ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 квітня 2015 р. Справа № 902/441/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Зовнішньоекономічної асоціації "Новосвіт", (21022, м. Вінниця, пров. Станіславського, 16)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (21018, АДРЕСА_1; 21021, АДРЕСА_2)

про стягнення 7235,89 грн

при секретарі судового засідання Здорик Я.С.

за участю представників сторін:

позивача: Тусьмук С.О. - довіреність № 101 від 13.03.2015;

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Зовнішньоекономічна асоціація "Новосвіт" звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми заборгованості, що складає 6671,40 грн, з яких: основна сума боргу в розмірі 5091,29 грн, пеня в розмірі 481,73 грн, інфляційні нарахування в розмірі 1000,60 грн., 3% річних в розмірі 97,78 грн.

Ухвалою суду від 02.04.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/441/15 та призначено її до розгляду на 16.04.2015 року.

Позивачем 16.04.2015 року подано до суду заяву № 158 від 16.04.2015 року про збільшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача 7235,89 грн заборгованості, з яких: 5091,29 грн - основна сума заборгованості, 481,73 грн - пеня, 1550,45 грн - інфляційні нарахування, 112,42 грн - 3% річних.

З метою належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, розгляд справи відкладено на 30.04.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 30.04.2015 року позовні вимоги, з урахуванням заяви від 16.04.2015 року про збільшення позовних вимог, підтримала в повному обсязі.

Заява від 16.04.2015 року про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, відповідно до ст.22 ГПК України, оскільки вказані дії позивача не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідач в судове засідання 30.04.2015 року не з'явився, витребуваних судом документів не надав, причин неявки та ненадання документів не повідомив. Докази вручення ухвали суду від 16.04.2015 року направленої відповідачу, станом на день судового засідання у суду відсутні.

Про час, місце та день розгляду справи відповідач повідомлявся ухвалою суду від 16.04.2015 року про відкладення розгляду справи, яка надсилалась відповідачу рекомендованою поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення на дві адреси, одна з яких (21021, АДРЕСА_2) наведена відповідачем у договорі оренди, друга (21018, АДРЕСА_1) міститься в Єдиному державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (витяг з ЄДРПОУ №20431279 станом на 15.04.2015).

Враховуючи наведене, суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При неявці відповідача в судове засідання, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.45 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі стосовно місцезнаходження покладається на останню.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали суду від 16.04.2015 року, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.01.2014 року між Зовнішньоекономічною асоціацією «Новосвіт» (за договором - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (за договором - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення за № 42/14, відповідно до п.п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування - в оренду нежиле приміщення загальною площею 100 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, у стані, що дозволяє його повноцінне використання згідно умовами даного договору.

Приміщення надається орендареві для використання його у господарській діяльності орендаря (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору сплата орендної плати здійснюється орендарем на користь орендодавця на підставі виставленого останнім рахунку, відповідно до умов даного договору.

Згідно п. 2.2. договору орендар зобов'язується сплачувати на користь орендодавця договірну орендну плату із розрахунку 17,50 гривень за 1 кв. м. в місяць, в т.ч. ПДВ. Розмір орендної плати, визначений за умовами даного пункту, не включає в себе вартість фактично спожитої орендарем електроенергії та вартість вивезення сміття.

Відповідно до п. 2.5. договору розрахунки по сплаті орендної плати та відшкодуванню фактично спожитих комунальних послуг проводяться щомісячно на підставі виставленого орендодавцем рахунку, шляхом перерахування орендарем на рахунок орендодавця суми, визначеної відповідно до умов п. 2.2. та 2.4. договору, не пізніше 10-го числа місяця, за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду.

Згідно п. 3.4.2 договору, відповідач зобов'язався своєчасно і у повному об'ємі сплачувати орендну плату та інші платежі на користь орендодавця, встановлені договором.

В п. 4.1. сторони погодили, що оформлення передачі приміщення в оренду та повернення орендованого приміщення здійснюється шляхом складання сторонами акту приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін. Обов'язок по складанню акту прийому-передачі покладається на сторону, яка здійснює передачу приміщення. Акти прийому-передачі є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п. 6.1. даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2014 року.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду об'єкт оренди відповідно до акту прийому-передачі від 01.01.2014 року.

Відповідач всупереч вимогам законодавства та умовам договору своїх обов'язків щодо своєчасної та повної сплати орендної плати належним чином не виконувала, так з червня 2014 року хаотично здійснювала орендну плату за користування приміщенням, відшкодування вартості фактично спожитої електроенергії і вивезення сміття, а з вересня 2014 року взагалі припинила виконувати грошові зобов'язання перед позивачем.

Як стверджує позивач, в жовтні 2014 року ФОП ОСОБА_1 надіслала листа, в якому просила розірвати договір оренди нежилого приміщення № 42/14 від 01.01.2014 р. з 01 жовтня 2014 року, та здійснила вивіз власного майна, що знаходилось в орендованому приміщенні. Однак, в порушення вимог п. 4.1., п. 3.4.16 Договору відповідач не підписала угоду про припинення договору оренди нежилого приміщення № 42/14 від 01.01.2014 р., не здійснила повернення орендованого приміщення за Актом прийому-передачі та не погасила заборгованість за користування орендованим приміщенням. Відповідачем надано позивачу гарантійний лист від 10.10.2014 року, в якому відповідач зобов'язалась сплатити заборгованість в строк до 10.11.2014 року.

Відповідно до рахунку фактури № 703.020.5982 від 01.06.2014 р. сума орендної плати та вартість експлуатаційних витрат за червень 2014 р., згідно договору, складає 1841,19 грн, в тому числі ПДВ, з яких 1458,33 грн - орендна плата, 84,32 грн - відшкодування експлуатаційних витрат.

Відповідно рахунку фактури № 703.020.6025 від 01.07.2014 р. орендна плата та вартість експлуатаційних витрат за липень 2014 р., згідно договору, складає 1842,61 грн, в тому числі ПДВ, з яких 1458,33 грн - орендна плата, 85,74 грн - відшкодування експлуатаційних витрат.

Відповідно рахунку фактури № 703.020.6071 від 01.08.2014 р. орендна плата та вартість експлуатаційних витрат за серпень 2014 р., згідно договору, складає 1832,31 грн, в тому числі ПДВ, з яких 1458,33 грн - орендна плата, 75,44 грн - відшкодування експлуатаційних витрат.

Відповідно рахунку фактури № 703.020.6116 від 01.09.2014 р. орендна плата та вартість експлуатаційних витрат за вересень 2014 р., згідно договору, складає 1825,18 грн, в тому числі ПДВ, з яких 1458,33 грн - орендна плата, 68,31 грн - відшкодування експлуатаційних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, з липня 2014 року на банківський рахунок орендодавця надходили від орендаря наступні грошові кошти: 30.07.2014 р. - 1400,00 грн, 06.08.2014 р. - 440,00 грн, 28.08.2014 р. - 410,00 грн.

13.01.2015 року позивачем, з метою досудового врегулювання спору, направлено відповідачу претензію з вимогами щодо погашення заборгованості по орендній платі та комунальних платежах на дві адреси, які наведені у позовній заяві. Однак, обидва поштові відправлення повернуті позивачу. На конверті направленому за адресою визначеною відповідачем в договорі міститься відмітка поштового відділення: "за зазначеною адресою не проживає", а на конверті направленому за адресою місця проживання, визначеного в ЄДР, міститься відмітка поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, заборгованість орендаря за договором оренди нежитлового приміщення № 42/14 від 01.01.2014 року станом на 11.09.2014 року складає 5091,29 грн.

Наведене стверджується: договором оренди нежитлового приміщення № 42/14 від 01.01.2014 року, актом прийому-передачі приміщення від 01.01.2014р., рахунками на оплату орендної плати та комунальних платежів за період з червня 2014р. по вересень 2014р., банківськими виписками по сплаті орендної плати та комунальних платежів, обґрунтованим розрахунком орендної плати та комунальних платежів та іншими матеріалами справи.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України (далі ГК), господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору найму (оренди), регулювання яких здійснюється в главі 58 "Найм (оренда), ст.ст.759-786 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України)

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості зі сплати орендної плати, відшкодування вартості фактично спожитої електроенергії та вивезення сміття за період з червня 2014 по вересень 2014 включно в сумі 5091,29 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 5091,29 грн заборгованості з орендної плати є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем, за неналежне виконання грошових зобов'язань пред'явлено до стягнення з відповідача 481,73 грн - пені за період з 11.06.2014 року по 07.12.2014 року, 1550,45 грн - інфляційних нарахувань за період з червня 2014 по березень 2015 включно та 112,42 грн - 3% річних за період з 11.06.2014 року по 16.04.2015 року.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В п. 5.1.1 договору оренди нежитлового приміщення сторони погодили, що у випадку прострочення здіснення договірних платежів або здійснення їх у неповному розмірі орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунки заявлених до стягнення 481,73 грн - пені, 1550,45 грн - інфляційних нарахувань та 112,42 грн - 3% річних, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню, як такі що відповідають чинному законодавству та умовам договору.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу з орендної плати, пені, інфляційних втрат та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Судові витрати слід віднести на відповідача за правилами ст. 49 ГПК України, оскільки спір доведено до суду з його вини.

30.04.2015 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (21018, АДРЕСА_1) на користь Зовнішньоекономічної асоціації "Новосвіт", (21022, м. Вінниця, пров. Станіславського, 16) 5091,29 грн - основного боргу, 481,73 грн - пені, 1550,45 грн.- інфляційних нарахувань, 112,42 грн - 3% річних, 1827 грн - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 05 травня 2015 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2, 3 - відповідачу (21018, АДРЕСА_1); ( 21021, АДРЕСА_2)