ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р.Справа № 922/841/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Струм" м. Харків
до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача -: Петрашкіна Ю.О. (дов. б/н від 20.02.2015 року);

відповідача - не з'явився.

3-тя особа - Захарченко О.В. (дов. № 22 від 29.01.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Струм" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (далі - відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 205674,00 грн. та судового збору у розмірі 4113,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № ХС1257/212-139 на створення (передачу) науково-технічної продукції від 22.04.2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року порушено провадження по справі та призначено її до розгляду у судовому засідання на 02.03.2015 року.

У межах строків, визначених ст. 69 ГПК України, розгляд справи неодноразово відкладався з 02.03.2015 року до 11.03.2015 року, з 11.03.2015 року до 07.04.2015 року та з 07.04.2015 року до 20.14.2015 року для повторного виклику представників сторін у судове засідання та витребування додаткових документів, необхідних для повного та всебічного дослідження усіх обставин спору.

16.03.2015 року через канцелярію суду надійшла уточнену заяву (вх. № 9906) позивача, у якій останній просить суд стягнути з відповідача 205674,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 4113,48 грн.

17.03.2015 року представник позивача надав письмові пояснення (вх. № 10246), в яких зазначив, що сума 205674,00 грн. є неодержаними доходами, які позивач, як управнена сторона, одержав би у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності відповідачем.

07.04.2015 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву у якому заперечує проти позовних вимог зазначених у позовній заяві у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволення позову, а справу розглядати буз участі представника відповідача.

У судовому засіданні 07.04.2015 року, суд, розглянувши заяву позивача про уточнення позовних вимог, розцінив її як заяву про зміну підстав позову та у зв'язку з тим, що вона подана після початку розгляду справи по суті, долучив її до матеріалів справи.

20.04.2015 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких повідомив, що вартість робіт за договором з позивачем склала 2289262,80 грн. з ПДВ та що весь комплекс робіт прийнятий відповідно до акту здачі приймання робіт №1 від 06.06.2015 року на загальну суму 2289262,80 грн. з ПДВ та оплачений в повному обсязі, згідно банківських виписок від 16.04.2013р. та 19.06.2014 р.

Представник позивача в судовому засіданні 20.04.2015 року позовні вимоги підтримав, з підстави, викладених у позовній заяві, з урахуванням наданих уточнень, вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача та пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Відповідач у призначене судове засідання 20.04.2015 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину не явки суд не повідомив.

Представник третьої особи підтримав письмові пояснення від 20.04.2015 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

22.04.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Струм» (позивач) та Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (відповідач) було укладено договір № ХС 1257/212-139 ,у відповідності до умов якого позивач прийняв на себе зобов`язання виконати та передати науково-виробничу продукцію: робоча документація прив`язки АСУ ТП, яка постачається для реконструкції сортпрокатного цеху (1 черга) ПАТ «Дніпровський меткомбінат». Склад заготівок. Нагрівальна піч. Чорнова, проміжна і чистова групи клітей. Дротяна лінія. Сортова лінія (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість робіт складає: 293820,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору, оплата за договором здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача в наступному порядку:

30% від суми договору, зазначеної в п. 2.1, в порядку передплати, що складає 88146,00 грн(пункт 2.2.1 Договору.

Остаточна оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 банківських днів з дня отримання оплати від ПАТ «Дніпровський меткомбінат» за відповідним актом виконаних робіт відповідача, який містить виконаний позивачем об`єм робіт на підставі оформленого сторонами акту здачі - приймання робіт (пункт 2.2.2 Договору).

Як зазначає позивач, 21.05.2013 року відповідачем було перераховано на адресу позивача авансовий платіж в сумі 88146,00 грн. (а.с. 29), що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Також, як стверджує позивач, 02.07.2013 року та 30.07.2013 року ним було направлено на адресу відповідача рахунки на оплату № 117 від 27.04.2013 року на загальну суму 88146,00 грн. та № 92 від 25.06.2013 року на загальну суму 117528,00 грн. разом із актами №1, №2, №3 здачі-прийому науково-технічної продукції.

Як вказує позивач, відповідач належним чином не розрахувався за виконані позивачем роботи, чим завдав позивачу збитки, що за розрахунком позивача складають 205674,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У роз'ясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Згідно ч.1, ч.2 ст.226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів запобігання збитків та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоча б одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на договірних зобов'язаннях тому, що підтверджується договірними відносинами, що склалися між сторонами на підставі договору № ХС 1257/212-139 (а.с. 9-11).

У відповідності до умов вищезазначеного договору, відповідач доручає та зобов`язується оплатити, а позивач приймає на себе виконання та передачі науково-технічної продукції.

Відповідно до п. 9.1 вищезазначеного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання (тобто з 22.04.2013 року) та діє до виконання сторонами зобов`язань за договором.

У відповідності до пункт 2.2.2 Договору відповідач має здійснити остаточну оплату виконаних робіт протягом 5 банківських днів з дня отримання оплати від ПАТ «Дніпровський меткомбінат» за відповідним актом виконаних робіт відповідача, який містить виконаний позивачем об`єм робіт на підставі оформленого сторонами акту здачі - приймання робіт. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Дніпровський меткомбінат» та Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" укладено договір на виконання науково технічної продукції № 212-139 Г/ 12-1738-02 від 11.07.2012 року. На підставі якого підписаний акт здачі-приймання робіт від 06.06.2014 року, та здійснено попередню оплату у розмірі 1144631,40 грн. від 16.04.2013 року та оплату за виконані проектні роботи у розмірі 1144631,40 грн.від 19.06.2014 року. Тим самим, як зазначає ПАТ «Дніпровський меткомбінат», оплатив повну вартість робіт за вищевказаним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить відшкодувати збитки за надання послуг з виконання та передачі науково-технічної продукції в період дії вищезазначеного договору.

Доказів щодо визнання недійсним договору № ХС 1257/212-139 від 22.04.2013 року в матеріалах справи не міститься.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, господарський суд, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, приймаючи до уваги відсутність доказів того, що позивачу було завдано збитки, у зв'язку з не оплатою виконаної та переданої науково-технічної продукції, враховуючи вимоги ст. 33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків за виконану та передані науково-технічну продукцію в сумі 205674,00грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.04.2014 року по справі № 922/4146/13.

За таких обставин, господарський суд, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, судові витрати при відмові в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 58, 124, 129 Конституції, ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України, ст. ст. 225, 226 ГК України, 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 27.04.2015 року

Суддя О.О. Ємельянова