номер провадження справи 12/33/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 Справа № 905/3415/14

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 905/3415/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова Компанія", м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія", м. Донецьк

про стягнення 177744,89 грн.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Південна промислова Компанія" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія" про стягнення основного боргу в сумі 143900,00 грн., пені в сумі 9867,99 грн., штрафу в сумі 14390,00 грн., трьох процентів річних за користування грошовими коштами в сумі 4186,90 грн., вартості неповернутої тари в сумі 5400,00 грн. за договором поставки № 180701/12 від 18.07.2012 року.

10.03.2015 року на адресу суду від позивача у справі надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що з ТОВ "Донецька інноваційна компанія" ведуться переговори щодо мирного врегулювання спору, та на призначену дату засідання 12.03.2015 року підприємство ще не зможе повідомити суд про результати переговорів, для досягнення домовленостей потрібен деякий час. Просить надати можливість для вирішення спору шляхом укладення мирової угоди та відкласти судове засідання з розгляду даної справи.

Вказане клопотання позивача судом задоволене про що винесена ухвала від 12.03.2015 року, якою відкладено розгляд справи на 02.04.2015 року об 11:30.

Представник позивача в судове засідання 14.04.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, доказів укладення мирової угоди з відповідачем суду не надав.

Представник відповідача в судове засідання 14.04.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

З наявного в матеріалах справи Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 16.02.2015 року вбачається, що місцезнаходження відповідача відповідає адресі, на яку направлялись ухвали господарським судом у даній справі, а саме: 83114, м. Донецьк, вул. Університетська, буд. 80-А.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Судом було здійснене відправлення ухвали про порушення провадження від 16.02.2015 та ухвал про відкладення розгляду справи від 12.03.2015 року та від 02.04.2015 року у даній справі на адресу місцезнаходження відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах справи конверти зі штампами реквізитів господарського суду, однак вказані ухвали не прийняті до пересилання з огляду на відсутність приймання поштових відправлень на територію Донецької області до міст обласного значення, серед яких зазначено м. Донецьк, про що господарський суд повідомлено листом Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 04-16-1682 від 01.12.2014 року, який міститься в матеріалах справи. Про неприйняття до пересилання вказаних ухвал судом були складені акти від 16.02.2015 року, 16.03.2015 року та від 06.04.2015 року.

При цьому, судом здійснене повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом надсилання телефонограм 01.04.2015 року та 10.04.2015 року, які наявні в матеріалах справи, що підтверджується витягами з журналу реєстрації телефонограм та факсограм. Однак вказані телефонограми відповідачем не прийняті, про що судом складені відповідні акти від 01.04.2015 року та 10.04.2015 року.

Разом з тим, з метою належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи 18.03.2014 року о 16 год. 05 хв. було здійснене електронне поштове відправлення ухвали суду від 12.03.2015 року у даній справі на адресу електронної пошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія", а саме: , що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою. Таким чином, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 18.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Південна промислова Компанія", далі Продавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія", далі Покупець, був укладений договір поставки № 180701/12, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на мовах, визначених в даному Договорі та Специфікаціях, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товари, визначені в п. 1.2. даного Договору (далі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість.

Згідно з п. 1.2. Договору Товар: кабельно-провідникова та електротехнічна продукція, тара. Найменування, кількість, одиниці виміру, ціни за одиницю Товару, загальна вартість партії Товару визначаються у погоджених сторонами Специфікаціях (далі - Специфікація), які є невід'ємними частинами Договору.

Умовами п. 2.1. - 2.4. Договору сторони визначили, що поставка здійснюється партіями. Додаткові умови поставки (місце та порядок поставки, строк поставки та інші умови) зазначаються сторонами у Специфікації. Перехід ризиків та права власності на Товар до Покупця здійснюється в момент поставки Товару. Сторони домовились, що датою поставки вважається дата передачі Товару, зазначена в первинних документах, підписаних уповноваженими представниками сторін. У зв'язку зі специфікою виробництва кабельно-провідникової продукції Продавець має право поставити Покупцю Товар у кількості більшому або меншому на 5% від кількості кожного маркорозміру Товару, погодженого сторонами у Специфікації.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. Договору ціна Товару сформована в національній валюті України та зазначається у погодженій сторонами Специфікації, рахунку-фактурі. Загальна вартість Договору визначається сторонами шляхом складання загальної вартості Товару, зазначеної у Специфікаціях, з врахуванням умов п. 2.4. Договору.

Згідно з п. 4.2., 4.4. Договору приймання Товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, визначеному в Інструкціях П-6, П-7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та якістю». Перелік товаросупровідних документів:

- видаткова накладна, товарно-транспортна накладна - за необхідності;

- податкова накладна;

- сертифікат якості;

- рахунок-фактура.

Умовами п. 5.1. Договору визначено, що оплата за кожну партію Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця у строки, зазначені у погодженій сторонами Специфікації.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.3. Договору тара та (або) упаковка, в якій відвантажується продукція, повинні відповідати вимогам відповідних стандартів та технічних умов та забезпечити повне збереження продукції від будь-якого роду пошкоджень та корозії при перевезенні, перевантаженнях на шляху та тривалому зберіганні. Найменування, кількість та вартість тари зазначаються в рахунку та накладній. Тара оплачується у строки, встановлені для оплати продукції та обумовлені в Специфікації. Продавець має право придбати у Покупця тару, раніше відвантажену з продукцією.

Згідно з п. 9.2. Договору даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його оформлення згідно п. 9.1. Договору та діє до 31 грудня 2012 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Отже, умови договору в частині виконання сторонами своїх зобов'язань є чинними і на момент розгляду справи судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, оскільки не сплатив всієї суми за поставлений товар, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 143900,00 грн. Крім того позивач зазначає, що відповідачу за видатковою накладною № Ю-00004691 від 26.11.2013 року була передана тара на суму 5400,00 грн., яка за умовами специфікації від 31.10.2013 року підлягала поверненню позивачу, однак відповідач тару так і не повернув, у зв'язку з чим повинен сплатити її вартість.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем до договору була складені та підписані наступні Специфікації:

- Специфікація від 26.03.2013 року, за умовами якої сторони узгодили поставку товару на загальну суму разом з ПДВ 886000,00 грн. з умовами оплати: 50% передоплати, 50% за фактом письмового повідомлення Покупця про готовність продукції до відвантаження, умови поставки: склад Покупця, строк поставки: 40 робочих днів з моменту передоплати та погодження технічного завдання;

- Специфікація від 31.10.2013 року, за умовами якої сторони узгодили поставку наступного товару: кабелю АСБл 10 3*120 у загальній кількості 2,300 км на загальну суму разом з ПДВ 287500,00 грн., з умовами оплати: 50% передоплати, 50% за фактом письмового повідомлення Покупця про готовність продукції до відвантаження, умови поставки: м. Слов'янськ за рахунок Постачальника, строк поставки: 20 робочих днів з моменту отримання передоплати, тара - підлягає поверненню.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, передбачений умовами договору, на загальну суму з ПДВ 893900,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами у справі видатковими накладними, належним чином засвідчені копії яких містяться у справі, зокрема:

- видатковою накладною № Ю-00001226 від 13.03.2013 року на суму 7900,00 грн.;

- видатковою накладною № Ю-00002212 від 29.04.2013 року на суму 286000,00 грн.;

- видатковою накладною № Ю-00002579 від 23.05.2013 року на суму 600000,00 грн.

На оплату товару за вказаними накладними позивачем були виписані рахунки-фактури № Ю-00001820 від 19.02.2013 року та № Ю-00002121 від 27.02.2013 року.

Товар за вказаними накладними був отриманий уповноваженими представниками відповідача, а саме: начальником буд. дільниці Дем'яносовим Миколою Федоровичем на підставі довіреності № 100 від 05.03.2013 року, заступником директора з виробництва Коробченко Олександром Олексійовичем на підставі довіреностей № 241 від 29.04.2013 року та № 283 від 21.05.2013 року, про що свідчать їх підписи на видаткових накладних.

Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач в якості передоплати за товар сплатив 28.02.2013 року кошти в сумі 300000,00 грн. та 20.05.2013 року кошти в сумі 450000,00 грн.

Тобто відповідачем свої зобов'язання з оплати за поставлений товар не виконані в повному обсязі у визначений умовами договору строк у зв'язку з чим за ним утворився борг в розмірі 143900,00 грн., який позивач і намагається стягнути.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору позивачем за видатковою накладною № Ю-00005691 від 26.11.2013 року була передана відповідачу тара, а саме: барабан 20д у кількості 3 шт. на загальну суму 5400,00 грн., яка за умовами специфікації від 31.10.2013 року підлягала поверненню позивачу.

Вказана тара за видатковою накладною № Ю-00005691 від 26.11.2013 року була отримана уповноваженим представником відповідача Левчик Юрієм Володимировичем на підставі довіреності № 685 від 26.11.2013 року, про що свідчить його підпис на видатковій накладній.

На оплату вартості вказаної тари позивачем був виписаний рахунок-фактура № Ю-00010689 від 26.11.2013 року.

Втім, відповідач тару позивачу не повернув та не здійснив оплату її вартості, внаслідок чого позивач намагається стягнути з останнього вартість неповернутої тари в сумі 5400,00 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 24.05.2013 року по 24.11.2013 року в сумі 9867,99 грн. на підставі п. 7.1. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що за несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,3 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми не оплаченого Товару за кожний день прострочки.

Разом з тим у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання з боку відповідача, позивач на підставі п. 7.2. Договору нарахував штраф в сумі 14390,00 грн. Так, за умовами вказаного пункту Договору у випадку, якщо затримка в оплаті поставленого Товару перевищить 30 днів, Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю штраф в розмірі 10% від суми поставленого, але не оплаченого Товару.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 24.05.2013 року по 12.05.2014 року в сумі 4186,90 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані з боку відповідача видаткові накладні № Ю-00001226 від 13.03.2013 року, № Ю-00002212 від 29.04.2013 року, № Ю-00002579 від 23.05.2013 року), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Порядок здійснення розрахунків між сторонами узгоджено у Специфікаціях до Договору, зокрема передбачені умови оплати: 50% передоплати, 50% за фактом письмового повідомлення Покупця про готовність продукції до відвантаження.

Зі змісту умов Специфікацій вбачається, що кінцевий строк оплати товару конкретно не визначений.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Умовами п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі у встановлений договором строк за поставлений згідно умов договору товар та не оплатив вартість отриманої тари, яка підлягала поверненню позивачу.

Докази у справі свідчать, що поставка товару за договором між сторонами у справі відбулась на загальну суму 893900, 00 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними № Ю-00001226 від 13.03.2013 року, № Ю-00002212 від 29.04.2013 року, № Ю-00002579 від 23.05.2013 року. Однак, оплата поставленої продукції відбулася частково, а саме в сумі 750000, 00 грн., що не заперечується позивачем. При цьому, відсутність письмового повідомлення Покупця про готовність продукції до відвантаження не спростовує факт поставки товару за вказаними накладними та прийняття його з боку відповідача, з огляду на їх підписання обома сторонами. Відтак, оскільки відповідач товар прийняв (про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані з його боку видаткові накладні), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору відповідно до ст. 692 ЦК України негайно після прийняття товару.

Разом з тим, докази по справі свідчать, що за видатковою накладною № Ю-00005691 від 26.11.2013 року була передана відповідачу тара, а саме: барабан 20д у кількості 3 шт. на загальну суму 5400,00 грн., яка за умовами специфікації від 31.10.2013 року підлягала поверненню позивачу. Однак в матеріалах справи відсутні докази повернення з боку відповідача вказаної тари.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за договором щодо не здійснення в повному обсязі оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 143900,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі, з врахуванням часткових оплат відповідачем боргу, в тому числі доведено наявність боргу з вартості неповернутої тари в сумі 5400,00 грн. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова Компанія" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія" основного боргу в сумі 143900,00 грн. та вартості неповернутої тари в сумі 5400,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов'язання з оплати поставленої продукції з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, а наданий позивачем розрахунок пені відповідає вимогам частини 6 статті 232 ГК України, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за період з 24.05.2013 року по 24.11.2013 року в сумі 9867,99 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Факт затримки в оплаті поставленого Товару більше ніж 30 днів з боку відповідача доведений наявними у справі доказами, розрахунок штрафу здійснений позивачем у відповідності до умов п. 7.2. Договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 14390,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем за поставлений товар, а наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за загальний період з 24.05.2013 року по 12.05.2014 року відповідає приписам вказаної статті, тому позовні вимоги щодо стягнення з першого відповідача трьох процентів річних в сумі 4186,90 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 3554,90 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія", відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.04.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 629, 638, 639, 625, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова Компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецька інноваційна компанія" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Донецька інноваційна компанія", 83114, м. Донецьк, вул. Університетська, буд. 80-А, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна промислова Компанія", юридична адреса: 69120, м. Запоріжжя, вул. Мікояна, буд. 22, кв. 6, поштова адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 3-г, , основний борг в сумі 143900 (сто сорок три тисячі дев'ятсот) грн. 00 коп., вартість неповернутої тари в сумі 5400 (п'ять тисяч чотириста) грн. 00 коп., пеню в сумі 9867 (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 99 коп., штраф в сумі 14390 (чотирнадцять тисячі триста дев'яносто) грн. 00 коп., три проценти річних в сумі 4186 (чотири тисячі сто вісімдесят шість) грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3554 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 90 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено - 20.04.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.