ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 917/2579/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш О.Ю.

за участю

прокурора - не з'явився

представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Тереза Ю.О. за дорученням № 384-юр від 26.09.2014 року, Титаренко О.І. за дорученням № 53-юр від 18.02.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1682П/1-32) на рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року у справі

за позовом Полтавського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах: Державна екологічна інспекція у Полтавській області, м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи

про стягнення збитків в сумі 41297,06 грн., спричинених викидом забруднюючих речовин в повітря зі стаціонарних джерел без спеціального дозволу за фактом перевірки ДЕІ у Полтавській області ( акт №137/01-03-29 від 31.03.2011р.)

ВСТАНОВИЛА:

Полтавський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" шкоду, заподіяну державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в сумі 41297,06 грн. і перерахувати їх на р/р 0521, УДКСУ у Шишацькому районі, , МФО 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (т.1 а.с.2-7).

28.01.2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача шкоду, заподіяну державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в сумі 45 361,44 грн. і перерахувати їх на р/р 0521, УДКСУ у Шишацькому районі, , МФО 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (т.1 а.с.121-143).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року (суддя Бунякіна Г.І.) позовні вимогни задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" на р/р 0521, УДКСУ у Шишацькому районі, , МФО 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області - 45 361,44 грн. збитків, спричинених викидом забруднюючих речовин в повітря зі стаціонарних джерел без спеціального дозволу за фактом перевірки ДЕІ у Полтавській області та в доход державного бюджету України по коду бюджетної класифікації 2203001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", р/р 3002, отримувач: УДКСУ у м. Полтава, Полтавської області (м. Полтава), 22030001, код за , банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, код банку 831019 - 1 827,00 грн. судового збору (т.1 а.с.205-210).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 25 лютого 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вказує на те, що висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні строку позовної давності суперечить ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки про порушення позивач довідався у 2011 року, а направив запит і одержав від відповідача інформацію про час роботи джерел викидів тільки у 2013 році. Проте, суд першої інстанції фактично ставить початок перебігу строку позовної давності в залежність від дій або бездіяльності позивача, не зважаючи на момент, коли позивач дізнався про порушення. Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано п. 3.11 Методики, внаслідок чого з відповідача стягнуто не лише суму збитків, розрахованих за період з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, як це передбачено Методикою, але і за період, який передував складанню Акту. Крім того, відповідач вважає, що Акт не може бути доказом вчинення порушення природоохоронного законодавства, оскільки оформлений неналежним чином і не містить інформації, необхідної для висновку про здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин. На підставі наведеного просить рішення господарського суду Полтавської області від 27 лютого 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити (т.2 а.с.3-9).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що під час перевірки встановлено та зафіксовано здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, що є наднормативними, а відповідно до оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 р. N 01-06/20/2014 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимог і про відшкодування збитків» вказано, що збитки, завдані державі внаслідок порушення приписів законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягають відшкодуванню за весь час роботи стаціонарних відповідного дозволу. Просить здійснити розгляд апеляційної скарги без участі його представника та рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення (т.2 а.с.26-28).

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу також вказує на те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що нормами Цивільного кодексу України для даної категорії спору передбачена загальна позовна давність тривалістю гри роки. Оскільки момент припинення правопорушення датований 12.09.2012 року, на його думку позовна давність щодо відшкодування збитків спливає 13.09.2015 року. Просить рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення (т.2 а.с.31-35).

Прокурор та позивач у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином про що в матеріалах справи є зворотні повідомлення про вручення ухвали суду.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі прокурора та представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 1.2 роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення цього законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги, що відповідач здійснював в процесі своєї діяльності викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу, суд дійшов висновку про виникнення у Товариства зобов'язання з відшкодування завданих державі збитків. Розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, відповідно до п. 3.6. Методики, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди. Підставою нарахування Держекоінспекцією завданих збитків став не сам факт понаднормового викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а здійснення таких викидів без відповідного дозволу. Вказана обставина правомірно розцінена контролюючим органом як понаднормові викиди, оскільки залучений до матеріалів справи розрахунок належних до сплати збитків здійснений інспектором Держекоінспекції відповідно до наданих безпосередньо відповідачем довідки № 746 від 28.03.2011 року, звітів про проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря стаціонарними джерелами току, тракторної бригади, автопарку, ТФ № 4, МТФ № 5, МТФ № 4 та додатку до листа № 1199 від 20.05.2013 року щодо фактично відпрацьованого часу стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу за період відсутності дозволу на викиди ВП АФ "Гоголево". Тобто, нарахування належних до сплати збитків здійснено на підставі Методики з використанням даних відповідача щодо фактичного часу роботи стаціонарних джерел, які здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період відсутності дозволу. Також господарський суд зазначив, що перебіг строку позовної давності починається з 20.05.2013 року, тобто з моменту надання відповідачем необхідної інформації органу контролю для розрахунку завданих збитків.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Полтавський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері за матеріалами Державної екологічної інспекції у Полтавській області проведено перевірку щодо додержання вимог чинного природоохоронного законодавства в діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", зокрема, його виробничого підрозділу Агрофірма "Гоголево".

З Акту перевірки Державної екологічної інспекції у Полтавській області № 137/01-03-29 від 31.03.2011 року вбачається, що ВП АФ "Гоголево" ТОВ АФ "ім. Довженка" здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами в порушення вимог Законів України "Про охорону атмосферного повітря" та "Про охорону навколишнього природного середовища" (а.с.11-13).

Наведена обставина підтверджується Протоколом № 000304 про адміністративне правопорушення від 06 травня 2011 року, складеним відносно посадової особи підприємства відповідача Скачко В.М. та постановою про накладення адміністративне стягнення № 05-23-125 від 06 травня 2011 року про накладення на нього штрафу у розмірі 350,00 грн.(т.1 а.с.31,32).

Також з матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2011 року Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області видано Припис № 05-22-44, яким зобов'язано відповідача до 15.06.2011 року отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин (т.1 а.с.23).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Мінприроди України від 10.12.2008 р. № 639, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 року № 48/16064, відповідачем було завдано збитків державі внаслідок самовільного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря на загальну суму 41297,06 грн. (т.1 а.с.19-22).

29.05.2014 року Державна екологічна інспекція в Полтавській області надіслала на адресу відповідача з претензією № 71/02-08 (реєстраційний номер № 2129/01-14/05-15) з вимогою сплатити 41297,06 грн. збитків завданих внаслідок самовільного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря (а.с.14-22).

Обґрунтовуючи збільшені позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 45361,44 грн. (в редакції заяви про збільшення позовних вимог № 199/01-14/02-16 від 22.01.2015 року) прокурор посилається на вказаний Акт перевірки Державної екологічної інспекції у Полтавській області № 137/01-03-29 від 31.03.2011 року.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що в обгрунтування позовних вимог прокурор та позивач посилається на Акт перевірки Державної екологічної інспекції у Полтавській області № 137/01-03-29 від 31.03.2011 року (а.с.11-13).

Колегія суддів вважає, що вказаний Акт не може бути доказом вчинення порушення природоохоронного законодавства, оскільки оформлений неналежним чином і не містить інформації, необхідної для висновку про здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин.

На спірні правовідносини, пов'язані з нарахуванням позивачем збитків, завданих внаслідок наднормативних викидів відповідачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря, поширюється дія Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 10.12.2008 №639 (далі - Методика №639).

Визначення наднормативних викидів наведене у п. 2.1 Методики, відповідно до якої наднормативними вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», джерело викиду - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Наведені норми свідчать про те, що для стягнення з відповідача збитків, заподіяних наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, необхідно встановити факт такого викиду. Встановлення факту порушення природоохоронного законодавства у вигляді наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря може мати місце при проведенні перевірки вимог природоохоронного законодавства.

Порядок проведення перевірок додержання вимог природоохоронного законодавства і оформлення результатів таких перевірок регулюється Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженим наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 р. № 464.

Відповідно до п. 4.13 Порядку № 464, за результатами проведеної перевірки складається акт перевірки вимог природоохоронного законодавства.

Згідно з п. 1.4 Порядку № 464 Акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

У п. 4.14 Порядку № 464 зазначено, що не допускається включення до акта перевірки інформації або висновків, які не підтверджені документально, а також інформації, наданої правоохоронними органами.

Відповідно до п. 2.2 Методики, факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

При визначенні розміру збитків Позивачем використано розрахунковий метод.

Відповідно до п. 3.6 Методики, розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Колегія суддів, оглянувши матеріали справи та проаналізувавши їх, вважає необхідним зазначити наступне.

У Акті перевірки відсутні посилання на джерела інформації, наведені у п. 3.6 Методики, і взагалі інформація про відповідні параметри джерел викидів та/або джерел утворення забруднюючої речовини, оскільки на момент перевірки була відсутня.

Згідно з п. 3.7 Методики, за відсутності у відповідній документації суб'єкта господарювання інформації щодо параметрів джерел викидів та/або джерел утворення забруднюючої речовини розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду (утворення), який здійснюється без дозволу на викиди, визначається за результатами інструментально-лабораторних вимірювань.

Таким чином, маса наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря у спірному випадку мала здійснюватися після проведення відповідних вимірювань.

Відповідно до абз. 2 п. 4.16 Порядку № 464 в Акті перевірки повинна зазначатися інформація, пов'язана з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання безпосередньо на об'єкті перевірки), та зазначатися посилання на акти відбору проб та протоколи вимірювань. Оскільки інформація щодо здійснення інструментально-лабораторних вимірювань в Акті відсутня, це означає, що такі заходи при проведенні перевірки не вживалися.

Проте, з Акту випливає, що позивачем під час перевірки не визначено масу викидів забруднюючих речовин та не встановлено, які саме види забруднюючих речовин потрапляють в атмосферне повітря з належних відповідачу джерел.

Акт перевірки, який позивач зазначає підставою позову, містить тільки загальну інформацію, що викиди нібито мають місце, проте не деталізує, які це викиди і який їх обсяг. Посилання на документи, що підтверджують наявність викидів, в Акті також відсутні.

З Акту вбачається, що під час проведення перевірки не з'ясовано відомості, достатні для застосування розрахункових методів визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, оскільки при проведенні перевірки, в порушення вимог Методики, не здійснено інструментально-лабораторні вимірювання.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що при складанні Акту, позивач порушив п. 4.14 Порядку № 464, який містить пряму заборону щодо включення до актів перевірки висновків та інформації, не підтверджених документально.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що фактично для застосування розрахункового методу позивачем використано інформацію щодо джерел викидів, яка з'явилася у позивача тільки після одержання відповідачем дозволів на викиди у 2012 році.

Таким чином, Позивачем неправомірно застосовано розрахунковий метод за відсутності на момент проведення перевірки інформації щодо параметрів джерела викиду (джерела утворення), зафіксованих у відповідній документації суб'єкта господарювання, що є обов'язковою умовою для застосування цього методу.

За таких обстави, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції невірно застосовано п. 3.6 і п. 3.7 Методики.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.п.2.1.2, 2.2 Методики №639 наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства. Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Відповідно до п.2.7.1 Методики №639 розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються, зокрема, у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно з п.4.1 Методики №639 розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини. Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

В свою чергу, відповідно до п.3.6 Методики №639 розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою №2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

При цьому, пунктом 3.11 Методики №639 передбачено, що час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заявлена до стягнення шкода нарахована за періоди, які передували даті складення Акту, і періоди, наступні за цією датою, а саме розрахунком охоплено період з 2009 по 2012 рік (а.с.27-30).

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що датою виявлення наднормативного викиду у спірному випадку є дата складання Акту № 137/01-03-29 перевірки дотримання природоохоронного законодавства 31.03.2011 року. Датою усунення порушення є дата одержання дозволу на здійснення викидів 13.09.2012 року. Отже, період, за який відповідач, відповідно до п. 3.11 Методики, мав право розрахувати шкоду становить з 31.03.2011 року до 12.09.2012 року за умови наявності у складеному позивачем Актах всіх необхідних даних для розрахунків.

Приймаючи до уваги, що можливість розрахунку шкоди залежить від такого чинника як маса наднормативного викиду, яка розраховується за конкретний час роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а, як зазначалось вище, цей час згідно п. 3.11 Методики визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення

За таких обстави, невизначеність часу роботи джерела викиду унеможливлює встановити розмір шкоди, у зв'язку з чим позивачем недоведено розміру майнової шкоди, що унеможливлює застосування деліктної відповідальності.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем та прокурором ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції не доведено обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено позовні вимоги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування позовної давності.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, в зв'язку з чим рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року у даній справі підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 2 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року у справі № 917/2579/14 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повна постанова складена 27.04.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Черленяк М.І.