ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 914/4282/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання І.О. Борщ

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник) - не з'явився

від відповідача - Гачак І.О. (представник за довіреністю)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед", № 244/1-13 від 13.03.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2015 року (суддя Петрашко М.М.)

у справі № 914/4282/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед", м. Костопіль, Рівненська область

до відповідача Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", м.Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення збитків у розмірі 7 765,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 18.02.2015 року у справі № 914/4282/14 в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" до Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 7 765,46 грн. - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції. Разом з тим, як зазначено вище, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення правовідносин залізниці чи ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (вантажовідправник) з ТзОВ "НФ Трейдінг Україна". Позивачем не доведено належними та допустимими доказами такої складової збитків, як розмір понесених збитків (вартість втраченого вантажу).

В апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати та постановити нове, яким позов задоволити повністю, мотивуючи це тим, що третьою особою на вимогу суду не було надано витребуваних документів на підтвердження вартості вантажу вантажовідправника, а тому позивач обґрунтовано виходив із ціни 1 т карбаміду насипом на умовах FCA ст. Рубіжне Донецької залізниці - 3400,0 грн. (без ПДВ), яка зазначена у Договорі від 05.02.2014 року. Крім того, скаржник вважає, що недостача вантажу у вагоні виникла внаслідок недодержання залізницею умов укладеного договору перевезення та втрати вантажу в процесі перевезення з вини залізниці.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, та зазначив про те, що згідно чинного законодавства вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Однак позивачем та третіми особами не було долучено до позовної заяви вищевказаних документів, що вірно встановлено судом першої інстанції. Позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюють ся, а в разі неподання позивачем обґрунтованого розрахунку суми, що стягується чи оспорюється, то господарський суд відмовляє в задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено обставини недоведення позивачем вартості відправленого вантажу за накладною № 52698164 від 24.04.2014 року.

В судове засідання представники скаржника (позивача) та третьої особи не з'явилися, від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника скаржника. Апеляційний господарський суд, враховуючи думку присутнього представника відповідача та те, що явка сторін у справі не визнавалася обов'язковою, а участь в судовому засіданні є правом сторони, а не її обов'язком, та відсутні перешкоди стосовно прийняття рішення у даному судовому засіданні, вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 908 ЦК України передбачено, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Частиною 2 ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із залізничною накладною N52698164 від 24.04.2014 р. ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (вантажовідправник) на адресу ТзОВ "Свиспан Лімітед" (вантажоодержувач) відвантажено продукцію - карбамід (мочовина штучна) насипом у залізничних вагонах в загальній кількості 213 140,00 кг.

06.05.2014 р. при перевірці та видачі вантажу на станції призначення - ст.Костопіль, Львівської залізниці, який надійшов по вказаній вище залізничній накладній N52698164 від 24.04.2014р., у залізному вагоні №59080374, який був запломбований пломбами відправника, встановлено часткову його нестачу у кількості 2 680,00 кг., про що складено комерційний акт АХ №280919/1 від 06.05.2014р.

У комерційному акті зазначено, що при комісійному переважуванні вагона №59080374 на 150т. приписній вазі нестача вантажу 2 680,00 кг. підтвердилася. Слідів пошкодження пломб не виявлено, встановлено справність вагона. Просипання вантажу відсутнє. Недостаючи вантаж міг поміститися у вагоні.

Позивачем було направлено відповідачу Претензію про відшкодування вартості часткової втрати вантажу на суму 7765,46 грн. від 11.06.2014 року № 598/1-13.

Відповідач для можливості належного розгляду такої Претензію просив відповідача у листах від 18.06.14 року та 26.06.2014 року надати документ, який підтверджує сплату позивачем вартості отриманого вантажу за ціною вантажовідправника (ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»), документ, який підтверджує вартість вантажу згідно контракту між вантажовідправником ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» та постачальником ТОВ «НФ Трейдінг Україна».

Проте, надалі відповідачем було відхилено розгляд направленої позивачем претензії у зв'язку з ненаданням документу, який підтверджує сплату вартості отриманого вантажу згідно контракту між вантажовідправником та постачальником ТОВ «НФ Трейдінг Україна».

Предметом позову є стягнення завданих збитків на суму 7 765,46 грн. у зв'язку із недостачею вантажу.

Одним з доказів у підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем долучена до позовної заяви копія листа, підписаного головою правління ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" від 25.06.2014р. №01/ЛП-163, в якому зазначено, що станом на 24.04.2014р. ціна реалізації карбаміду насипом згідно загального прейскуранта складає 3 650,00 грн./т без ПДВ або 4 380,00 грн./т з ПДВ на умовах поставки EXW м.Сєвєродонецьк. Як стверджує позивач, копія даного листа отримана від ТзОВ "НФ Трейдінг Україна".

Статтею 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отже, доведенню підлягає вартість (розмір) фактичних збитків, яка встановлюється за документами відправника.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, як вбачається з вищевказаного листа, у такому відсутня інформація про вартість вантажу, відправленого по залізничній накладній №52698164 від 24.04.2014, також лист не містить інформації про те, що карбамід за ціною, яка зазначена у даному листі, був придбаний позивачем або ТОВ "НФ Трейдинг України" у ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" тощо. Крім того, даний лист не відповідає вимогам ст. 115 Статуту щодо документів, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення правовідносин залізниці чи ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (вантажовідправник) з ТзОВ "НФ Трейдінг Україна", проте за твердженнями позивача даний лист отримано саме від ТзОВ "НФ Трейдінг Україна".

Як зазначено судом першої інстанції, оригінал вказаного листа для огляду у судовому засіданні надано не було. В матеріалах справи лише наявна копія Договору № ДГ-КАР003964 від 05.02.2014 року про постачання товару, укладеного між ТОВ «НФ Трейдінг Україна» та ТОВ «Свиспан Лімітед». Згідно п. 3.7. Договору відвантаження товару може здійснюватися безпосередньо постачальником або/та вантажовідправником. Вантажовідправником за вибором постачальника може бути будь яка особа. При поставці залізничним транспортом на умовах FCA вибір місця відвантаження товару здійснюється за вибором постачальника.

У пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу.

Беручи до уваги приписи статті 115 Статуту, частини 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та роз'яснення у вищезазначеній постанові, матеріали справи не містять жодних рахунків чи інших документи ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", які б підтверджували вартість відправленого вантажу згідно залізничної накладної №52698164 від 24.04.2014, та на підставі яких можна встановити розмір (вартість) понесених збитків.

У п. 41 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", ЦК України включає до складу збитків не тільки витрати, які особа зробила, а і ті, що вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Натомість, ГК України включає до складу збитків лише витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків. Тому у господарських відносинах витрати, які особа мусить зробити в майбутньому, до складу збитків не включаються.

У листі від 18.06.2014р. № МЮ-4/2014-1 відповідач просив у позивача для розгляду претензії долучити документ, який підтверджує оплату вартості отриманого вантажу за ціною вантажовідправника ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", проте таких доказів позивач не надав, і таких доказів матеріали справи не містять. Позивачем не надано жодних доказів у підтвердження оплати вартості вантажу, отриманого згідно залізничної накладної №52698164 від 24.04.2014.

Також, у підтвердження вартості втраченого вантажу позивач посилається на договір від 05.02.2014р. між ТзОВ "НФ Трейдінг Україна" (постачальник) та ТзОВ "Свиспан Лімітед" (покупець) №ДГ-КАР003964 про постачання товару, до якого додана специфікація № СП-КАР003964/4 від 10.04.2014р, в якій зазначено, що ціна за 1000 т. карбаміду (насипом) складає 3400 грн. без ПДВ та 4080 грн. з ПДВ. Однак доказів, які підтверджують сплату вартості отриманого вантажу за цією ціною, матеріали справи також не містять.

Крім того, у пункті 2.7. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" зазначено, що у разі коли договори купівлі-продажу або поставки укладаються між посередниками, а договір перевезення укладається між першим продавцем-вантажовідправником і залізницею на доставку вантажу кінцевому покупцеві - вантажоодержувачу, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції, оскільки відповідно до статей 114 та 115 Статуту залізниця несе обмежену матеріальну відповідальність, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі документа вантажовідправника.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "НФ Трейдінг Україна" є посередником, а документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції. Разом з тим, як зазначено вище, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення правовідносин залізниці чи ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (вантажовідправник) з ТзОВ "НФ Трейдінг Україна".

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно положень статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна.

Відповідно до частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відшкодування збитків відповідно до чинного законодавства України є універсальною формою майнової відповідальності, яка застосовується за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 218 ГК України. Відповідно до цієї норми закону підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Причому необхідним є повний склад цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника. У разі відсутності, хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною поведінкою є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала та полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Суб'єктивною підставою деліктної відповідальності є вина.

Законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14).

Відповідно до ч. 1,2 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, оскільки відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, його застосування можливе лише за наявності умов відповідальності передбаченої законом. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести факт порушення зобов'язання контрагентом, наявність і розмір понесених збитків, а також причинний зв'язок між правопорушенням і збитками.

Відтак, враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами такої складової збитків, як розмір понесених збитків (вартість втраченого вантажу), та з висновком про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2015 року у справі № 914/4282/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" № 244/1-13 від 13.03.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.04.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.