ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 922/1858/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Зміїв
про стягнення коштів в розмірі 29 729,45 грн.
за участю :

Представник позивача - Гроссу Г.В. довіреність №38-2071/471 від 10.05.2012 року;

Представник відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 29729,45 грн., з яких: заборгованість за спожиту в період з листопада 2012 року по лютий 2015 року теплову енергію у розмірі 28662,70 грн., пеня у розмірі 671,99 грн., 3% річних у розмірі 46,71 грн. та інфляційні втрати у розмірі 348,05 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №15667 від 01 травня 2014 року.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн..

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.03.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/1858/15 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 квітня 2015 року.

Через канцелярію суду 20.04.2015 року позивач на виконання вимог ухвали суду надав довідку про номери поточних рахунків, відкритих в установах банків на КП "Харківські теплові мережі" (вх.№15569).

Крім того, 21 квітня 2015 року від позивача до суду надійшло клопотання (вх.№16014) про долучення до матеріалів справи документів, зокрема, копії Договору оренди №5336-Н від 27.11.2012 року.

Надані позивачем документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. с.43).

Через канцелярію суду 20.04.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№15606) про відкладення розгляду справи, яке мотивоване несвоєчасним отриманням відповідачем ухвали суду про порушення провадження у справі, що унеможливлює виконання в повному обсязі вимог ухвали суду, а також неможливістю його прибуття в судове засідання через відрядження та неможливістю направити в судове засідання іншого представника.

Розглянувши вищевказане клопотання, суд визнав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Оскільки явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Зазначена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009 року у справі № 2-7/10608-2008.

В даному випадку, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів та надано достатньо часу для підготовки до призначеного на 21 квітня 2015 року судового засідання, оскільки ухвалу суду про порушення провадження у справі від 30.03.2015 року було отримано відповідачем 04.04.2015 року, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. с.43).

Водночас, у п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-4 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32-34 ГПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зайнятість представника Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не є поважною причиною його нез'явлення в судове засідання, а також відповідачем не надано суду доказів неможливості явки в судове засідання інших представників відповідача або ж особисто ОСОБА_1.

З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Відтак, Господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідач на підставі Договору оренди №5336-Н від 27.11.2012 року займає нежитлові приміщення - кім. №№1, 2, 3 ,4, 5, 6, 7 та частини кім. №№ 8, 9 на першому поверсі дев"ятиповерхової будівлі гуртожитку загальною площею 83,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Актом обстеження № 174/345 від 25.04.2014 року, підписаним та скріпленим печатками сторін встановлено, що відповідач займає відповідне приміщення та приписано укладення Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до рішення №191/03 від 24.09.2003р. ХVI сесії Харківської міської ради XXIV скликання "Про комунальну власність м. Харкова". Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення міста Харкова, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності.

01 травня 2014 року між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №15667.

Відповідно до умов Договору позивач (Теплопостачальна організація) зобов'язався постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором.

Відповідно до п.6.4 Договору, відповідач зобов'язався за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачувати Позивачу вартість, зазначеної в Додатку 1 до Договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює:

- до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку;

- до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Розрахунковим періодом, відповідно до п.6.3 Договору, є календарний місяць.

У відповідності до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, у відповідності до п.7 ст.180 Господарського кодексу України на зобов"язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачене інше.

Пунктом 3.2.19 Договору передбачено, що відповідач зобов"язався сплатити позивачу вартість фактично спожитої теплової енергії до укладення цього договору з моменту виникнення права користування приміщенням, вартість якої вказана в додатку №1 до цього Договору. П.6 Додатку № 1 від 01.05.2014 року визначено, що споживач сплачує теплопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії до укладення цього договору в розмірі 20.72041 Гкал. на суму 18341,11 грн.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що вищевказані приміщення, які займає відповідач, знаходяться в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та не мають окремого теплового вводу і система опалення є єдиною з системою опалення житлових будинків, тому КП „Харківські теплові мережі" не має технічної можливості відключити від опалення спірні приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2013-2014 р.р., Розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2014-2015 р.р. та вищезазначеного Договору здійснив відпуск теплової енергії відповідачу, та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії (арк. с. 18-25).

Факт споживання Відповідачем теплової енергії підтверджується Актами про включення та про відключення опалення у нежитлових приміщеннях будинку, які займає Відповідач за адресою: АДРЕСА_1, які підписані та скріплені печатками повноважних представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачем будинку, належним чином засвідчені копії яких надані до матеріалів справи ( арк.с. 13-15).

Відповідно до п.3.2.6 Договору, Відповідач зобов'язувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Однак, відповідач, в свою чергу, взяті на себе за Договором зобов'язання належним чином не виконував, вартість заявленої та отриманої теплової енергії у визначені Договором строки, порядку та розмірі не сплачував, внаслідок чого за період з листопада 2012 року по лютий 2015 року включно утворилась заборгованість перед Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" в сумі 28 662,70 грн., яка до цього часу не погашена, що і стало підставою звернення позивача із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовим вимогам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Сторонами Договору було визначено певні зобов"язання, в тому числі, викладені в п. 3.2.19 Договору та п.6 додатку № 1 від 01.05.2014 рокує. Ці умови не суперечать вимогам діючого законодавства, Договір та додатки до нього є чинними, не визнані недійсними у встановленому законом порядку, підписані уповноваженими представниками сторін.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності опалення у спірний період або його відключення у встановленому порядку, не доведено, що у спірний період приміщення, які є його власністю, ним не використовувались, не доведено, що ці приміщення використовувались будь-якими юридичними або фізичними особами.

Таким чином, своїми діями відповідач порушив умови Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №15667 від 01 травня 2014 року та вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. За таких підстав, суд вважає вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту в період з листопада 2012 року по лютий 2015 року теплову енергію у розмірі 28662,70 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, Позивач, посилаючись на порушення Відповідачем зобов"язань за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №15667 від 01 травня 2014 року, просить стягнути з нього 671,99 грн. пені, 348,05 грн. - інфляційних втрат та 46,71 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Згідно п.7.2.3 Договору у разі несвоєчасного виконання розрахунків за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення за період з дня наступного строку оплати до дня фактичної оплати.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманої теплової енергії у строк, встановлений Договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в розмірі 671,99 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин суд визнав позовні вимоги позивача в сумі 348,05 грн., нараховані за індексами інфляції, а також 46,71 грн. - 3% річних, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 11, 275, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 625, 627 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 180, 193,Господарського кодексу України,ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 65 ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (63401, АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул.Доброхотова, 11, , р/р №13 у ФХОУ ВАТ "Держаний ощадний банк України" м.Харкова, МФО 351823) 28662,70 гривень заборгованості за спожиту теплову енергію, 671,99 гривень пені, 348,05 гривень інфляційних втрат, 46,71 гривень - 3% річних та 1827,00 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/1858/15.