РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/3328/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-КВАДРО»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «ТЕПЛОРЕСУРС-М»

про стягнення 29 014,21 грн.

Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -ОСОБА_1 дов. №253 від 25.03.2015р.
від відповідача -ОСОБА_2 дов. №3 від 19.03.2015р. ОСОБА_3 дов. №3 від 19.02.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «М-КВАДРО» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «ТЕПЛОРЕСУРС-М» про стягнення з останнього безпідставно отриманих коштів у розмірі 29 014,21 грн., крім того просив судові витрати у розмірі 1827,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.01.2014 позивачем були на поточний рахунок відповідача перераховані грошові кошти в розмірі 29 014,21 грн. на підставі Договору №1331 від 23.01.2014. Проте, як вказує позивач, указані кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки такий договір є неукладеним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2015 порушено провадження у справі №910/3328/15-г та призначено розгляд справи на 25.03.2015.

19.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив №07 від 18.03.2015 на позовну заяву з додатками, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

25.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/3328/15-г від 17.02.2015.

25.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.03.2015 оголошувалася перерва до 15.04.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судове засідання 15.04.2015 з'явився, надав заперечення №б/н від 15.04.2015 на відзиви, пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд задовльнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, виколадених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 15.04.2015 з'явився, надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/3328/15-г.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.04.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «М-КВАДРО» (далі - Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «ТЕПЛОРЕСУРС-М» (далі - Виконавець, Відповідач) підписано Договір №1331 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе: «Підготовку вихідних матеріалів для отримання ТУ згідно технічного завдання Замовника і попередній розрахунок ВОГ. Отримання технічних умов в ПАТ «Київоблгаз» та розробка проектної документції на їх основі. Погодження документації в ПАТ «Київоблгаз» та ДП «Укрметртестстандарт». Експертиза проектної документації в ДП «КЕТЦ Держгірпромнагляду України», реєстрація проектної документації в інспекції ДП «Держгірпромнагляд».

Приписами п. 1.2.-1.3. Договору передбачено, що Виконавець зобов'язаний виконати всі обумовлені Договором роботи і здати їх Замовнику в закінченому вигляді у встановлені Договором терміни у повній відповідності з нормативними документами. Приймання і оцінка науково-технічної продукції здійснюється згідно з вимогами технічного завдання або іншого документа на проведення робіт.

Згідно з положеннями пунктів 2.1.-2.2. Договору за виконану роботу Замовник перераховує Виконавцю: вартість робіт - 24 178,51 грн., ПДВ - 20%: 4 835,70 грн. Всього до сплати: 29 014,21 грн. Оплата провадиться: авансовим платежем у розмірі 100% за виконання робіт.

Пунтами 3.1.-3.2. Договору передбачено, що робота рахується завершеною після підписання ОСОБА_3 здавання-приймання робіт. Виконання проектних робіт - до 30.03.2014.

Сторони дійшли згоди, що термін дії Договору: початок - 23.01.2014, закінчення - 31.12.2014 (п. 6.1. Договору).

Як вбачається з платіжного доручення №78 від 31.01.2014 Позивачем перераховано на рахунок Відповідача авансовий платіж у розмірі 29 014,21 грн., з призначенням платежу: «Оплата за виконання проектних робіт згідно дог. №1331 від 23.01.2014р., рах-факт. №1331 від 1331 від 31.01.2014 року у т.ч. ПДВ 20% - 4 835,70 грн».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що указані кошти були отримані Відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки Договір №1331 від 23.01.2014 є неукладеним у зв'язку з відсутністю істотних умов.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Відповідач зазначає, що Договір №1331 від 23.01.2015 є укладеним з моменту його підписання, а томуостанній не є реальним правочином. Крім того, Відповідач вказує, що для виконання ним своїх зобов'язань у нього було достатньо вихідних даних Позивача в розробленому Відповідачем на їх основі проекті та наявністю заяви Позивача та опитувального листа, які були розроблені Відповідачем та погоджені з Позивачем, на видачу технічних умов до ПАТ «Київоблгаз» від 31.01.2014. Також факт отримання від Позивача вихідних даних підтверджується і кошторисом №1 від 23.01.2014 на проектні роботи «Реконструкція вузла обліку природного газу на ТОВ «М-КВАДРО», який був узгоджений і підписаний Позивачем і Відповідачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «М-КВАДРО» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 207, 208 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Судом встановлено, що підписаний сторонами Договір за своєю правовою природою є договорором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а відтак між правовідносини сторін підлягають регулюванню за допомогою параграфа 4 Глави 61 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що відносно оспорюваного Договору сторонами узгоджено всі істотні умови, а відповідно він є укладеним.

Посилання Позивача на реальність Договору не приймаються судом до уваги враховуючи правову природу Договору, відповідно до дефініції якого, наведеної в ч. 1 ст. 887 ЦК України, вбачається, що останній є консенсуальним. Останнє свідчить про момент виникнення прав та обов'язків за ним не з моменту передання майна, вчинення іншої дії, а з моменту досягнення згоди.

Більше того, судом встановлено, що сторони виконували взяті на себе зобов'язання за цим Договором, адже, Замовником було перераховано авансовий платіж у розмірі 29 014,21 грн., з призначенням платежу: «Оплата за виконання проектних робіт згідно дог. №1331 від 23.01.2014р., рах-факт. №1331 від 1331 від 31.01.2014 року у т.ч. ПДВ 20% - 4 835,70 грн», а Виконавцем була виготовлена проектна документація та направлена Замовнику супровідним листом №09 від 14.03.2014, тобто у межах строку виконання договірного зобов'язання.

Вказана обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 ГК України, відповідно до приписів якої визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся), може мати місце на стадії укладання господарського договору, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень у справах, пов'язаних зі встановленням факту неукладеності договору (Постанова ВСУ від 10.02.2009 у справі №10/33/08, постанова Верховного Суду України від 25.06.2011. у справі №7/221-09.

У п. 39 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 12.03.2009 за №01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» вміщена відповідь на запитання чи повинен господарський суд у розгляді справи за позовом, який не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, відмовляти в задоволенні такого позову або ж припиняти провадження у справі здійснено посилання на постанову Верховного Суду України, зокрема, від 13.07.2004 за №10/732 де викладалася правова позиція, згідно з якою, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

Аналогічні питання порушені також і у п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 за №01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році», п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.11.2005 за №01-8/2229 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у І півріччі 2005 року» і п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 №01-8/482 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року».

Крім того, відповідно до абз. 6 п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України, суд відзначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

За приписами статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави - безпідставно набуте майно, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом чи правочином.

Отже, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-122цс14.

Отже, вимоги про повернення коштів на підставі вказаної статті можуть висуватися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 2 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що спірні кошти Позивачем були перераховані Відповідачу на виконання умов Договору №1331 від 23.01.2014, тобто на відповідній правовій підставі, що виключає можливість повернення спірних коштів на підставі приписів ст. 1212 ЦК України та застосування вказаної статті до спірних правовідносин.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не були надані суду належні та допустимі докази на підтвердження викладеного в позові.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, у якому відмовлено у задоволенні позовних вимог, покладаються на Позивача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85,Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Дата складання повного тексту рішення 27.04.2015.

Суддя А.В.Яковенко