РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2015Справа №910/1845/15-г

За позовом Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут"

До Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО"

Про стягнення 32 238,56 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Костів Г.Т. - представник

Мікова М.М. - представник

Якименко В.П. - представник

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Державне підприємство "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" про стягнення 32 238,56 грн.

Ухвалою суду від 31.01.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/1845/15-г та призначено розгляд справи на 18.02.2015.

В судове засідання 18.02.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 18.02.2015 представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвали не виконав.

Ухвалою суду від 18.02.2015 відкладено розгляд справи на 20.03.2015.

В судове засідання 20.03.2015 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 20.03.2015 представник відповідача повторно не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не надав.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 20.03.2015, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 20.03.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву, як орендодавцем та Публічним акціонерним товариством Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО", як орендарем було укладено договір оренди № 6161 від 23 березня 2012 року, відповідно до умов якого орендодавець передає а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові допоміжні приміщення загальною площею 165,50 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 57 на п'ятому поверсі будівлі інженерно - лаболаторного корпусу, що перебуває на балансі Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут", .

Майно передається в оренду з метою: Інше використання нерухомого майна ( п. 1.2).

Відповідно до п. 2.1 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами Договору та акта приймання-передавання майна.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.03.2012 між представниками сторін було підписано акт приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 57.

Відповідно до п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - січень 2012 р. 11 684,79 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди березень 2012 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за місяці лютий, березень 2012 року.

Згідно п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір № 6161/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 6161 від 23.03.2012, відповідно до умов якого договір оренди № 6161 від 23.03.2012 продовжено на 2 роки, а саме до 23.03.2016.

Позивач зазначив, що належним чином виконує зобов'язання за договором тоді як відповідач виконує зобов'язання не в повному обсязі, в зв'язку із чим в нього утворилась заборгованість в розмірі 28 143,10 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи , позивач на виконання умов укладеного договору виконав свої зобов'язання. Відповідач свої обов'язки щодо своєчасної та повної сплати відповідно до договору не виконав, внаслідок чого за ним на момент звернення позивача до суду з даним позовом утворилась заборгованість у розмірі 28 143,10 грн. Крім того про належне виконання позивачем своїх зобов'язань свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов надання спірних послуг.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що фактично отримані та спожиті відповідачем послуги підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, а обов'язок їх оплати встановлений законом, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі в розмірі 28 143,10 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1299,53 грн., штраф у розмірі 844,29 грн., 1 810,31 грн. - інфляційної складової боргу, 141,33 грн. - 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 3.7 Договору , орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

У разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. ( п. 3.6).

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 1 299,53 грн. та штрафу 844,29 грн. Контррозрахунку суми пені та штрафу відповідачем суду не надано. Розрахунок пені та штрафу відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1 299,53 грн. та штрафу в розмірі 844,29 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1810,31 грн. - збитків від інфляції та 141,33 грн. - 3% річних, підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, ) на користь Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" (03113, м. Київ, пр-т Перемоги, 57, ) основну заборгованість в розмірі 28143 ( двадцять вісім тисяч сто сорок три) грн.. 10 коп., пеню в розмірі 1299 (одна тисяча двісті дев'яносто дев'ять) грн. 53 коп., штраф у розмірі 844 (вісімсот сорок чотири) грн.. 29 коп., інфляційні витрати в розмірі 1810 (одна тисяча вісімсот десять) грн..31 коп., 3 % річних в розмірі 141 (сто сорок одну) грн. 33 коп., судовий збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання

повного рішення: 27.03.2015

Суддя Л..В. Прокопенко