № 165 від 16 липня 2012 року сторонами передбачено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наведені норми закону, беручи до уваги прострочення виконання відповідачем основного зобов'язання, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Крім того, з посиланням на статтю 625 ЦК України, позивачем пред'явлено до стягнення 2 440,50 грн. 3% річних та 19 250,60 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши позовні вимоги позивача в частині інфляційних та річних, перевіривши їх розрахунки та періоди нарахування, суд визнав позовні вимоги в цій частині підлягаючими частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши зроблений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок в частині нарахування 3% річних суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не враховано вимог Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в якому роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних (однак позивачем, при проведені розрахунку 3% річних, проведено нарахування на день фактичної сплати заборгованості), тому, виходячи з вищевикладеного, задоволенню підлягає сума 3% річних у розмірі 2 324,69 грн. та 19 250,60 грн. інфляційних. В решті позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 115,81 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявлених. Також суд звертає увагу на те, що хоча позивачем також допущено помилки при нарахуванні інфляційних втрат, проте такі помилки не призвели до невірного обрахування суми інфляційних втрат, загальний розмір інфляційних втрат відповідає розміру, який заявлено позивачем в цій частині до стягнення і який, відповідно, задоволено судом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 824,59 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 173, 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 546-551, 610, 611, 625, 627, 628, 655, 694, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, п. 1.1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноком" (61105, м. Харків, проспект Героїв Сталінграду, буд. 45, в тому числі п/р 6500 у ПАТ "ІНГ Банк України", МФО 300539, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мерефянська скляна компанія" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Леонівська, буд. 84-А, п/р 2400 в АКІБ "Укрсиббанк", МФО 351005, ) 18 449,85 грн. пені, 2 324,69 грн. 3% річних, 19 250,60 грн. інфляційних втрат та 1 824,59 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі № 922/1292/15 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 47 827,20 грн. заборгованості за поставлений товар.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1292/15