РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/2684/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"

до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

про стягнення 16 889,74 грн.

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін :

Від позивача: Пинчук-Николайчук Ю.В. (дов.)

Від відповідача: Полєжаєва К.О. (дов.)

Від третьої особи: Галков І.О. (дов.)

У судовому засіданні 15.04.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 16 889,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2015р. порушено провадження у справі № 910/2684/15-г, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.02.2015р.

20.02.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" в судовому засіданні 24.02.2015р. надав суду документи по справі, просив долучити їх до матеріалів справи та надав пояснення по суті позовних вимог, підтримав вимоги в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача - Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю у судовому засіданні 24.02.2015р. надав суду пояснення по справі, підтримав викладені у відзиві обставини, заперечив позовні вимоги.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" в судовому засіданні 24.02.2015р. надав суду усні пояснення по справі, однак витребуваних судом письмових пояснень не надав.

В судовому засіданні 24.02.2015р., у відповідності до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 04.03.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015р. сторін повідомлено, що у зв'язку з відпусткою судді Гулевець О.В. розгляд справи № 910/2684/15-г призначений на 04.03.2014р. не відбудеться та призначено розгляд даної справи на 25.03.2015р.

Розгляд справи № 910/2684/15-г призначений на 25.03.2015р. не відбувся в зв'язку з перебуванням судді Гулевець О.В. на лікарняному.

25.03.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015р., у відповідності до ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору у справі №910/2684/15-г на 15 (п'ятнадцять) днів та призначено розгляд даної справи на 07.04.2015р.

В судове засідання 07.04.2015р. з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні 07.04.2015р. оголошено перерву до 15.04.2015р.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" в судовому засіданні 15.04.2015р. підтримав вимоги в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача - Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю у судовому засіданні 15.04.2015р. підтримав викладені у відзиві обставини, заперечив позовні вимоги.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" в судовому засіданні 15.04.2015р. надав суду усні пояснення по справі.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 15.04.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

25.04.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (лізингодавець) та Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 807/04/2007, відповідно до якого лізингодавець зобов'язався придбати в свою власність техніку у відповідності з встановленою лізингоодержувачем специфікацією продавця та передати його без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації лізингоодержувачу в якості предмету лізингу в тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач - прийняти його на умовах даного договору.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом лізингу є екскаватор-навантажувач 4 CX SM в кількості одна одиниця.

Сторонами було погоджено та підписано графік внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору).

Додатковою угодою № 807/04/2007/R від 30.07.2009р. сторонами було погоджено викласти в новій редакції графік внесення лізингових платежів.

Відповідно до видаткової накладної № РН-0000295 від 31.07.2007р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу (екскаватор-навантажувач 4 CX SM в кількості одна одиниця).

Згідно із п.6.3 договору, загальна вартість лізингових платежів, що підлягають до сплати Фірмою "Т.М.М." - ТОВ, становить 112373,56 умовних одиниць (у.о.), включаючи ПДВ в розмірі 20% від суми, що відноситься в погашення вартості майна - 14436,33 у.о.

Відповідно до п. 6.5 договору, відповідач зобов'язаний вносити на розрахунковий рахунок позивача платежі, розмір яких встановлювався на кожний період в Графіку внесення платежів, що є додатком № 1 до договору.

У зв'язку з неналежним виконанням Фірмою "Т.М.М." - ТОВ взятих на себе зобов'язань за договором фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007р. в частині сплати лізингових платежів Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" у серпні 2013 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фірми "Т.М.М." - ТОВ 56781,82 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007р., 735,32 грн. неустойки та 156,13 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 04.03.2014р. у справі № 910/16237/13 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" задоволено повністю, стягнуто з Фірми "Т.М.М. " Товариства з обмеженою відповідальністю () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" () 56 781 грн. 82 коп. основного боргу, 735 грн. 32 коп. неустойки, 156 грн. 13 коп. три відсотки річних, 1720 грн. 50 коп. судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2014р. було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" про заміну стягувача у виконавчому провадженні по справі № 910/16237/13 правонаступником відповідно до договору про відступлення права вимоги № 222/11-2013 від 05.12.2013р. Вирішено замінити стягувача у виконавчому провадженні по справі № 910/16237/13 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" () відповідно до договору відступлення прав вимоги (заміну сторони у зобов'язанні) № 224/11-2013 від 05.12.2013р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" вказує, що оскільки Фірма "Т.М.М." - ТОВ виконало рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р. у справі №910/16237/13 тільки 16.01.2015р., позивач, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України набув право на стягнення з відповідача з відповідача 16 889, 74 грн., з яких: 3 % річних у розмірі 5448,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 14402,23 грн., які нараховані на суму основного боргу у розмірі 56781,82 грн., що стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р. у справі №910/16237/13.

Відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р. у справі №910/16237/13 було виконане відповідачем 13.05.2014 року, а тому 3 % річних та інфляційні втрати слід нараховувати до 13.05.2014р. Також, у відзиві на позов відповідачем наведено власний розрахунок 3 % річних та інфляційні втрати, гідно із яким 3 % річних складають 1334,76 грн. та інфляційні втрати - 3883,83 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р. у справі №910/16237/13 встановлено, що Фірма "Т.М.М." - ТОВ взятий на себе обов'язок за договором фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007р.в частині сплати чергових лізингових платежів за 70-72 періоду по Графіку внесення платежів на суму 56781,82 грн. не виконав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 04.03.2014р. у справі № 910/16237/13 стягнуто з Фірми "Т.М.М." Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" 56 781 грн. 82 коп. основного боргу, 735 грн. 32 коп. неустойки, 156 грн. 13 коп. три відсотки річних, 1720 грн. 50 коп. судового збору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє божника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 20.01.2011 у справі № 10/25 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі №16/5/5022-103/2011(2/43-654) зазначено, що приписи статті 625 ЦК не заперечують можливості звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищено в порядку індексації та процентів річних від простроченої суми в період виконання судового рішення, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно зі статтею 111 28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зазначену правову позицію наведено, також, у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", постановах Верховного Суду України від 20.12.2010р., № 13/210/10, від 12.09.2011р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011р. № 12/207, від 23.01.2012р. № 37/64 та постанові Вищого господарського суду України від 01.11.2012р. №5011-32/5219-2012.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 5448,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14402,23 грн., які нараховані на суму основного боргу у розмірі 56781,82 грн., що стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013р. у справі №910/16237/13. Розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем за період з 01.08.2013р. по 31.12.2014р. та розрахунок 3% річних здійснений за період з 01.08.2013р. по 15.01.2015р.

Заборгованість у розмірі 59393,77 грн. на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.04.2014р. у справі №910/16237/13 була перерахована ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на рахунок позивача 16.01.2015 року, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку №8.

В той же час, з банківської виписки від 13.05.2014р., наданої відповідачем, вбачається, що 13.05.2014р. відповідачем було здійснено сплату заборгованості у розмірі 59393,77 грн. на користь ТОВ "Ласка Лізинг" на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.04.2014р. у справі №910/16237/13 шляхом перерахування на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві №4450.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III від 05.04.2001р. переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

З наведеного випливає, що оскільки заборгованість у розмірі 59393,77 грн. на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.04.2014р. у справі №910/16237/13 була перерахована ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на рахунок позивача 16 січня 2015 року, то саме з цієї дати грошове зобов'язання відповідача за договором фінансового лізингу №807/04/2007 від 25.04.2007р. на суму 56781,82 грн. є виконаним, та в силу приписів ст. 599 ЦК України, припинилось.

Враховуючи те, що відповідач виконав зобов'язання за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/16237/13 16 січня 2015 року, то суд вважає вірним нарахування позивачем інфляційних втрат здійснений позивачем у період з 01.08.2013р. по 31.12.2014р. та розрахунок 3% річних у період з 01.08.2013р. по 15.01.2015р.

Суд погоджується із розрахунком 3 % річних у розмірі 5448,42 грн., нарахованих за з 01.08.2013р. по 15.01.2015р. та інфляційних втрат у розмірі 14402,23 грн. за період з 01.08.2013р. по 31.12.2014р. і вважає його обґрунтованим, у зв'язку з чим, вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 5448,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14402,23 грн. підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85, ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми "Т.М.М. " Товариства з обмеженою відповідальністю (03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402, ) інфляційні втрати у розмірі 14402 (чотирнадцять тисяч чотириста дві) грн. 23 коп., 3% річних у розмірі 5448 (п'ять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 42 коп., судовий збір у розмірі 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 20.04.2015р.

Суддя О.В. Гулевець