ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2015 р.Справа № 5024/919/2011
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від ПАТ "Кредобанк": Копитіна О.С. - за дорученням

від ТОВ „Фінансова компанія „Ідеа Капітал": Копитіна О.С. - за дорученням

від ПАТ "Молодіжний житловий комплекс": не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційні скарги:

- Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"

- Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Ідеа Капітал"

на ухвалу господарського суду Херсонської області

від 31 березня 2015 року

у справі №5024/919/2011

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"

до Приватного акціонерного товариства "Молодіжний житловий комплекс"

про стягнення 5.484.429 грн. 70 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 31.03.2015 р. (суддя Закурін М.К.) заява Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (далі Банк) про заміну стягувача правонаступником залишена без задоволення.

В апеляційних скаргах апелянти просять вищеназвану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким замінити стягувача з Банка на ТОВ „Фінансова компанія „Ідеа Капітал" (далі ТОВ) у зв'язку з переходом до останнього прав кредитора відповідно до умов договору факторингу № 28 від 26.06.2014 р. за договором кредитної лінії № 63 від 30.10.2006 р., укладеного між Банком та Приватним акціонерним товариством "Молодіжний житловий комплекс" (далі ПАТ).

Скарги мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувану ухвалу місцевим судом не враховано, що на теперішній час унеможливилось примусове виконання наказу господарського суду № 5024/9192011, оскільки в Державному реєстрі речових прав на не рухоме майно здійснено заміну іпотекодержателя і неможлива реалізація майна боржника на користь Банку з метою погашення заборгованості за договором кредитної лінії. Таким чином, вказаною ухвалою позбавлено стягувача на задоволення вимог шляхом реалізації заставного майна у виконавчому проваджені, що унеможливлює примусове виконання рішення місцевого суду від 13.09.2011 р., а тому заява Банк про заміну стягувача з останнього на ТОВ підлягає задоволенню у зв'язку з переходом за договором відступлення прав за забезпечувальними документами від 26.06.2014 р. до останнього прав кредитора за договором кредитної лінії № 63 від 30.10.2006 р.

В судовому засіданні представник Банку та ТОВ доводи апеляційних скарг підтримав у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про день, час і місце розгляду справи ПАТ був своєчасно та належним чином повідомлений, але не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 23.05.2011 р. Банк звернувся до господарського суду з позовом до ПАТ про стягнення грошових коштів у сумі 5484429 грн. 70 коп., посилаючись на те, що останній не виконав свої зобов'язання за договором кредиту № 63 від 30.10.2006 р. та додаткових угод до нього № 1 від 06.11.2006р, № 2 від 15.11.2006р, № 3 від 29.11.2006р, № 9 від 20.08.2007р, № 10 від 19.10.2007р., № 39 від 14.11.2008 р. щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів, внаслідок чого має борг з повернення кредитних коштів у сумі 3727961 грн. 98 коп., а тому повинний сплатити Банку не лише зазначену суму боргу, а ще й 1485319 грн. 15 коп. - відсотків за користування кредитом, 1200 грн. - комісії та 269948 грн. 57 коп. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 13.09.2011 р., яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.10.2011 р., позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі та з ПАТ на користь Банку стягнуто: 3727961 грн. 98 коп. - боргу з повернення кредитних коштів, 1485319 грн. 15 коп. - відсотків за користування кредитом, 1200 грн. - комісії та 269948 грн. 57 коп. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплати відсотків, а також 25500 грн. понесених судових витрат на сплату держмита та 236 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.01.2012 р. вищезазначені судові рішення скасовані в частині стягнення з відповідача 318316 грн. 19 коп. відсотків за користування кредитом, 1200 грн. - комісійних та 69018 грн. 09 коп. пені та справа в цій частині направлена на новий розгляд до місцевого господарського суду, а в решті частині вищеназвані судові акти місцевого та апеляційного суду залишені без змін.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Херсонської області від 21.02.2012 р. з ПАТ на користь Банку стягнуто: 318316 грн. 19 коп. - відсотків за користування кредитними коштами, 1200 грн. - комісійних та 69018 грн. 09 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 01.03.2012 р. ПАТ надана розстрочка виконання судових рішень від 13.09.2011 р. та 21.02.2012 р. строком на 3 роки рівнозначними щомісячними сумами в розмірі 152345 грн. 27 коп. починаючи з 01.03.2012 р.

14.11.2011 р. та 12.03.2012 р. Банку видані відповідні накази на примусове виконання рішень суду за якими відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ПАТ на користь Банку: 3727961 грн. 98 коп. - боргу з повернення кредитних коштів, 1485319 грн. 15 коп. - відсотків за користування кредитом, 1200 грн. - комісії, 269948 грн. 57 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплати відсотків, 25500 грн. - понесених витрат на сплату держмита та 236 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

12.03.2015 р. Банк звернувся до господарського суду Херсонської області із заявою про заміну стягувача з Банку на ТОВ посилаючись на те, що за договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами № 28 від 26.06.2014 р. до останнього перейшли усі права стягувача за всіма зобов'язаннями по кредитному договору № 63 від 30.10.2006 р.

ТОВ заяву Банку підтримав у повному обсязі, а ПАТ вважав її безпідставною, посилаючись на те, що за договором факторингу Банк передав ТОВ лише права за кредитним договором по стягненню кредиту та процентів за його користування, без передачі прав по стягненню пені та судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги скаржники посилаються на договір відступлення прав за забезпечувальними документами від 26.06.2014 р., що був укладений між Банком і ТОВ та витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки

Але, цей договір та витяги взагалі не надавались Банком суду першої інстанції ані під час подання відповідної заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, ані під час розгляду цієї заяви у судовому засіданні, а тому місцевий суд підставне розглянув заяву Банку виключно за наданими останнім матеріалами.

Відмовляючи у задоволенні заяви Банку про заміну стягувача місцевий суд виходив з того, що за договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальними документами № 28 від 26.06.2014 р. Банком не передавалися ТОВ права щодо стягнення з ПАТ на користь Банку: 25500 грн. понесених витрат на сплату судового збору та 236 грн. понесених витрат на сплату інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які були стягнуті за судовими рішеннями та за якими здійснюється примусове виконання органами Державної виконавчої служби і цей факт не спростовується скаржниками в апеляційних скаргах.

Відповідно до ст. 25 ГПК України у разі заміни кредитора в зобов'язанні, господарський суд залучає до участі у справ правонаступника на будь-якій стадії судового процесу.

У п. 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 25 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу та воно можливе у випадках заміни кредитора у зобов'язаннях.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою серед інших випадків внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

На підставі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження".

Виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України „Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України „Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому, питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 25 ГПК України.

При викладених обставинах колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Оскільки, за наслідками укладеного між Банком і ТОВ договором факторингу № 28 від 26.06.2014 р. до останнього не були передані права щодо стягнення з ПАТ на користь Банку: 25.500 грн. - витрат по сплаті судового збору та 236 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які були стягнуті судовим рішенням від 13.09.2011 р. та судовий наказ в цій частині до сьогоднішнього часу знаходиться на виконанні органів Державної виконавчої служби, то суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що ст. 25 ГПК України не передбачено правонаступництво частини прав стягувача, так як в межах однієї господарської справи не може існувати два стягувача, один з яких не приймав участі у справі на стадії її судового розгляду та не був, фактично, позивачем у справі.

Доводи скаржників про те, що фактично оскарженою ухвалою місцевий суд позбавив ТОВ можливості на задоволення вимог шляхом реалізації заставного майна у виконавчому проваджені, що унеможливлює примусове виконання рішення місцевого суду від 13.09.2011 р. не заслуговують на увагу, оскільки Банк не позбавлений можливості відступити всі свої права ТОВ, зокрема, і право стягнення з ПАТ на користь ТОВ 25.500 грн. - витрат по сплаті судового збору та 236 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала місцевого суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 106 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського су Херсонської області від 31.03.2015 року у справі № 5024/919/2011 - залишити без змін, а апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Ідеа Капітал" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.04.2015 року.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Ярош А.І.