КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа№ 910/27292/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шипка В.В.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

при секретарі Матвєєнко Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

на ухвалу господарського суду міста Києва про вжиття заходів до забезпечення позову від 05.02.2015р.

на ухвалу господарського суду міста Києва про призначення судової експертизи об»єктів інтелектуальної власності від 05.02.2015р.

у справі № 910/27292/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виналь"

до 1) Державної служби інтелектуальної власності України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

про визнання недійсним повністю свідоцтв України на знак для товарів і послуг

за участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: Саламов О.В. - дов. № 1-8/8564 від 21.11.2014р.

від відповідача-2: Лихвар В.А. - дов. № 12/01 від 12.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2015р. у справі №910/27292/14 з власної ініціативи вжито заходи до забезпечення позову. До прийняття рішення у справі №910/27292/14 та набрання ним законної сили вжито заходи до забезпечення позову, а саме:

1) заборонено Державній службі інтелектуальної власності України:

- реєструвати договори про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг "Тамянка біанко" за свідоцтвом України №99777 та "Тамянка Rose" за свідоцтвом України № 105817;

- вносити зміни, пов'язані зі зміною особи власника (власників) свідоцтв, до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтв України №99777 та № 105817;

- вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу частково або повністю права власності на знак за свідоцтвами України №99777 та № 105817;

- приймати відмову від права на знак за свідоцтвами України №99777 та № 105817;

2) заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" до прийняття рішення у справі та набрання ним законної сили:

- передавати повністю або частково права інтелектуальної власності будь-яким особам на знаки для товарів і послуг "Тамянка біанко" за свідоцтвом України №99777 та "Тамянка Rose" за свідоцтвом України № 105817;

- здійснювати дії (подавати заяви, клопотання тощо), пов'язані з внесенням до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг змін та зі зміною особи власника (власників) свідоцтва, відносно знака за свідоцтвами України №99777 та № 105817 ;

- здійснювати дії (подавати заяви, клопотання), пов'язані з внесенням до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №99777 та № 105817;

- відмовлятися від права на знак для товарів і послуг за свідоцтвами України №99777 та № 105817;

- укладати з будь-якими особами ліцензійні договори на використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України №99777 та № 105817.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ТОВ "Котнар-М" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 05.02. 2015р. по справі №910/27292/14 про вжиття заходів щодо забезпечення позову.

В апеляційній скарзі відповідач-2 посилається на те, що господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р. апеляційну скаргу ТОВ "Котнар-М" було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 14.04.2015р.

Встановлено, що в судове засідання 14.04.2015 р. представники позивача не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача-2 (апелянта) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Предметом позову у цій справі є вимоги Приватного акціонерного товариства "Алеф-Виналь" про:

- визнання недійсним повністю свідоцтва на знак для товарів і послуг від 25.11.2008 р. №99777 "Тамянка біанко", зареєстрованого на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М";

- визнання недійсним повністю свідоцтва на знак для товарів і послуг від 27.04.2009 р. №105817 "Тамянка Rose", зареєстрованого на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М";

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України від 27.04.2009 р. №105817 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність";

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України від 25.11.2008 р. №99777 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Як вбачається із матеріалів справи, власником оспорюваних свідоцтв являється Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М".

Статтею 66 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом, якщо невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантії реального виконання рішення, а адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Згідно з ч. 7 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1114 Цивільного кодексу України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Пунктом 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року N 10 (далі - Положення), встановлено, що у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо зміни, пов'язаної зі зміною особи власника (власників) свідоцтва.

У відповідності до п. 2.4. Положення підставою для внесення відомостей до реєстру є, зокрема, рішення Держдепартаменту, клопотання або заява власника (власників) свідоцтва.

Власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору (ч.ч. 8-9 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг").

Ліцензійний договір повинен містити умову про те, що якість товарів і послуг, виготовлених чи наданих за ліцензійним договором, не буде нижчою від якості товарів і послуг власника свідоцтва і що останній здійснюватиме контроль за виконанням цієї умови.

Договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами. Сторона договору має право на інформування невизначеного кола осіб про передачу права власності на знак або видачу ліцензії на використання знака. Таке інформування здійснюється шляхом публікації в офіційному бюлетені відомостей в обсязі та порядку, встановлених Установою, з одночасним внесенням їх до Реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва в будь-який час може відмовитися від нього повністю або частково на підставі заяви, поданої до Установи. Зазначена відмова набирає чинності від дати публікації відомостей про це в офіційному бюлетені Установи.

У відповідності до вимог ст. 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не має права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років після припинення дії свідоцтва згідно із пунктами 1-3 статті 18 цього Закону.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі відчуження відповідачем-2 спірних свідоцтв на знак для товарів і послуг з наступним поданням до Державної служби інтелектуальної власності України заяви про реєстрацію відповідних змін. Крім того, передання відповідачем-2 майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвами України №99777 та № 105817 іншим особам може спричинити затягування розгляду справи внаслідок виникнення необхідності заміни відповідачів належними відповідачами, вплинути на підвідомчість та підсудність даного спору, що в свою чергу, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

З огляду на вищевикладене, а також існування пов'язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, наявність обставин, які свідчать про можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, здійснивши співставлення заявлених позивачем заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду по даній справі.

Щодо ухвали господарського суду міста Києва від 05.02.2015р. у справі №910/27292/14 про призначення у справі № 910/27292/14 судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6) слід зазначити наступне.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2015р. у справі №910/27292/14 призначено у справі № 910/27292/14 судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6).

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ТОВ "Котнар-М" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. по справі №910/27292/14 про призначення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності.

В апеляційній скарзі відповідач-2 посилається на те, що господарським судом неправильно застосовано вимоги ст.22, 41 ГПК України, а саме оскаржувана ухвала прийнята у відсутність представників відповідача-2, що порушує право останнього на захист своїх інтересів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р. апеляційну скаргу ТОВ "Котнар-М" було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 14.04.2015р.

Встановлено, що в судове засідання 14.04.2015 р. представники позивача не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача-2 (апелянта) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Приватне акціонерне товариство "Алеф-Виналь" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" про:

- визнання недійсним повністю свідоцтва на знак для товарів і послуг від 25.11.2008 р. №99777 "Тамянка біанко", зареєстрованого на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М";

- визнання недійсним повністю свідоцтва на знак для товарів і послуг від 27.04.2009 р. №105817 "Тамянка Rose", зареєстрованого на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М";

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України від 27.04.2009 р. №105817 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність";

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України від 25.11.2008 р. №99777 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання, в якому просить суд призначити у справі судовому експертизу об'єктів інтелектуальної власності, на дослідження експерту, винести наступні питання:

1) Чи є знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 109692 "Тамянка" та знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 105817 "Тамянка Rose" схожими настільки, що їх можна сплутати?

2) Чи є знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 109692 "Тамянка" та знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 99777 "Тамянка біанко" схожими настільки, що їх можна сплутати?

3) Чи є товари для яких зареєстровано знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 105817, тими самими чи спорідненими (однорідними) з товарами, для яких зареєстровано знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 109692?

4) Чи є товари для яких зареєстровано знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 99777, тими самими чи спорідненими (однорідними) з товарами, для яких зареєстровано знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 109692?

5) Чи є знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № 105817 "Тамянка Rose", № 99777 "Тамянка біанко" такими, що в результаті їх використання відносно товарів 33 Класу МКТП, може вводити в оману споживача відносно виробника товарів, а саме щодо власника свідоцтва України на знак для товарів і послуг за свідоцтвом № 109692?

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках призначення господарським судом судової експертизи.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Ухвалою від 05.02.2015р. господарський суд м. Києва призначив по справі судову експертизу у справі № 910/27292/14, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинив провадження у справі.

Визначення, чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експертів, чи ні дійсно віднесено до компетенції суду. У разі коли суддя потребує висновків фахівця з питань, що відносяться до предмету доказування, він вправі призначити експертизу на свій розсуд.

Відтак, судом першої інстанції правомірно встановлено, що для встановлення фактичних даних щодо наявності чи відсутності підстав для визнання свідоцтва України №99777 на знак для товарів і послуг "Тамянка біанко" та свідоцтва України № 105817 на знак для товарів і послуг "Тамянка Rose" недійсними повністю, необхідні спеціальні знання, якими суд не володіє.

Згідно ст. 79 ГПК України призначення судової експертизи є достатньою підставою для зупинення провадженні в справі.

Враховуючи те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України при призначенні судової експертизи можливе зупинення провадження по справі, то таке зупинення провадження в справі, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими та правомірними.

Твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд виніс ухвалу про призначення експертизи та зупинив провадження у справі за відсутністю його представника, чим порушив право останнього на захист своїх інтересів, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2014р. у справі № 910/27292/14 розгляд справи було відкладено на 05.02.2015р. До матеріалів справи долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.103), з якого вбачається, що 05.01.2015р. представник відповідача-2 отримав ухвалу суду від 22.12.2015р., а відтак був ознайомлений про дату, час та місце наступного судового засідання.

З огляду на вищевказане, місцевий господарський суд здійснив всі необхідні дії щодо повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору та надання сторонам рівного права на захист своїх інтересів, порушення норм процесуального права колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг судом не вбачається.

Враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повністю з'ясовано всі обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали господарського суду м. Києва про призначення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 05.02.2015р. та ухвалу господарського суду м. Києва про вжиття заходів до забезпечення позову від 05.02.2015р., судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва про призначення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 05.02.2015р. та ухвалу господарського суду м. Києва про вжиття заходів до забезпечення позову від 05.02.2015р. у справі № 910/27292/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/27292/14 повернути до господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Шипко

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко