ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р.Справа № 922/1184/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Омельченко К.А.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Лукганськ
до Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру, м. Сєвєролонецьк
про стягнення коштів в розмірі 62 405,64 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру, заборгованість у розмірі 62405,64грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору № 7 від 21.01.2014р. по оплаті за надані послуги. Витрати по оплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 17.03.2015 року о 09:45 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.03.2015 року розгляд справи відкладався до 06.04.2015 року о 09:30 год. у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2015 року розгляд справи відкладався до 27.04.2015 року о 09:30 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий розпис в повідомленні про наступне судове засідання від 06.04.2015 року, а також направлення ухвали суду від 06.04.2015 року за відповідною заявою на адресу відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, Учасник) та Луганським обласним клінічним онкологічним диспансером (далі - відповідач, Замовник) було укладено договір № 7 від 21.01.2014 року про надання послуг за державні кошти (далі - Договір).

У відповідності до 1.1. Договору позивач зобов'язався виконати послуги щодо прання та хімічного чищення текстильних і хутряних виробів, а Замовник прийняти і оплатити надані послуги.

Відповідно до акту прийому передачі білизни № 4 від 23.04.2014 року, підписаного сторонами - загальна вартість послуг з прання білизни склала 20 801,88 грн. (а.с.16).

Відповідно до акту прийому передачі білизни № 5 від 23.05.2014 року, підписаного сторонами - загальна вартість послуг з прання білизни склала 20 801,88 грн.(а.с.17).

Відповідно до акту прийому передачі білизни № 6 від 23.06.2014 року, підписаного сторонами - загальна вартість послуг з прання білизни склала 20 801,88 грн. (а.с.18).

Загальна вартість послуг з прання білизни склала 62 405,64грн.

Згідно п.4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати виконаних робіт на підставі акту виконаних робіт впродовж 15 банківських днів при надходження коштів з бюджету на розрахунковий рахунок Замовника з місцевого бюджету.

Порушуючи умови і терміни розрахунків, а саме п.4.1. Договору відповідач заборгував позивачу суму боргу за прання білизни в розмірі 62 405,64грн., окрім цього він навіть не зареєстрував відповідні бюджетні забов'язання в органах Державної казначейської служби, що підтверджується листом від 05.12.2014 року наданого Державною казначейською службою на запит адвоката (а.с. 26)

Замовник порушив забов'язання за Договором, щодо оплати послуг, це й стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.1 ст. 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, доказів на підтвердження сплати заборгованості відповідачем суду не надано та в матеріалах справи не містяться, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги з оплати послуг в розмірі 62 405,64 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 837, 854, 879, 901,903 Цивільного кодексу України, 173, 174,179, 232, 317, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Луганського обласного клінічного онкологічного диспансеру (93400, м. Сєвєролонецьк, вул.Сметаніна,5, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (91057, м. Луганськ, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму заборгованості в розмірі 62 405,64грн., а також судовий збір в розмірі 1 827,00грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.04.2015 р.

Суддя Л.С. Лаврова