ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 р. Справа№ 914/766/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засіданні Корчинському О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "СВІТ СР", смт. Новий Яричів, Кам'янка Бузький район, Львівська область

до відповідача Державного підприємства "Львіввугілля", м.Сокаль, Львівська область

про стягнення 68 324,90 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Прійма А.В. - представник (довіреність вих.№0502/1-3 від 05.02.2015р.);

від відповідача Карпів М.Р. - юрисконсульт (довіреність №8/49-1 від 01.04.2015р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "СВІТ СР" до Державного підприємства "Львіввугілля" про стягнення 68 324,90 грн., з яких 67 200,00 грн. основного боргу та 1 124,90 грн. пені.

Ухвалою суду від 12.03.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.03.2015р.

В судовому засіданні 30.03.2015р. було оголошено перерву до 27.04.2015р.

Представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2015р. супровідним листом було долучено до матеріалів справи додаткові докази (вх.№13057/15 від 30.03.2015р.). Серед наведених документів є платіжне доручення №953 від 12.03.2015р., яке підтверджує часткове погашення заборгованості відповідачем у сумі 30 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, з врахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу в розмірі 30 000,00 грн.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву вих.№6-юр від 25.03.2015р. (вх.№13058/15 від 30.03.2015р.), у якому відповідач визнає частково наявність заборгованості у сумі 37 200,00 грн. та просить відмовити у стягненні пені в розмірі 1 124,90 грн.

Представник відповідача подав клопотання вих.№9-юр від 22.04.2015р. (вх.№17291/15 від 27.04.2015р.), яким він просить долучити до матеріалів справи наступні документи: копію звіту про фінансові результати з 2014р.; довідку про кредиторську заборгованість станом на 01.04.2015р.; копію статуту ДП «Львіввугілля»; копію полодження про ВП Управіння «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля».

У судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву вих.№6-юр від 25.03.2015р. (вх.№13058/15 від 30.03.2015р.), просив відмовити у задоводенні позовних вимог в частині стягнення пені, у зв"язку з важким фінансовим становищем, яким також обґрунтовував виникнення заборгованості.

Слід зазначити, що при поданні позовної заяви позивач вказував третю особу без самостійних вимог Відокремлений підрозділ "Управління "Західвуглепостач".

Вищим господарським судом України у п.п.1.6. п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011, № 18 із змінами та доповненнями роз"яснино, що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Відтак, суд при прийнятті вказаної позовної заяви до розгляду витребовував у позивача нормативно та документально обґрунтоване пояснення щодо необхідності залучення до участі у справі третьою особою Відокремлений підрозділ "Управління "Західвуглепостач".

В судовому засіданні було з"ясовано, що Відокремлений підрозділ "Управління "Західвуглепостач" не є юридичною особою, що підтверджується п.3.2 Положення на підставі якого діє останній, відтак він не може бути залученим до участі у справі як третя особа без самостійних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, суд,-

встановив:

04.12.2014р. між Державним підприємством "Львіввугілля" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "СВІТ СР" (учасник) було укладено договір №396 про закупівлю товару за результатами відкритих торгів проведених 29.10.2014р. (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого учасник зобов'язувався у 2014-2015 роках поставити замовнику товар, а саме: 28.92.6 частини машин і устаткування для гірничих робіт, робіт у кар'єрі та для будівництва (кулаки до виконавчих органів гірничих комбайнів) (кулак 1ГШ68.53.02.002-3 - В кількості 700 штук), кулак КСП-32.00.01.100 - в кількості 500 штук, кулак РКС-2 - в кількості 700 штук), а замовник зобов'язувався прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму.

Згідно п.1.2. договору кількість, ціна, асортимент і терміни постачання товару визначаються специфікацією №1, яка є складовою і невід'ємною частиною цього договору.

За умовами п.3.1. договору ціна товару за одиницю і по позиціях зазначена в специфікації №1 до договору. Загальна сума даного договору визначається загальною сумою товару по специфікації №1 і становить: 1 061 400,00 грн. (один мільйон шістдесят одна тисяча чотириста гривень 00 копійок) у тому числі ПДВ 176 900,00 грн. (сто сімдесят шість тисяч дев'ятсот гривень 00 копійок).

Згідно п.4.1. договору розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України, шляхом перерахування коштів підприємства замовника на розрахунковий рахунок учасника в наступному порядку: оплата здійснюється за фактом постачання протягом 30днів з моменту отримання конкретної партії товару. Оплату за товар може здійснювати як замовник так і вантажоодержувач.

Позивач на виконання умов договору передав Відокремленому підрозділу Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» товар (кулак РКС-2 в кількості 200 штук) на загальну суму 67 200,00 грн., згідно видаткової накладної №РН-0000001 від 05.01.2015р.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за отриманий товар (кулак РКС-2 в кількості 200 штук) на загальну суму 67 200,00 грн. в строки передбачені п.4.1. договору не здійснив.

09.02.2015р. позивач звертався до Відокремленого підрозділу Управління «Західвуглепостач» та ДП «Львіввугілля» з претензією (вих.№0902/1) про оплату боргу в сумі 67 200,00 грн., що підтверджується описами вкладення у цінні листи від 10.02.2015р. та фіскальними чеками від 10.02.2015р.

Відокремлений підрозділ Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» 17.02.2015р. надав відповідь вих.№3-юр на претензію позивача вих.№0902/1 від 09.02.2015р., в якій повністю визнав заборгованість в суму 67 200,00 грн. відповідно до умов договору №396 від 04.12.2014р., неоплату боргу пояснив важким фінансовим становищем у зв'язку із значною заборгованістю по сплаті заробітної плати, кредиторської заборгованості, а також за відсутністю фінансування з державного бюджету. Крім того зазначив, що при першій можливості заборгованість буде погашено.

Відтак, станом на момент подання позовної заяви до суду (10.03.2015р.) у відповідача існувала заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 67 200,00 грн.

В день порушення провадження у справі, відповідачем 12.03.2015р. було частково сплачено суму основного боргу в розмірі 30 000,00 грн. відтак, станом на дату прийняття рішення (27.04.2015р.) у відповідача існує заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 37 200,00 грн.

Позивач керуючись умовами п.7.1. та п.7.5. договору, у зв'язку із невиконанням замовником п.4.1. договору, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого ним розрахунку становить 1 124,90 грн.

Отже, загальна сума заборгованості яку просить стягнути позивач становить 38 324,90 грн., з яких 37 200,00 грн. основного боргу та 1 124,90 грн. пені.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Позивач, на виконання умов договору, поставив Відокремленому підрозділу «Управління Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» товар (кулак РКС-2 в кількості 200 штук) на загальну суму 67 200,00 грн., згідно видаткової накладної №РН-0000001 від 05.01.2015р.

Представник відокремленого підрозділу відповідача отримав товар (кулак РКС-2 в кількості 200 штук) згідно довіреності №11 від 14.01.2015р., виданої Жінчін Руслані Євгенівні (паспорт серії СК №900326 від 25.09.1998р., виданий МВ №1 Білоцерківського МУГУМВС України у Київській області).

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.4.1. договору розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України, шляхом перерахування коштів підприємства замовника на розрахунковий рахунок учасника в наступному порядку: оплата здійснюється за фактом постачання протягом 30 днів з моменту отримання конкретної партії товару. Оплату за товар може здійснювати як замовник так і вантажоодержувач.

Підписання замовником (відповідачем) видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", яка фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за отриманий товар (кулак РКС-2 в кількості 200 штук) на загальну суму 67 200,00 грн. в строки передбачені п.4.1. договору не здійснив.

Відтак, станом на момент подання позовної заяви (10.03.2015р.) у відповідача існувала заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 67 200,00 грн.

12.03.2015р. було частково сплачено суму основного боргу в розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №953 від 12.03.2015р., з призначенням платежу - за зубки згідно договору №393 (тендер) від 04.12.2014р. Відокремлений підрозділ відповідача 15.03.2015р. надіслав позивачу лист вих.№14/4-285 в якому просить рахувати вищенаведений платіж згідно платіжного доручення №953 від 12.03.2015р. на суму 30 000,00 грн. - проплатою згідно договору №396 від 04.12.2014р.

Відтак, в частині позовних вимог про стягнення 30 000,00 грн. частини основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору відносно цієї суми.

Отже, основний борг станом на дату прийняття рішення (27.04.2015р.) складає 37 200,00 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 37 200,00 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до п.7.1. та п.7.5. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором. При невиконанні п.4.1. договору замовник сплачує пеню учаснику в розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості товару за кожний день прострочення.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути 1 124,90 грн. пені за період з 05.01.2015р. по 04.03.2015р.

Розглянувши розрахунок пені суд встановив, що позивач при її нарахуванні дещо завищив суму. Згідно проведеного судом перерахунку до стягнення з відповідача підлягає 1 124,89 грн. пені за період з 05.01.2015р. по 04.03.2015р., що на 0,01 грн. менше ніж просить стягнути позивач.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку підставності позовних вимог до задоволення частково. З відповідача підлягає до стягнення 38 324,89 грн., з яких 37 200,00 грн. основного боргу та 1 124,89 грн. пені.

Щодо клопотання відповідача про відмову у стягненні пені у зв"язку з важким фінансовим становищем, суд зазначає наступне:

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, зокрема, важкий фінансовий стан підприємства, тобто відсутність у боржника необхідних коштів та порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, не вважаються підставами для звільнення суб'єкта господарювання від господарсько-правової відповідальності.

Положеннями ч.3 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України, і ч. 3 ст. 551 ЦК України, суду надано право на зменшення штрафних санкцій якщо їх розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зазначити, що сума штрафних санкцій може бути зменшена судом, однак відповідач просить відмовити у її задоволенні повністю.

Підстави звільнення від відповідальності визначені ст.617 ЦК України, згідно якої Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи, що матеріалами справи встановлено факт прострочення виконання відповідачем свого зобов"язання, сума пені порівняно із сумою основного боргу не є великою, її стягнення не може призвести до погіршення фінансового стану підприємства, довести його до банкрутства, відтак правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені або зменшення її суми немає.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №78 від 06.03.2015р. на суму 1827,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України слід покласти на обідові сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, водночас враховуючи, що позов доведено до суду з вини відповідача, а також беручи до уваги те, що часткова сплата боргу проведена після звернення позивача до суду та понесення ним витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.11, 525, 526, 530, 549, 610-612, ч.1 ст.625, ст.ст.627-629, 655, 663 ЦК України, ст.ст.174, 193, 218, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 44, 49, п.1-1 ст.80, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" (80000, Львівська область, Сокальський район, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, буд.26; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "СВІТ СР" (80465, Львівська область, Кам'янка Бузький район, смт.Новий Яричів, вул.Шашкевича, буд.29; ) основний борг в сумі 37 200,00 грн., 1 124,89 грн. пені та 1 826,99 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 30 000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 30.04.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.