КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа№ 927/1540/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.10.2014 у справі № 927/1540/14 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 203 095, 78 грн.,-

Постанову прийнято 16.04.2015, у зв`язку із оголошенням перерви в судовому засіданні 26.03.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.10.2014 по справі № 927/1540/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 22.10.2014 по справі № 927/1540/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційної господарського суду від 24.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.) апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 була повернута на підставі п.2 ч.1 ст. 97 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 у справі № 927/1540/14 Господарського суду Чернігівської області, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувсь до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 у справі № 927/1540/14 Господарського суду Чернігівської області, справу № 927/1540/14 передати до Київського апеляційного господарського суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.10.2014 у справі № 927/1540/14 Господарського суду Чернігівської області до провадження.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2015 скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2014, та направлено справу до Київського апеляційного господарського суду зі стадії прийняття до провадження апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату від 26.02.2015 № 09-52/239/15 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. у відпустці, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Згідно із довідкою про повторний автоматичний розподіл справу призначено судді - доповідачу Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.,

Ухвалою суду від 27.02.2015 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та правомірним, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 26.03.2015 з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Відповідно до позовної заяви та пояснень, наданих представником позивача як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_3 09,09.2013 без укладання договору, поставив відповідачу ФОП ОСОБА_4 товар за видатковою накладною № 000000018: хек 100-200, обрізі черевців лосося з плавниками С/М, нототенію 80-300 на загальну суму 197843,44 грн.

За усною домовленістю між сторонами, отримувач товару, відповідач по даній справі, повинен був сплатити вартість отриманого товару протягом 7 днів.

Проте, ФОП ОСОБА_4 поставлений товар вчасно не оплатив, відповідей на направлені позивачем 15.02.2014 та 08.08.2014 претензій, не надав.

У зв`язку з відсутністю оплати відповідачем поставленого товару позивачем, останній звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що вказаного товару він не отримував і ніяких, в тому числі договірних відносин, із позивачем не мав.

Колегія суддів, вивчивши доводи позовної заяви та апеляційної скарги, докази, надані представниками сторін на обґрунтування свої вимог та заперечень, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначає позивач, він передав відповідачу рибну продукцію на суму 197843,44 грн., на підтвердження чого надав видаткову накладну №-000000018 від 09.09.2013.

Разом з тим, позивач зазначив, що договір з відповідачем не укладався; товар був отриманий представником відповідача, а саме водієм; інших доказів, що підтверджують факт передачі товару у позивача відсутні.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами поставки позивачем товару відповідачу є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто документи, що підтверджують факт поставки позивачем товару визначеної вартості та факт прийняття вказаного товару відповідачем.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Статтею 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Також згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів (пункти 2.4 та 2.15 вказаного Положення).

Відповідно до пункту 2 «Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно з пунктом 15 цієї Інструкції відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на посадових осіб підприємства-постачальника, які мають право підписувати первинні документи на відпуск цінностей.

Посилаючись на подання необхідних документів, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, позивач залишив поза увагою, що загальний порядок виконання постачальником зобов'язань за договором поставки передбачає надання продавцем первинних документів, які для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу, та належно уповноважених діяти від особи одержувача.

Виходячи з викладеного, видаткова накладна №-000000018 від 09.09.2013 не може вважатись належним доказом передачі позивачем товару відповідачеві в розумінні статей 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Разом з тим, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі 09.09.2013 товару відповідачеві, зокрема довіреності, виданої представникові відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача.

Крім того, у вказаній видаткові накладній, в графі: «умова продажу», зазначено: дог. 72 від 21.03.2012, в той час як сам позивач зазначав проте, що на поставку даної рибної продукції він письмового договору із відповідачем не укладав.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, оскільки позивачем належними та допустимим доказами, в розумінні ст. 33,34 ГПК України, не доведений судам обох інстанцій факт поставки продукції відповідачу, останній заперечує, що отримував будь-яку продукцію від позивача, до того ж зазначає, що взагалі не був обізнаний про існування такої фізичної-особи підприємця, надана, на підтвердження своїх вимог позивачем, видаткова накладна не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже правомірно не було прийнята судом першої інстанції як належний доказ існування господарських правовідносин між сторонами, колегія суддів погоджується із висновком Господарського суду Чернігівської області про відсутність належних підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 197843,44 грн.

Що ж до вимог позивача про стягнення 3 % річних за прострочення оплати вартості товару суд також відмовляє у їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, відповідальність у вигляді 3 % річних наступає у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, в той час як у даному випадку у відповідача не виникло грошового зобов'язання перед позивачем, а відповідно відсутнє й прострочення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог із заявлених ним підстав в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а тому апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.10.2014 у справі № 927/1540/14- без змін.

Матеріали справи № 927/1540/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов