РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015Справа №910/6341/15-г
За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Мале приватне підприємство "АКВАДОН"

про визнання права власності та витребування нерухомого майна

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від прокуратури: Вакулюк Д.С.

від позивача: Нечипорчук Н.О. (за до. № 225-КР-1119 від 02.04.2015)

від відповідача: Дорошенко А.О. (за дов. №20/04/15 від 20.04.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 29.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

16.03.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі - позивач) до Малого приватного підприємства «АКВАДОН» (надалі - відповідач) про визнання права власності та витребування нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 порушено провадження у справі № 910/6341/15-г та призначено розгляд справи на 01.04.2015.

01.04.2015 через канцелярію Господарського суду м. Києва від прокурора надійшли документи по справі, на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 01.04.2015, представник від прокуратури з'явився га надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 01.04.2015, представник позивача з'явився та надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 01.04.2015, представник відповідача з'явився та подав відзив на позовну заяву.

02.04.2015 через канцелярію Господарського суду м. Києва від відповідача надійшли документи по справі, на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

Суд керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву в судовому засіданні на 16.04.2015.

В судове засідання, призначене на 16.04.2015, представники сторін з'явилися та надали пояснення по справі.

Суд керуючись ст. 77 ГПК України, оголосив перерву в судовому засіданні на 22.04.2015.

В судове засідання, призначене на 22.04.2015, представник прокуратури з'явився та надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 22.04.2015, представник позивача з'явився та надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 22.04.2015, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію Господарського суду м. Києва від відповідача надійшло заперечення на заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Суд керуючись ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 29.04.2015.

В судове засідання, призначене на 29.04.2015, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Крім того, прокурор подав заяву про забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Разом з тим, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення. При цьому в заяві про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Проаналізувавши вищезазначену заяву та заслухавши пояснення прокурора, суд визнав заяву позивача такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Головним управлінням комунальної власності м. Києва, КП «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» та Малим приватним підприємством "АКВАДОН" на підставі проведеного інвестиційного конкурсу було укладено інвестиційний договір №9 про реконструкцію нежитлового будинку з надбудовою по вул. Петра Сагайдачного 20/2 від 07.04.2006.

28.08.2008 рішенням Київської міської ради №95/95 «Про передачу малому приватному підприємству «Аквадон» під реконструкцію нежилих будинків на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. А, на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. Б (садиба) у Подільському районі м. Києва» (далі - Рішення) було вирішено передати приміщення відповідачу за умови сплати оціночної вартості. 25.12.2008 було укладено додаткову угоду № 3 до інвестиційного договору № 9 від 07.04.2006 про реконструкцію нежилого будинку з надбудовою по вул. Петра Сагайдачного 20/2. Зазначеною угодою було змінено первісні умови інвестиційної угоди щодо моменту набуття права власності на об'єкт, а саме сторони дійшли згоди, що за умови компенсації Інвестором вартості цього об'єкта інвестування, визначеної звітом про оцінку вартості цього об'єкта та підписання акту приймання-передачі у власність, Інвестор набуває право власності на цей об'єкт.

У подальшому відповідач сплатив вартість Об'єкта та за актом приймання отримав право власності на нього. 04.11.2009 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були видані свідоцтва серії САС №741870, №741871, які підтверджують належність Об'єкту на праві приватної власності малому приватному підприємству «Аквадон».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У даному випадку підставою виникнення правовідносин є інвестиційний договір та відповідні додаткові угоди до нього.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 11 Цивільного кодексу України, право власності у позивача виникло безпосередньо на підставі наступного юридичного складу (юридичних фактів): інвестиційний договір №9 про реконструкцію нежитлового будинку з надбудовою по вул. Петра Сагайдачного 20/2 від 07.04.2006, додаткова угода № 3 до інвестиційного договору, сплата коштів, акт приймання- передачі.

Судом встановлено, що зазначені договори та додаткові угоди на теперішній час не є нікчемними, відсутні судові рішення щодо визнання зазначених договорів недійсними чи розірвання зазначених договорів.

Враховуючи викладене, відповідач на сьогоднішній момент є законним власником, та володіє спірним майном на відповідній правовій підставі. В свою чергу наявність правової підстави володіння повністю виключає можливість застосування ст. 387, 388 Цивільного кодексу України та витребування майна із володіння особи.

Також суд наголошує, що серед переліку документів, що подавалися на державну реєстрацію права власності наявні інвестиційний договір та додаткова угода № 3.

Зазначене також опосередковано підтверджує правомірність набуття відповідачем права власності на майно.

За змістом ст. ст. 387,388, 1212 ЦК Цивільного кодексу, заявлення віндикаційного позову можливе лише у позадоговірних відносинах. У разі існування між сторонами договірних відносин, при наявності конкуренції позовів перевагу слід надавати договірним способам захисту.

Таким чином, за наявності між сторонами договірних відносин, у разі виникнення спору щодо майна, належними способами захисту можуть бути лише способи захисту передбачені інститутами договірного права.

Зазначена правова позиція підтверджується висновками Верховного суду України. Зокрема, у своїй постанові від 23.12.2014 року у справі за № 5011-74/9393-2012 Верховний суд України вказує, що «права, у тому числі право осіб, які перебувають у зобов'язально-правових відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права». Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України, вказана позиція, що міститься у постанові Верховного Суду України, є обов'язковою для всіх судів України.

Позивач при обґрунтуванні вимог у позовній заяві вказував на те, що у даному випадку відчуження комунального майна повинно було відбуватися в рамках приватизаційної процедури, в порядку, визначеному законодавством про приватизацію та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації. Вказана позиція позивача спростовується наступним.

У даному випадку відносини сторін виникли виключно в договірному полі, а між сторонами договору інвестування до цього часу тривають відповідні відносини. В свою чергу вказівки позивача на те, що до спірної ситуації слід застосовувати законодавство про приватизацію та аргументація у своїй позиції наявності приватизаційних відносин, не відповідає фактичним обставинам справи та є по суті оцінкою інвестиційного договору та додаткових угод до нього на предмет удаваності (ст. 235 Цивільного кодексу України).

Однак, зазначений договір та додаткові угоди до нього на теперішній час не є нікчемними, та не визнані судом недійсними. Таким чином, враховуючи наведене, та презумпцію правомірності правочину відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, інвестиційний договір та додаткові угоди до нього до цього часу є дійсними та створюють інвестиційні права та обов'язки для сторін, тому вказівки позивача про необхідність застосування до ситуації приватизаційного законодавства є необґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради та їх виконавчі органи. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідна рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до її відання. Відповідно до п. 1 Положення «Про департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА))», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №2383 від 29.12.2012 (далі - Положення), Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), підпорядковується голові КМДА, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Департамент є юридичною особою (ідентифікаційний код юридичної особи 19020407). Відповідно до п. 4 Положення, основними завданнями Департаменту є у тому числі, але не виключно, забезпечення реалізації державної та регіональної політики у сфері відчуження майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, здійснення в межах своїх повноважень функцій щодо управління майном комунальної власності, здійснення повноважень власника щодо майна, що належить територіальній громаді міста Києва, а також здійснення захисту майнових прав територіальної громади міста Києва. З урахуванням вищевказаного можна зробити висновок, що повноваження щодо управління майном та захисту майнових прав територіальної громади м. Києва Київською міською радою (КМДА) були делеговані Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Окрім того, правовідносини, які є предметом спору, виникли у межах зобов'язально- правових відносин на підставі інвестиційного договору, сторонами якого відповідно до чинного законодавства були Головне управління комунальної власності м. Києва (зараз - Департамент), КП «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» та відповідач.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокуратури є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Стягнути з Київської міської ради (0 01044, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код: 22883141) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення в дохід державного бюджету 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. - суму судового збору.

3. Видати наказ.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 05.05.2015

Суддя М.О. Лиськов