ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 925/1492/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКочерової Н.О. (доповідач),
суддівІванової Л.Б., Саранюка В.І.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 09.02.2015
у справі№ 925/1492/14 господарського суду міста Києва
за позовомпублічного акціонерного товариства "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів"
допублічного акціонерного товариства "Старокиївський банк"
про тлумачення змісту договору
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Андруха О.В., дов. від 24.09.2014

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів" звернулося до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" про тлумачення змісту пункту 3.8. кредитного договору № 42-В від 26.12.2008, укладеного між сторонами у справі.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що зазначений пункт кредитного договору є нечітко сформульованим, сторони кредитного договору по різному трактують положення зазначеного пункту, що зумовило необхідність розтлумачення його змісту в розумінні, що мається на увазі під виразом "сплатити Банку одноразово за кожний випадок несвоєчасного платежу штраф у розмірі 5% від неповернутої суми кредиту і несплаченої суми відсотків".

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.11.2014 (суддя: Картавцева Ю.В.) позов задоволено повністю. Розтлумачено п. 3.8 кредитного договору № 42-В від 26.12.2008 наступним чином: при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків позичальник зобов'язується сплатити банку одноразово за кожний окремий випадок несвоєчасного платежу штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків без додавання заборгованості за попередні періоди.

При цьому, місцевий господарський суд, проаналізувавши умови кредитного договору в їх сукупності, дійшов висновку про те, що передбачений п. 3.8. кредитного договору штраф має бути сплачений позичальником при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків одноразово за кожний окремий випадок несвоєчасного платежу у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків без додавання заборгованості за попередні періоди, оскільки додавання до кожного наступного періоду заборгованості за попередній, враховуючи, що фактично штраф на борг за попередній місяць вже було нараховано, є необґрунтованим, недоцільним, не відповідає встановленому ст. 3 ЦК України принципу розумності і дійсній волі сторін під час укладення вказаного правочину та може призвести до подвійного нарахування неустойки за одне і теж порушення грошового зобов'язання.

Крім того, при розподілі судових витрат суд поклав витрати по сплаті судового збору на позивача, оскільки, за висновком суду, у даному судовому провадженні позивачем не надано доказів порушення або оспорювання його прав і охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, а позов фактично подано в інтересах позивача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 (колегія суддів у складі: Лобань О.І. - головуючий, Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.) апеляційну скаргу ПАТ "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2014 - без змін з тих же підстав.

В касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів" просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з ПАТ "Старокиївський банк" на користь ПАТ "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів" судовий збір у розмірі 1218,00 грн, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 26.12.2008 між публічним акціонерним товариством "Старокиївський банк" (банк, відповідач) та публічним акціонерним товариством "Сингаївський комбінат хлібопродуктів" (позичальник, позивач) укладено кредитний договір №42-В, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого банк зобов'язався надати позичальнику короткостроковий кредит в сумі 981882,00 доларів США терміном з 26.12.2008 по 26.01.2009 та з виплатою 18% річних за користування кредитом для здійснення статутної діяльності, а позичальник зобов'язався повернути кредит банку на умовах і в термін, передбачені договором.

Відповідно до п. 2.3. договору відсотки за користування кредитними коштами нараховуються від суми фактичної заборгованості по кредиту на календарну кількість днів з моменту зарахування банком кредиту на валютний рахунок позичальника до його фактичного погашення, тобто зарахування всієї суми на рахунок банку. Відсотки за користування кредитними коштами сплачуються банком щомісячно до 30 числа місяця і одночасно з поверненням кредиту.

Термін користування кредитом визначається з моменту перерахування суми кредиту на рахунок позичальника до моменту зарахування на рахунок банку суми боргу по кредиту і нарахованим відсоткам.

Кошти, що надходять на рахунок часткового погашення кредиту, в першу чергу спрямовуються на погашення заборгованості по процентам, а решта - на погашення заборгованості по тілу кредиту (п.2.6 договору).

У пунктах 3.6, 3.7, 3.8 сторонами визначено відповідальність сторін за порушення умов договору. Зокрема, пунктом 3.8. договору передбачено, що при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків позичальник зобов'язується сплатити банку одноразово за кожний випадок несвоєчасного платежу штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків.

Даний договір вступає в силу з моменту зарахування суми кредиту на валютний рахунок позичальника і діє до повного виконання зобов'язань сторонами по кредитному договору (п. 5.1. договору).

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач зазначав, що сторони кредитного договору № 42-В від 26.12.2008 по різному тлумачать пункт 3.8. кредитного договору. За твердженням позивача, штраф за несвоєчасну сплату відсотків має нараховуватись за кожен період окремо у розмірі 5% без додавання суми відсотків, несплачених за попередній період. Натомість, відповідач при здійснення розрахунку заборгованості позичальника (позивача у справі) за спірним кредитним договором нараховує передбачений п. 3.8. кредитного договору штраф кожен раз з урахуванням попередньої заборгованості, а не одноразово за кожен факт порушення.

Частиною першою статті 637 ЦК України передбачено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, виходячи із змісту ст. 213 ЦК України тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення нез'ясованостей та суперечностей у трактуванні його положень.

Між сторонами існує спір щодо тлумачення п. 3.8. кредитного договору, в якому визначена відповідальність позичальника за порушення строків повернення кредиту або сплати відсотків у вигляді сплати банку одноразово за кожний випадок несвоєчасного платежу штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків.

При цьому, позивач стверджує, що штраф за несвоєчасну сплату відсотків має нараховуватись за кожен період окремо у розмірі 5% без додавання суми відсотків, несплачених за попередній період. Натомість, відповідач при проведенні розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором нараховує передбачений п. 3.8. кредитного договору штраф кожен раз з урахуванням попередньої заборгованості, а не одноразово за кожен факт порушення.

Згідно з ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитними коштами нараховуються від суми фактичної заборгованості по кредиту на календарну кількість днів з моменту зарахування банком кредиту на валютний рахунок позичальника до його фактичного погашення, тобто зарахування всієї суми на рахунок банку. Відсотки за користування кредитними коштами сплачуються банком щомісячно до 30 числа місяця і одночасно з поверненням кредиту.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачено, що розрахунок відсотків за користування кредитними коштами здійснюється фактично за кожний окремий календарний місяць, а їх сплата проводиться позичальником щомісячно - до 30 числа місяця, про що вірно зазначили суди попередніх інстанцій.

Врахувавши наведене, проаналізувавши умови кредитного договору в їх сукупності, зокрема щодо порядку нарахування процентів за користування кредитом та порядку їх сплати, суди дійшли вірного висновку про те, що передбачений п. 3.8. кредитного договору штраф має бути сплачений позичальником при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків одноразово за кожний окремий випадок несвоєчасного платежу у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків без додавання заборгованості за попередні періоди, оскільки фактично штраф на борг за попередній місяць вже було нараховано, а додавання до кожного наступного періоду заборгованості за попередній є необґрунтованим, недоцільним, не відповідає встановленому ст. 3 ЦК України принципу розумності і дійсній волі сторін під час укладення вказаного правочину та може призвести до подвійного нарахування неустойки за одне і теж порушення грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, суди правильно задовольнили позовні вимоги у даній справі, розтлумачивши пункт 3.8. кредитного договору №42-В від 26.12.2008, наступним чином: при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків позичальник зобов'язується сплатити банку одноразово за кожний окремий випадок несвоєчасного платежу штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту і несплаченої суми відсотків без додавання заборгованості за попередні періоди.

Крім того, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій при розподілі судових витрат правильно поклали витрати по сплаті судового збору на позивача, оскільки, як вірно встановлено судами, позивач не надав доказів порушення або оспорювання його прав і охоронюваних законом інтересів з боку відповідача. При цьому, суди обґрунтовано зазначили, що позов у даній справі щодо тлумачення змісту укладеного між сторонами правочину фактично подано в інтересах позивача, який, як сторона кредитного договору, мав право ставити питання перед відповідачем щодо внесення відповідних змін до договору перед його підписанням, однак не вчинив таких дій, відповідні докази відсутні в матеріалах справи.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що виносячи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи. Переглядаючи справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив прийняте рішення без змін.

Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сигнаївський комбінат хлібопродуктів" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 у справі № 925/1492/14 - без змін.

Головуючий Н. Кочерова

Судді Л. Іванова

В. Саранюк