ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа № 904/7293/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Дунаєвської Н.Г.,
суддів:Владимиренко С.В. - доповідач,
Мележик Н.І.

розглянув касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р.
та рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2014р.
у справі№904/7293/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомМеталургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 89 941,06 грн.
та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш"
простягнення 42 800 грн.
за участю представників

позивача (за первісним позовом): Зибало Н.О. (дов. №03-01/8 від 12.01.2015р)

відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_4, ОСОБА_6 (дов. №173 від 17.03.2015р.)

позивача (за зустрічним позовом): ОСОБА_4, ОСОБА_6 (дов. №173 від 17.03.2015р.)

відповідача (за зустрічним позовом): Зибало Н.О. (дов. №03-01/8 від 12.01.2015р)

ВСТАНОВИВ:

Металургійне підприємство "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення попередньої оплати в розмірі 78100 грн., 10082,21грн. інфляційних втрат, 1758,85грн. 3% річних та судового збору.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, в свою чергу, звернулась із зустрічним позовом до Металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" про стягнення заборгованості в розмірі 42800 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2014р. (суддя Золотарьова Я.С.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Пруднікова В.В., Широкобокової Л.П.) у справі №904/7293/14 первісний позов задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" 78 100 грн. основного боргу, 1 586 грн. 47 коп. судового збору, в решті первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2014р. скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу з відповідача на користь МП "Дніпродзержинський сталеливарний завод" ДП ПАТ "Дніпровагонмаш" і в частині незадоволення зустрічних позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення в повному обсязі зустрічних позовних вимог.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між металургійним підприємством "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" (позивач за первісним позовом, замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (відповідач за первісним позовом, виконавець) укладено договір на впровадження комп'ютерних систем №013/09/01 від 12.09.2013р. Відповідно до умов вказаного договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання здійснити роботи з впровадження на комп'ютерах замовника програмного продукту - "1С: Підприємство 8", що належить замовнику на праві власності, в обсязі та вартістю відповідно до переліку робіт, що є невід'ємним додатком № 1 до договору, в строки, що визначаються планом-графіком робіт з розробки та впровадження автоматизованої системи обліку (додаток №3 до договору).

Загальна вартість робіт за даним договором складає 110 000грн. (додаток № 1 до договору).

Згідно п. 2.1 договору виконавець проводить роботи з впровадження на території і комп'ютерах замовника програмного продукту "1С: Підприємство 8 для України", його налаштування відповідно до підготовлених виконавцем і підписаними обома сторонами переліком робіт, плану-графіку і замовленнями на виконання робіт за методикою, викладеною в додатку №4 до договору.

Додатком №3 "План-графік робіт до договору" сторонами узгоджено строк виконання робіт: з 01.10.2013р. по 28.02.2014р.

Відповідно до п. 5.4 договору облік робіт виконавця ведеться кожного місяця. Оплата робіт здійснюється попередньо в наступному порядку:

- виконавець відповідно до плану-графіку виписує рахунок на оплату робіт наступного етапу (п. 5.4.1 договору);

- протягом 3 робочих днів з дати виставлення рахунку замовник здійснює оплату виставленого рахунку (п. 5.4.2 договору );

- по завершенні етапу, у разі якщо трудовитрати виконавця, зафіксовані в документах обліку робочого часу, перевищать попередньо оплачений час, виконавець має право виставити додаткові рахунки, які замовник зобов'язаний оплатити в порядку, передбаченому п. 5.4.2 договору (п. 5.4.3 договору);

- по завершенні робіт за договором, у разі якщо трудовитрати виконавця будуть меншими, ніж сума авансового платежу, виконавець протягом 3 робочих днів з моменту складання акту здачі-приймання робіт повинен здійснити повернення зайво отриманих сум (п. 5.4.4 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору облік робочого часу і виконаних робіт ведеться сторонами шляхом складання документів обліку робочого часу - Листів обліку робочого часу.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що документи обліку робочого часу складаються і підписуються уповноваженими представниками сторін і містять такі відомості: дату складення; прізвище спеціаліста виконавця, який виконав роботу; перелік виконаних робіт (проведення налаштувань) і вказівки на необхідність їх продовження, або на їх завершення і приймання налаштувань замовником; кількість витраченого робочого часу.

Згідно з п.4.3. договору, зазначені документи робочого часу, з одного боку, є документами, що підтверджують приймання виконаних робіт (проведених налаштувань), а з іншого - визначають обсяг, який підлягає оплаті. На їх підставі в кінці кожного етапу робіт виписується акт виконаних робіт із зазначенням сумарного часу роботи виконавця.

По завершенню роботи по кожному з етапів, сторони підписують акт здачі-приймання етапу робіт, в якому на підставі демонстрації роботи системи, а також документів обліку робочого часу, відображають обсяг виконаних робіт та їх оцінку: задовільно/незадовільно (п.6.3. договору).

Виконавець приступає до виконання робіт за договором відповідно до плану-графіку не пізніше 5 днів після отримання оплати програмного продукту та послуг згідно з розділом 5 договору (п. 2.5 договору).

ФОП ОСОБА_4 надано металургійному підприємству "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірньому підприємству публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" рахунки-фактури №СВ-0000117 від 23.09.2013р. на суму 35300 грн. та №СВ-0000123 від 01.12.2013 р. на суму 68700 грн., які оплачені позивачем за первісним позовом (платіжні доручення №3638 від 25.09.2013р., №4477 від 10.12.2013р.).

Сторонами підписано акт прийняття робіт №СВ-0000245 від 12.11.2013р. про виконання ФОП ОСОБА_4 робіт на суму 25 900 грн.

Первісні позовні вимоги мотивовані неналежним, частковим, а саме, лише на суму 25900грн., виконанням ФОП ОСОБА_4 зобов'язань за спірним договором, внаслідок чого МП "Дніпродзержинський сталеливарний завод" ДП ПАТ "Дніпровагонмаш" звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача повернути попередню оплату в розмірі 78100 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати в розмірі 10 082,21грн. та 3% річних в сумі 1758,85грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення із зустрічним позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилається на виконання робіт на загальну суму 146800грн., зазначає про надіслання МП "Дніпродзержинський сталеливарний завод" ДП ПАТ "Дніпровагонмаш" актів виконаних робіт за жовтень - грудень 2013р., січень-лютий 2014р., березень - червень 2014р. (акти здачі-прийняття робіт №СВ-0000252 від 01.12.2013 р. на суму 9 400 грн., № СВ-0000253 від 01.12.2013 р. на суму 33 020 грн., №СВ-0000001 від 08.01.2014р. на суму 35 680 грн., №СВ-0000188 від 01.03.2014 р. на суму 3 700 грн., №СВ-0000002 від 08.01.2014 р. на суму 2 300 грн., №СВ-0000189 від 01.03.2014 р. на суму 20300грн., № СВ-0000190 від 01.08.2014 р. на суму 16 500 грн.), проте сторонами підписано лише один акт на суму 25900грн., а інші не підписано та не повернуто, тому на думку ФОП ОСОБА_4 роботи виконано в повному обсязі, проте оплачені лише на суму 104000грн., в зв'язку з чим у МП "Дніпродзержинський сталеливарний завод" ДП ПАТ "Дніпровагонмаш" утворилась заборгованість в розмірі 42800грн.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 цього ж кодексу визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Місцевий господарський суд, вирішуючи спір по суті та задовольняючи первісний позов в частині повернення попередньої оплати в сумі 78100 грн., з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, не вказав норми матеріального права на підставі якої стягує з виконавця попередню оплату, виходив з відсутності підписаних обома сторонами актів виконаних робіт на всю суму перерахованої позивачем попередньої оплати та відсутності доказів повернення ФОП ОСОБА_4 суми попередньої оплати в розмірі 78100 грн.

Водночас, зазначив про не надання ФОП ОСОБА_4 доказів виконання робіт за спірним договором на загальну суму 120 900грн., оскільки надані нею в якості доказу виконання робіт за спірним договором акти виконаних робіт позивачем не підписані, направлені позивачу вже після звернення позивача до суду, листки обліку робочого часу не можуть вважатись доказом виконання робіт в розумінні ст. 33, ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідно до п. 6.3. договору, сторони по завершенню роботи по кожному з етапів, підписують акт здачі-приймання етапу робіт, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення з Металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" боргу у розмірі 42800 грн.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли цих висновків з порушенням вимог ст. 43 ГПК України без повного та всебічного з'ясування всіх суттєвих обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Господарськими судами попередніх інстанцій не з'ясовано належне виконання відповідачем договірних умов визначених п. 5.4.1 договору щодо виписування рахунку на оплату робіт наступного етапу відповідно до узгодженого сторонами плану графіку робіт, а також п.4.3. спірного договору щодо виписування актів виконаних робіт із зазначенням сумарного часу роботи виконавця в кінці кожного етапу робіт та п. 6.3. договору щодо наявності підписаних сторонами актів здачі-приймання етапу робіт по завершенню роботи по кожному етапу.

Водночас, судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи не надано належної правової оцінки всупереч приписам с. 43 Господарського процесуального кодексу України наданим відповідачем за первісним позовом листам обліку робочого часу щодо наявності отримання налаштувань замовником.

Крім цього, задовольняючи первісні позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за первісним позовом частково попередньої плати на суму 78100грн. заявлених позивачем за первісним позовом до стягнення на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України суди попередніх інстанцій не навели обґрунтування не застосування до спірних правовідносин за первісним позовом цієї норми матеріального права, вказаної позивачем у первісному позові, як підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_4 частини попередньої оплати.

Згідно з п.3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки передбачені ст.ст.1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, та зважаючи на те, що вищенаведені порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, допущені судом першої інстанції та не усунуті судом апеляційної інстанції, колегія суддів касаційної інстанції вбачає достатні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування постанови та рішення у даній справі та передачі справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають правове значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення у відповідності до норм процесуального права.

Згідно зі ст.11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2014р. у справі №904/7293/14 скасувати.

Справу № 904/7293/14 передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя Н.Г. Дунаєвська

Судді С.В. Владимиренко

Н.І. Мележик