ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Справа № 910/21877/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.
суддів:Білошкап О.В.,
Погребняка В.Я.
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4
на постанову у справіКиївського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року № 910/21877/14 господарського суду м. Києва
за заявою ОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Вікс"
пробанкрутство,
за участю представників сторін: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікс" (далі - ТОВ "Вікс"), у зв'язку з неможливістю останнього погасити заборгованість у розмірі 403 774,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.10.2014 у справі № 910/21877/14 (суддя Чеберяк П.П.) заяву ОСОБА_4 про порушення справи про банкрутство ТОВ "Вікс" та додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду з посиланням на п.2 ч.1 ст.15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, далі - Закон про банкрутство).

Не погодившись із винесеною судом першої інстанції ухвалою, ОСОБА_4 звернувся із апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 у справі № 910/21877/14 відхилено клопотання ОСОБА_4 про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.10.2014 у справі № 910/21877/14, апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.10.2014 у справі № 910/21877/14 (з доданими до неї матеріалами) повернуто ОСОБА_4.

Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.11.2014, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просив скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду від 12.11.2014 та передати матеріали справи в суд першої чи апеляційної інстанції для розгляду справи по суті, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 року у справі № 910/21877/14 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 у справі № 910/21877/14 скасовано. Справу № 910/21877/14 передано до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року у справі № 910/21877/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Пантелієнко В.О., суддя Гарник Л.Л., суддя Остапенко О.М.) апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 14.10.2014 року у справі № 910/21877/14 - без змін. Справу № 910/21877/14 повернуто до господарського суду м. Києва. Постанову обґрунтовано тим, що подана ОСОБА_4 заява про порушення справи про банкрутство не відповідає змісту вимог, зазначених у Законі про банкрутство.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року у справі № 910/21877/14, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просив скасувати оскаржуваний судовий акт, матеріали справи передати в суд першої або апеляційної інстанції для вирішення по суті.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.04.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року у справі № 910/21877/14 прийнято до провадження, призначено розгляд касаційної скарги на 21.04.2015 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України при вирішенні питання про можливість перегляду в касаційному порядку оскаржуваних судових актів попередніх судових інстанцій, виходить з такого.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Щодо господарського судочинства зазначені засади своє втілення і розвиток дістали у розділах I, XII та XII-1 ГПК України.

У ч.1 ст.106 ГПК України закріплено перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду, зокрема ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (пункт 10).

У ч. 1 ст.111-13 ГПК України визначено, що в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали місцевого та апеляційного господарського суду у випадках, передбачених частиною першою статті 106 Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч.1 ст.8 Закону про банкрутство ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Законом (ч. 2 ст.8 Закону про банкрутство).

У касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (ч.3 ст.8 Закону про банкрутство).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону про банкрутство, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст.15 Закону про банкрутство, про повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство без розгляду суд виносить ухвалу.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст.111-13 ГПК України, ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку, у випадках, передбачених ч.1 ст.106 цього Кодексу; а відповідно до частини 7 цієї ж статті у випадках скасування касаційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або про залишення без розгляду заяви у провадженні у справі про банкрутство, справа передається на розгляд до суду першої інстанції.

Проаналізувавши положення статей 4-1, 4-2, 106, 111-13 ГПК України та статей 2, 8, 9, 15 Закону про банкрутство у взаємозв'язку з нормами статей 8, 55 та пунктів 2, 8 частини 3 статті 129 Конституції України, беручи до уваги правові висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 11.03.2011 року № 2-рп/2011 (абзац 11 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини), Рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2010 року № 3-рп (абзац 6 пункту 3 мотивувальної частини) та Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 (абзаци 1 та 3 пункту 3.2. мотивувальної частини), колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_4 належить розглянути по суті (такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 29.10.2013 року у справі № 905/1761/13-г).

Крім того, абзац 3 резолютивної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року у справі № 910/21877/14 містить вказівку на можливість оскарження вказаної постанови до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Переглянувши у касаційному порядку винесену судом апеляційної інстанції постанову та ухвалу господарського суду м. Києва від 14.10.2014 року у справі № 910/21877/14, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник - фізична особа ОСОБА_4 - звернувся до господарського суду м. Києва з заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікс" у зв'язку з неможливістю останнього погасити заборгованість у розмірі 403 774,00 грн.

Господарським судом м. Києва не було встановлено невідповідності змісту заяви про порушення справи про банкрутство вимогам, передбаченим ч. 1 ст.11 Закону про банкрутство.

Натомість в порушення ч.2 ст.11 Закону про банкрутство, заявником до заяви про порушення справи про банкрутство не додане рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили.

Також до заяви про порушення справи про банкрутство заявником не додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікс".

За висновком господарського суду першої інстанції вказане унеможливлює призначення арбітражного керуючого згідно з Положенням про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, затверджених постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 16.01.2013 року, а також встановлення місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікс".

З урахуванням встановлених обставин та з посиланням на п.2 ч.1 ст.15 Закону про банкрутство, господарський суд першої інстанції заяву про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи повернув заявнику без розгляду, як таку, що не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

При цьому, місцевим господарським судом було вказано, що повернення заяви про порушення справи про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Переглядаючи відповідно до вимог ч.2 ст.101 ГПК України справу, апеляційний господарський суд погодився з висновками господарського суду м. Києва, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 14.10.2014 року у справі № 910/21877/14 - без змін

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з висновками як господарського суду м. Києва, так і Київського апеляційного господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону про банкрутство, право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.

Як встановлено господарськими судами, заявник - ОСОБА_4 звернувся до господарського суду м. Києва із заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікс" у зв'язку з неможливістю останнього погасити заборгованість у розмірі 403 774,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону про банкрутство, ч.6 ст.15 ГПК України справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцем проживання боржника - фізичної особи.

З доданих до заяви про порушення справи про банкрутство документів вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вікс" знаходиться в інформаційному фонді Деснянського району м. Києва , зареєстроване 14.03.2000 року реєстраційний номер 04052 за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, кім. 308 (довідка від 12.03.2010 року № 10р9-1843 Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації).

Справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Вимоги до заяви про порушення справи про банкрутство встановлені ст.11 Закону про банкрутство.

Так, відповідно до ч.1 ст.11 Закону про банкрутство заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником або кредитором у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; ім'я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); ім'я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви.

Господарськими судами попередніх інстанцій не встановлено невідповідності змісту заяви пор порушення справи про банкрутство встановленим ч.1 ст.11 Закону про банкрутство вимогам.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону про банкрутство до заяви про порушення справи про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом він не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора; докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

Відповідно до ч.7 ст.11 Закону про банкрутство до заяви кредитора додаються також: копія виконавчого документа; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Господарськими судами вірно встановлено, що заявником до заяви про порушення справи про банкрутство не додані рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікс".

Господарський суд першої інстанції послався на абзац 3 ч.1 ст.15 Закону про банкрутство, відповідно до якого господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до заяви документи без розгляду, якщо заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити таке.

Автоматичний відбір кандидатури розпорядника майна у справах про банкрутство здійснюється виходячи з коефіцієнту складності справи, який визначається з урахуванням форми власності та організаційно-правової форми боржника, вказана інформація стосовно боржника зазначається у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Проте, неподання такого витягу не тягне за собою повернення заяви про порушення справи про банкрутство без розгляду; у такому випадку господарський суд витребує його від заявника в порядку підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК України).

Крім того, слід звернути увагу на те, що статтею 22-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" судам загальної юрисдикції на безоплатній основі надано безперешкодний доступ до відомостей Єдиного державного реєстру, який забезпечується шляхом безоплатного підключення суду до нього.

Механізм надання таких відомостей встановлено Положенням про порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затверджених Наказом Мін'юсту України від 31.07.2013 року № 1556/5 та Порядком надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 14.12.2012 № 1846/5 (чинним на час винесення оскаржуваних ухвали та постанови).

На час розгляду касаційної скарги порядок надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців затверджений Наказом Мін'юсту України від 31.03.2015 року № 466/5 "Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Отже, відсутність в додатках до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не є підставою для повернення відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону про банкрутство перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.7 ст.16 Закону про банкрутство, суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, передбачених статтею 15 цього Закону.

До заяви про порушення справи про банкрутство заявником були додані копія виконавчого листа № 2/263/1832/2013, виданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області. Вказаний виконавчий лист за змістом та формою відповідає вимогам до виконавчих документів, встановлених ст.18 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 28.04.2014 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/263/1832/2013, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ТОВ "Вікс" на користь ОСОБА_4 коштів у сумі 403 774,00 грн.

Вказані документи досліджені судами першої та апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що відсутність у додатках до заяви про порушення справи про банкрутство витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не тягне за собою наслідків у вигляді повернення заяви про порушення справи про банкрутство і може бути усунуто в порядку ст.65 ГПК України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в такому ж порядку (за наявності копії виконавчого документа та копії постанови про відкриття виконавчого провадження) може бути витребуване і рішення суду про задоволення вимог кредитора.

Враховуючи ж, що остаточна перевірка заяви кредитора щодо наявності ознак неплатоспроможності боржника здійснюється господарським судом у підготовчому засіданні, то господарський суд за наслідками розгляду заяви про порушення справи про банкрутство має право відмовити у порушенні провадження, зокрема, і за наявності підстав, передбачених ст.15 Закону про банкрутство.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу господарського суду м. Києва від 14.10.2014 року у справі № 910/21877/14 наведеного не врахував.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" від 24.10.2011 року № 11, скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду має бути наслідком істотного порушення процесуальних прав сторін спору або інших учасників судового процесу, що потягло за собою неможливість встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи. Відповідне питання повинно вирішуватись у кожному конкретному випадку на підставі визначення кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, та з урахуванням її матеріалів.

Виходячи із викладеного та враховуючи, що оцінка доказів і з'ясування обставин у справі на підставі ст. 1117 ГПК України знаходяться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, а прийнятті у справі судові акти не можна вважати законними та обґрунтованими, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про їх скасування з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Відтак, доводи, викладені в касаційній скарзі про порушення апеляційним господарським судом приписів процесуального законодавства, знайшли своє підтвердження.

За приписами частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року та ухвала господарського суду м. Києва від 14.10.2014 року у справі № 910/21877/14 прийняті з порушенням норм процесуального права, тому підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 14.10.2014 року у справі № 910/21877/14 скасувати.

Справу № 910/21877/14 передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий І.Ю.Панова

Суддя О.В. Білошкап

Суддя В.Я.Погребняк