ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 квітня 2015 року Справа № 914/3182/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Бенедисюк І.М. і Палій В.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Львів-Інформ-Ресурси", м. Львів (далі - Підприємство),

на рішення господарського суду Львівської області від 24.11.2014 та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015

зі справи № 914/3182/14

за позовом Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів,

до Підприємства

про стягнення 50 000 грн. штрафу та 49 500 грн. пені,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 23.03.2015 б/н (разом з клопотанням про відновлення строку її подання), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 24.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 зі справи № 914/3182/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з абзацом першим підпункту 2.21 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VIГосподарського процесуального кодексу України" платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Проте до касаційної скарги додано платіжне доручення від 20.03.2015 № 198, в якому у рядку "призначення платежу" зазначено "справа № 314/3182/14" замість "справа № 914/3182/14", а тому дане платіжне доручення не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку.

Згідно із статтею 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

У даному разі оскаржувана постанова апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 105 ГПК України набрала законної сили 18.02.2015, а строк її оскарження в касаційному порядку закінчився 10.03.2015. Касаційну ж скаргу відповідно до штампу Львівського апеляційного господарського суду подано 24.03.2015, тобто після закінчення строку подання цієї скарги.

Відповідно до частини першої статті 53 ГПК України господарський суд, зокрема, за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Поважними в розумінні наведеної норми можна вважати причини, пов'язані з наявністю обставин, які об'єктивно, тобто незалежно від волі заявника, унеможливлювали вчинення ним відповідних процесуальних дій в установлений для цього строк.

У касаційній скарзі Підприємство зазначає про те, що копію оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції скаржником отримано "поза строками касаційного оскарження", проте доказів на підтвердження зазначеного факту не подало.

Проте, як свідчать матеріали справи, представники скаржника (Антонюк О.О. і Козоріз Г.М.) брали участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, в якому було оголошено вступну та резолютивну частини постанови зі справи, а примірник оскаржуваної постанови оформлено належним чином та надіслано сторонам у справі 20.02.2015 (тобто в межах передбаченого статтею 105 ГПК України строку).

З урахуванням наведеного у Вищого господарського суду України відсутні правові підстави для висновку про наявність поважних причин пропуску строку подання касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанцій в даній справі. Тому клопотання скаржника про поновлення цього строку задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, а клопотання про поновлення цього строку відхилено.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 111 ГПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Між тим у даній касаційній скарзі хоча й вміщено посилання на окремі норми матеріального та процесуального права, проте не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та процесуального права припустилися, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, у чому саме полягало таке порушення або неправильне застосування і яким чином це вплинуло на прийняття зазначених судових актів.

Доводи скаржника стосуються встановлення фактичних обставин справи та оцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вказано в пункті 62 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України" (в редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 3), якщо в касаційній скарзі не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, то касаційна скарга до розгляду не приймається і підлягає поверненню судом.

Керуючись пунктами 4, 5 та 6 частини першої і частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Львів-Інформ-Ресурси" про відновлення строку подання касаційної скарги зі справи № 914/3182/14 відхилити.

2. Касаційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 24.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 зі справи № 914/3182/14 повернути державному підприємству Міністерства внутрішніх справ України "Львів-Інформ-Ресурси".

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Палій