ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 905/2532/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого, (доповідач)
Грека Б.М., Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргувідділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України
на постанову та на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 року господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 року
за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на діївідділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України
у справі господарського судуЗапорізької області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
докомунального підприємства по теплопостачанню "Вуглик" Горлівської міської ради
простягнення заборгованості
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Прокоф"єва Л.В.,
- відповідача: - ВДВС:не з"явився, Харченко О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Запорізької області в порядку ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України з скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в якій просило суд визнати незаконною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо невинесення постанови за результатами розгляду скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478 та зобов'язати відділ примусового виконання рішень ДВС України розглянути скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478 та винести за результатами її розгляду відповідну постанову.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 року (суддя Колодій Н.А.) поновлено пропущений строк для подання скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України. Задоволено скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України. Визнано незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо невинесення постанови за результатами розгляду скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень ДВС України розглянути скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478 та винести за результатами її розгляду відповідну постанову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 року (колегія суддів у складі: Барабашова С.В.- головуючий, судді Білецька А.М., Тарасова І.В.) ухвалу місцевого господарського суду від 03.12.2014 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, відділ примусового виконання рішень ДВС України подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 року та ухвалу місцевого господарського суду від 03.12.2014 року скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду Донецької області від 25.06.2014 р. по справі № 905/2532/13 позов ПАТ НАК "Нафтогаз України" до Комунального підприємства по теплопостачанню "Вуглик" Горлівської міської ради було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 13547208,58 грн. основного боргу, 517023,90 грн. пені, 382320,16 грн. - 3% річних, а також 68400,20 грн. судового збору.

12.07.2013р. на примусове виконання судового рішення від 25.06.2013 року по справі № 905/2532/13 господарським судом Донецької області був виданий відповідний судовий наказ, який перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (виконавче провадження ВП № 39507909).

22.08.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП №39507909 на підставі п.15 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв"язку з внесенням боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу ".

Не погоджуючись з винесеною постановою державного виконавця від 22.08.2014 року про зупинення виконавчого провадження, стягувач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на підставі ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" подав скаргу на дії державного виконавця №14/2-4478 від 12.09.2014 року до начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України, в якій просив начальника розглянути вказану скаргу та за результатами її розгляду винести постанову, якою скасувати постанову від 22.08.2014 року про зупинення виконавчого провадження та поновити виконавче провадження ВП № 39507909 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 12.07.2013 року №905/2532/13.

26.09.2014 року на адресу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від органу ДВС надійшов лист від 23.09.2014 р. № 14-0-34/5643/2.-664/4 (14-0-34/5642/2.-433/4), підписаний В.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменком О.С., відповідно до якого В.о. начальника відділу примусового виконання рішень повідомив стягувача про те, що скарга на дії державного виконавця від 12.09.2014 р. № 14/2-4478 була подана без дотримання вимог статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема не зазначено повне ім"я (ім"я та по-батькові) представника стяувача, у зв'язку з чим була розглянута органом ДВС в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян". Державною виконавчою службою також повідомлено, що заявником пропущено встановлений частиною 3 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" десятиденний строк на оскарження постанови про зупинення виконавчого провадження.

Постанова начальником відділу примусового виконання рішень ДВС України за результатами розгляду поданої стягувачем скарги від 12.09.2014 р. № 14/2-4478 не приймалась.

Бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України (невинесення постанови за результатами розгляду скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478), стала підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в порядку ст. 1212 ГПК України до господарського суду з відповідною скаргою, в якій стягувач просив суд визнати незаконною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо невинесення постанови за результатами розгляду скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478; зобов'язати відділ примусового виконання рішень ДВС України розглянути скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478 та винести за результатами її розгляду відповідну постанову.

Задовольняючи подану ПАТ "НАК "Нафтогаз України" скаргу, суди попередніх інстанцій виходили з обгрунтованості поданої скарги, а також з того, що начальник відділу примусового виконання рішень ДВС України при розгляді скарги стягувача від 12.09.2014 р. № 14/2-4478 діяв із порушенням ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження".

З вказаними висновками попередніх судових інстанцій, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду (ч. 8 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 7 ст. 82 вказаного Закону визначено вимоги, яким має відповідати скарга у виконавчому провадженні, зокрема вона подається у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Частиною 8 статті 82 Закону України, передбачено випадки, за яких подана скарга, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", зокрема це коли скарги подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті - рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Отже, враховуючи приписи статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", а також те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України", при подані скарги на дії державного виконавця до начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України, було дотримано порядок подання скарги та вимоги, які ставляться до самої скарги, то колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних обставин у начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України не було достатніх правових підстав для розгляду поданої скарги в порядку Закону України "Про звернення громадян", а не, як то вимагає ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" із винесенням начальником відповідної постанови за результатами розгляду такої скарги, у зв"язку з чим суди попередніх інстанцій, правомірно визнали бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо невинесення постанови за результатами розгляду скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478 незаконною та зобов'язали відділ примусового виконання рішень ДВС України розглянути скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 12.09.2014 року №14/2-4478 і винести за результатами її розгляду відповідну постанову.

Доводи ж скаржника у касаційній скарзі на те, що стягувачем при поданні скарги на дії державного виконавця в порушення ч. 7 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" не вказано повністю ім"я, по-батькові представника стягувача, який підписав подану скаргу, що є підставою для розгляду її за вимогами Закону України "Про звернення громадян", що не було враховано судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів, то колегія суддів такі доводи відхиляє з огляду на те, що в ч.8 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" міститься виключний перелік підстав за яких скарга не розглядається за вимогами вказаного Закону, до яких не віднесено порушення скаржником положень ч.7 ст.82 вказаного Закону.

Відповідно до положень п.п. 1, 3 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України та іншими нормами права. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ГПК України, в тому числі розділ ХІ, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з приписами ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи зазначене, оскаржувані судові акти є такими, що прийняті на підставі повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, судова колегія не вбачає підстав для їх зміни чи скасування.

Щодо решти доводів, викладених у касаційній скарзі, то вони не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду, покладених в основу оскаржуваних процесуальних документів, а лише зводяться до переоцінки досліджених судами доказів та встановлених обставин справи, що не віднесено до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 року та ухвалу господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 року у справі №905/2532/13 залишити без змін.

Головуючий,суддя М.М.Черкащенко

Судді Б.М.Грек

Н.М.Нєсвєтова