РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/29106/14

За позовомПублічного акціонерного товариства «Центренерго»
доСпільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю)
про стягнення 17 753,40 грн.
Головуючий суддя: Яковенко А.В.
Судді: Босий В.П.
Літвінова М.Є.
Представники сторін:
Від прокуратуриКостерний Д.О. дов. №435/22 від 18.12.2014р.
від відповідача -Грішина Н.О. дов. №б/н від 06.08.2014р. Новинський О.В. дов. б/н від 06.08.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Центренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Спільного Українсько-Латвійського підприємства "Хімімпекс" (Товариства з обмеженою відповідальністю) про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 17 753,40 грн., крім того просив судові витрати у розмірі 1 827,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з липня 2014 року по вересень 2014 року відповідачем згідно залізничних накладних №45416914, №45416948, №45687696, №45687662, №46325908, №46373361, №46759163 залізничним транспортом було поставлено позивачу товар (натрій гідроксид). Позивач зазначає, що сторонами договору було погоджено здійснення поставки товару на умовах поставки DDP, склад покупця, відповідно до Правил «Інкотермс 2000», згідно яких продавець за власний рахунок зобов'язаний укласти договір перевезення товару до названого місця призначення та нести всі витрати, пов'язані з товаром до моменту здійснення його поставки. Позивач вказує, що за вищевказаними залізничними накладними розрахунок та оплата провізної плати при відправленні ПАТ «Дніпроазот» завантажених вагонів-цистерн на адресу Зміївської ТЕС позивача було здійснено без урахування плати за перевезення (повернення) порожніх вагонів-цистерн власнику, у зв'язку з чим станція призначення Лиман Південної залізниці, керуючись п.1.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів здійснила остаточний розрахунок за перевезення та стягнула з особового рахунку позивача плату за таке перевезення (повернення порожніх вагонів-цистерн). Витрати позивача за повернення порожніх вагонів-цистерн згідно залізничних накладних №44557395, №44557494, №44622777, №44622801, №44829307, №44837623, №44946655 склали 17 753,40 грн. Позивач вказує, що ним на адресу відповідача направлялись рахунки-фактури про сплату залізничних послуг за перевезення порожніх вагонів-цистерн, які відповідачем оплачені не були, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 порушено провадження у справі №910/29106/14 та призначено розгляд вказаної справи на 26.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 розгляд справи №910/29106/14 відкладався на 09.02.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України.

09.02.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив №2015/02/06-4 від 06.02.2015 на позовну заяву, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 розгляд справи №910/29106/14 відкладався на 16.02.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України.

У судовому засіданні 16.02.2015 оголошувалась перерва до 18.02.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

18.02.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли: клопотання №2015/02/17-1 від 17.02.2015 про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу; правові заперечення №2015/02/17-1 від 17.02.2015 на доводи позивача, викладені у поясненнях останнього щодо витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 вирішено розгляд справи №910/29106/14 здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 для здійснення колегіального розгляду справи визначено наступних суддів: Яковенко А.В. (головуюча), судді: Літвінова М.Є., Босий В.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 справу №910/29106/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі Яковенко А.В. (головуюча), судді: Босий В.П., Літвінова М.Є. та призначено справу до розгляду на 25.03.2015.

20.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли доповнення №8-08/1366 від 19.03.2015, відповідно до яких підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи №910/29106/14 на 20.04.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

09.04.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли доповнення №8/08/1835 від 09.04.2015.

15.04.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові правові заперечення №2015/04/15-1 від 15.04.2015 щодо доводів позивача, викладених у поясненні щодо витребування доказів.

Представник позивача в судове засідання 20.04.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судове засідання 20.04.2015 з'явилися, надали пояснення по суті справи, відповідно до яких просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/29106/14.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 20.04.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - Покупець, Позивач) та Спільним Українсько-Латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - Постачальник, Відповідач) укладено Договір про закупівлю (поставку) товарів №121/6 (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1.-1.2. Договору Постачальник зобов'язався поставити Покупцю товари (продукцію) згідно умов Договору, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Продукцію, що поставляється відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 1.3. Договору найменування (номенклатура, асортимент), ціна, кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в Додатку до договору.

Згідно з п. 1.5. Договору умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2000 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору Постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно Додатку до Договору.

Згідно з п.7.1.1. Договору Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлену Продукцію.

Відповідно до п. 7.1.2. Договору Покупець зобов'язаний приймати поставлену Продукцію згідно з Актом приймання-передачі продукції.

Згідно з п. 4 Додатку №1 до Договору Постачальник зобов'язався здійснювати поставку Продукції залізницею (автомобільним транспортом) на умовах поставки DDP (Вуглегірська ТЕС , Зміївська ТЕС, Трипільська ТЕС) склад Покупця, відповідно до Правил «Інкотермс 2000».

05.04.2014 між сторонами Договору укладено Додаткову угоду №1, якою внесені зміни в п.1, п.2 Договору в частині зміни вартості Продукції, яка склала 7 957 017,58 грн. з ПДВ.

Судом встановлено, що у період з липня 2014 року по вересень 2014 року зі станції відправлення Баглій Придніпровської залізниці відповідачем на підставі Договору на ім'я одержувача ПАТ «Центренерго», станція одержувача Зміївська ТЕС було відправлено залізничним транспортом товар (натрій гідроксид), що підтверджується залізничними накладними №45416914, №45416948, №45687696, №45687662, №46325908, №46373361, №46759163, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відправлений Відповідачем Товар було отримано Позивачем, що підтверджується Актами приймання-передачі продукції та видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи.

Звертаючись з позовом до суду, Позивач вказує, що сторонами Договору було погоджено здійснення поставки товару на умовах поставки DDP, склад покупця, відповідно до Правил «Інкотермс 2000», згідно яких відповідач за власний рахунок зобов'язався укласти договір перевезення товару до названого місця призначення та нести всі витрати, пов'язані з товаром до моменту здійснення його поставки. Однак, Відповідачем оплата провізної плати завантажених вагонів-цистерн на адресу Зміївської ТЕС Позивача було здійснено без урахування плати за перевезення (повернення) порожніх вагонів-цистерн власнику, у зв'язку з чим станція призначення Лиман Південної залізниці здійснила остаточний розрахунок за перевезення та стягнула з особового рахунку Позивача плату в розмірі 17 753,40 грн. за повернення порожніх вагонів-цистерн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Дослідивши Договір про закупівлю (поставку) товарів №121/6 від 18.02.2014, укладений сторонами, суд прийшов до висновку про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ГК України, сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Згідно з пунктом 1.5 наказу Мінекономіки від 06.09.2001 за №201 «Про затвердження Положень про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)» базисні умови поставки товарів (приймання-здавання виконаних робіт або послуг) визначаються відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів.

Суб'єкти господарської діяльності мають можливість укладати контракти, використовуючи при цьому Правила «ІНКОТЕРМС» в будь-якій редакції, узгодженої сторонами контракту.

Судом встановлено, що пунктом 4 Додатку №1 до Договору сторонами було погоджено, що поставка продукції здійснюється Постачальником залізницею (автомобільним транспортом) на умовах поставки DDP (Вуглегірська ТЕС, Зміївська ТЕС, Трипільська ТЕС) склад покупця, відповідно до Правил «Інкотермс 2000».

Термін DDP «поставка зі сплатою мита» означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.

Відповідно до п.а ст. А3 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення. Якщо конкретної точки поставки не узгоджено або не визначено практикою поставок, продавець може вибрати точку в межах названого місця призначення, яка найбільш задовольняє його цілям.

Відповідно до ст. А6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.6, додатково до витрат, що випливають із статті А.3 «а», нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Таким чином, статтями А.3., А.6. терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» на продавця покладений обов'язок за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення та додатково до витрат, що випливають із статті А.3 "а", нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Згідно зі ст. В6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», покупець зобов'язаний сплатити всі витрати, пов'язані з товаром, із моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Відповідно до ст. А.4 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», продавець зобов'язаний надати нерозвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, призначеної покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

Отже, у розумінні ст. В6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» витрати пов'язані з товаром, які покладаються на покупця з моменту здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4 є витрати, що пов'язані, зокрема, з розвантаженням товару та подальшого його транспортування.

Одночасно з цим, як вбачається з п.а ст.Б.3. розділу Б «Обов'язки покупця» терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», у покупця відсутні зобов'язання з договору перевезення.

Згідно із ст.1 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача.

Отже, внаслідок укладення саме такого договору залізничного перевезення у вищезазначених цистернах, які є власністю ПАТ «Дніпроазот», Позивач став одержувачем вантажу, на якого нормами транспортного законодавства покладені відповідні обов'язки.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання установлюються Правилами.

Відповідно до п.15 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, за час перебування на під'їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься; якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

При цьому, слід зазначити, що перебування чужих порожніх цистерн перешкоджає здійсненню належним чином господарської діяльності, що є порушенням права суб'єкта господарювання.

Таким чином, внаслідок здійснення відповідачем постачання продукції згідно із Договором про закупівлю (поставку) товарів №121/6 від 18.02.2014 у цистернах, які належать ПАТ «Дніпроазот», позивач змушений був відправити зазначені порожні цистерни їх власнику, за що сплатив залізниці тариф у розмірі 17 753,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договором №121/6 від 18.02.2014 не передбачено умови про те, що на позивача покладається обов'язок по поверненню, після вивантаження, порожніх цистерн їх власнику, так само не передбачено й умови про покладення на позивача витрат по сплаті залізничного тарифу за повернення порожніх цистерн.

Відповідно до Договору №121/6 від 18.02.2014 грошове зобов'язання Позивача, як Покупця продукції, обмежувалось оплатою вартості одержаної продукції, отже, відповідно до умов Договору продукція повинна була бути поставлена у цистернах, які належать залізниці, й порожні цистерни були б повернуті на станцію призначення без понесення додаткових витрат на їх повернення власнику.

Отже, Відповідач своїми діями спричинив Позивачу збитки у вигляді додаткових витрат по сплаті залізничного тарифу, у зв'язку з необхідністю повернення порожніх цистерн, та ці дії є такими, що порушують установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Суд приходить до висновку, що сплачені Позивачем суми за транспортування порожніх цистерн після вивантаження власнику у розмірі 17 753,40 грн. є збитками позивача, які мали місце внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору про закупівлю (поставку) товарів №121/6 від 18.02.2014 щодо поставки товару, зокрема, здійсненняоплати за транспортування порожніх цистерн після вивантаження власнику.

Отже, з урахуванням наявних матеріалів справи та вищенаведеного, Позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями Відповідача та понесеними Позивачем збитками саме внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов Договору про закупівлю (поставку) товарів №121/6 від 18.02.2014 щодо поставки товару.

За таких підстав, посилання представника Відповідача на те, що витрати, пов'язані з товаром, після його поставки несе Позивач, у зв'язку з чим Відповідач не зобов'язаний нести витрати, пов'язані з доставкою товару, а саме по оплаті за перевезення (повернення) порожніх вагонів-цистерн власнику судом не береться до уваги.

Факт спричинення Позивачу збитків, внаслідок понесення додаткових витрат на сплату залізниці тарифу за повернення порожніх цистерн у вищезазначеному розмірі, підтверджений наявними у справі документами, які є належними доказами, також доведена матеріалами справи вина Відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між діями Відповідача та спричиненням збитку і відповідачем не вжито заходів по зменшенню збитків, натомість своєчасне повернення порожніх цистерн Позивачем мінімалізувало додаткові витрати по їх зберіганню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015 у справі №910/15966/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» простягнення 22 545,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач не виконав належним чином зобов'язання перед Позивачем щодо поставки товару, що призвело до необхідності понесення позивачем витрат, пов'язаних із доставкою товару, а саме витрат за транспортування порожніх цистерн після вивантаження власнику.

Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» стосовно стягнення з Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) є законними та обгрунтованими щодо відшкодування витрат за транспортування порожніх цистерн після вивантаження власнику у розмірі 17 753,40 грн., були доведеними Позивачем належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариства з обмеженою відповідальністю) (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 1; ) витрати за транспортування порожніх цистерн після вивантаження у розмірі 17 753,40 грн. - за Договором про закупівлю (поставку) товарів №121/6 від 18.02.2104 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Дата складання повного тексту рішення 24.04.2015.

Головуючий суддя А.В.Яковенко

Судді В.П.Босий

М.Є.Літвінова