КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа№ 910/27344/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: не з'явився.

від позивача: Парицька Н.О. за дов. № 63 від 31.12.2014.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014.

у справі № 910/27344/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

про розірвання договору та стягнення 13 825 297,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27344/14 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про розірвання договору та стягнення 13 825 297,59 грн., - задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Златобанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом задоволено позовні вимоги, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27344/14 та додані до неї матеріали повернуті скаржнику на підставі п.4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

19.02.2015 до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Златобанк" повторно надійшла апеляційна скарга на рішення господарського суду Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27344/14, разом із апеляційною скаргою апелянт звернувся до апеляційного суду з клопотанням про відновлення строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Скрипки І.М., Самсіна Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 відновлено Публічному акціонерному товариству "Златобанк" строк на подання апеляційної скарги, справу № 910/27344/14 прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду на 07.04.2015.

Але 07.04.2015 судове засідання по справі № 910/27344/14 не відбулось, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Шаптали Є.Ю. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 розгляд справи призначено на 22.04.2015.

В судовому засіданні 22.04.2015 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадженнфя та просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 22.04.2015 відповідач свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (далі - Клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Златобанк" в особі директора відділення «Запорізька регіональна дирекція» (далі - Банк) 24.12.2012 було укладено договір банківського рахунку №5044-ЮР (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору на умовах, в порядку та строки, зазначені у цьому договорі, банк відкриває клієнту проточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті на підставі окремої/их зави/заяв клієнта, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта з використанням платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього договору, а клієнт здійснює оплату наданих банком за цим договором послуг згідно з тарифами на послуги на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців АТ "Златобанк".

Як визначено п. 2.2 Договору, рахунок/ки відкривається/ються протягом 3 банківських (робочих) днів після надання до банку повного пакету документів, необхідних для відкриття рахунку відповідно до вимог чинного законодавства України.

З змісту п. 8.3 Договору вбачається, що поточний рахунок закривається: на підставі заяви клієнта; на підставі рішення органу, на який законом покладено функції щодо ліквідації або реорганізації клієнта; на підставі відповідного рішення суду або господарського суду про ліквідацію клієнта; на інших підставах, передбачених чинним законодавством України; на підставах, передбачених цим договором.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.11.2014 Товариством було надано Банку заяву №003-09/17753 від 26.11.2014 про закриття поточних рахунків, відкритих на виконання умов Договору, №5044, №5044 та №5044, а також надані платіжні доручення для перерахування грошових коштів, які залишилися на таких рахунках, на поточні рахунки Товариства, відкриті в інших банках.

Вказані заяви про закритті поточного рахунку юридичної особи або поточного рахунку відокремленого підрозділу, оформлені Товариством відповідним чином, отримані Банком 27.11.2014.

Як вбачається з довідки Банку № 488 від 27.11.2014 станом на 27.11.2014 на поточних рахунках Товариства № 5044, № 5044 та № 5044 залишок грошових котів складав 13 825 297,59 грн.

Як вбачається з позовної заяви, спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача, підстав для повернення залишків коштів на рахунках № 5044, № 5044 та № 5044 у розмірі 13 825 297,59 грн., а також для розірвання Договору.

Договір є договором банківського рахунку, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 72 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ч.ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пункт 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з п. 1.35 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.11.2014 Товариством було надано Банку заяву №003-09/17753 від 26.11.2014 про перерахування грошових коштів, які залишилися на рахунках № 5044, № 5044 та № 5044, на підставі платіжних доручень № 28273 від 26.11.2014, № 28274 від 26.11.2014 та № 28275 від 26.11.2014 на поточні рахунки Товариства, відкриті в інших банках.

Як передбачено п. 3.3.5 Договору банк бере на себе зобов'язання за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час, відповідно до умов цього договору.

Місцевим господарським судом та апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання банком платіжних доручень Товариства № 28273 від 26.11.2014, № 28274 від 26.11.2014 та № 28275 від 26.11.2014.

Пунктом 8.3. Договору встановлено, що поточний рахунок закривається, зокрема, на підставі заяви клієнта.

Відповідно до п. 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку, встановленого зразку.

З вище встановленого вбачається, що 27.11.2014 Банком були отримані заяви про закриття поточного рахунку юридичної особи або поточного рахунку відокремленого підрозділу, оформлені позивачем у відповідності до вказаної Інструкції.

Згідно з ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Як визначено п. 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

У відповідності до довідки Банку № 488 від 27.11.2014 станом на 27.11.2014 (момент подання заяв про закриття поточних рахунків) на поточних рахунках Товариства № 5044, № 5044 та № 5044 залишок грошових котів складав 13 825 297,59 грн.

Як встановлено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи не вбачається обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення Банку від відповідальності за порушення зобов'язання.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Товариства про стягнення з Банку грошових коштів у розмірі 13 825 297,59 грн., які обліковуються на рахунках Товариства № 5044, № 5044 та № 5044, підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про розірвання Договору апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Як визначено у п. 8.2.1 Договору, за ініціативою клієнта цей договір може бути розірваний на підставі заяви (у будь-який час).

Беручи до уваги наведені норми вбачається, що договір банківського рахунку може бути розірвано внаслідок односторонньої відмови клієнта за його заявою в будь-який час.

З матеріалів справи вбачається, що докази подання Товариством заяви до Банку про розірвання Договору за його ініціативою - відсутні.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вказаною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Такі ж висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 01.04.2013 у справі № 5002-21/2895-2012 та від 18.04.2013 у справі № 5023/4499/12.

Як визначено п. 2.5 Договору, розрахункові документи приймаються до виконання банком в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України. Банк виконує операції за рахунком за дорученням клієнта в порядку договірного списання або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів, в порядку, строки та на умовах, передбачених законодавством України, цим договором та іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що платіжні доручення Товариства № 28273 від 26.11.2014, № 28274 від 26.11.2014 та № 28275 від 26.11.2014 про перерахування грошових коштів не були виконані Банком у визначеному Договором порядку.

Тому, невиконання відповідачем зобов'язання з перерахування коштів свідчить про позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Беручи до уваги викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт невиконання відповідачем зобов'язання з перерахування грошових коштів встановлений, тому вимога позивача про розірвання Договору підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Публічного акціонерного товариства "Златобанк", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 в справі № 910/27344/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27344/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/27344/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/27344/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

Р.І. Самсін