РІШЕННЯ

"14" квітня 2015 р.Справа № 921/258/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Машинері", м.Тернопіль

про зобов'язання повернути предмет лізингу,

за участю представників:

позивача: Бабаєвський Д.О., уповноважений, довіреність №б/н від 02.10.2014р.;

відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні присутнім представникам сторін роз'яснено їх права та обов'язки у відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 811 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м.Київ, звернувся до господарського суду Тернопільської області 10.03.2015р. з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Машинері", м.Тернопіль, про зобов'язання останнього повернути предмет лізингу, вартістю 4111506,00грн, посилаючись на неналежне виконання умов договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р.

Позов обґрунтовується наступними документами: копією договору фінансового лізингу № 947-FL від 23.07.2013р., з додатком (специфікація) №1; актом-прийому передачі від 31.07.2013р.; повідомленням №2341/08 від 01.08.2014р.; рахунками №28293 від 23.06.20147 р., №26284 від 21.05.2014р., №25240 від 22.04.2014р.; розрахунком простроченої заборгованості; копією з реєстру відправлення рекомендованої кореспонденції; іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2015р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 24.03.2015р. з подальшим відкладенням розгляду справи, в порядку статті 77 ГПК України, на 14.04.2015р. по причині неявки відповідача в судове засідання та неподанням сторонами документів, необхідних для розгляду спору по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих додаткових пояснень. Серед іншого, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем порушено умови договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р. в частині сплати чергових лізингових платежів, чим допущено заборгованість в сумі 417255,11грн. У зв'язку з наведеним, позивач спираючись на норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансовий лізинг" та умови договору фінансового лізингу, звернувся 01.08.2014р. до ТОВ "Інвест Машинері" із повідомленням про розірвання даного договору з 10.08.2014р., в якому також вимагав повернення предмета лізингу протягом десяти робочих днів від дня розірвання договору. Однак, вимоги позивача відповідачем не виконані, що й стало підставою для звернення до суду з позовом про примусове повернення предмета лізингу за договором №947-FL від 23.07.2013р.

Відповідач жодного разу в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, витребуваних судом документів не подав, жодних клопотань не заявив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать долучені до матеріалів справи повідомлення про вручення поштових відправлень, якими надсилалися ухвали суду від 11.03.2015р. про порушення провадження у справі та від 24.03.2015р. про відкладення розгляду справи на адресу відповідача (м.Тернопіль, вул.І.Мазепи, 10 кімната 211), що вказана у позовній заяві та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (витяг №20396319 від 07.04.2015р.).

Враховуючи належне повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, достатність часу, наданого для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, зважаючи на те, що брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України, застосовуючи принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, що закріплені в п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, за правилами ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та додатково надані документи, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд встановив наступне.

23 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ", як Лізингодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест Машинері", як Лізингоодержувачем укладено договір фінансового лізингу №947-FL (далі - Договір), згідно якого Лізингодавець зобов'язався набути самостійно у власність майно, що є предметом лізингу та зазначене в Специфікації (додаток 1 до договору), загальною вартістю 4111506,00грн (з ПДВ), на підставі договору купівлі-продажу (поставки) і передати його на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування Лізингоодержувачу, а останній зобов'язався прийняти Предмет лізингу за актом прийому - передачі та з цього моменту сплачувати лізингові платежі у періоди та строки, визначені у Графіку (п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.5, 1.6, 3.1, 8.16 Договору, додаток 1 до Договору (Специфікація), п.1 Додаткової угоди №1 від 14.04.2014р. до Договору, додаток №1 до Додаткової угоди №1 до Договору).

Згідно з Специфікацією до Договору, яка є невід'ємною його частиною (додаток 1 до договору), предметом лізингу є навантажувачі телескопічні Manitou, виробництва 2013 року заводу MANITOU (Франція) в кількості 6 одиниць, заводські номери: 923878, 923732, 923847, 923771, 923754, 924012, загальною вартістю 4111506,00грн.

Окрім того, сторонами обумовлено, що загальна вартість Предмета лізингу після підписання акту прийому-передачі може бути змінена у разі, якщо на момент повного розрахунку Лізингодавця з Продавцем за договором купівлі-продажу його вартість зміниться у зв'язку із збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на його вартість, а також у зв'язку з понесенням Лізингодавцем витрат з реєстрації предмета лізингу. Тому, Лізингоодержувач на підставі окремо виставленого Лізингодавцем рахунку сплачує відповідну суму, на яку відбулося збільшення вартості предмета лізингу (п.1.7 Договору).

Згідно п.4.1 Договору з дати підписання акту приймання - передачі, Лізингоодержувач має право користуватися за призначенням Предметом лізингу у своїй господарській діяльності.

Розділом 6 договору, додатком 2 до договору, додатком 1 до додаткової угоди №1 до договору сторони визначили розміри платежів та періоди їх здійснення Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Так, відповідно до п.п.6.2, 6.2.1, 6.2.2 договору лізинговими платежами є авансовий та черговий лізинговий платежі, кожен з яких включає в себе суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу та винагороду Лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмета лізингу.

Згідно п.п.6.4, 6.4.1, 6.4.2, 6.4.3, 6.4.3.1, 6.5 договору, лізингові платежі складаються з:

1) першого лізингового платежу (комісійна винагорода Лізингдавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням Договору та аванс вартості предмета лізингу, що відшкодовує частину його вартості);

2) періодичних лізингових платежів:

- першого періодичного лізингового платежу (винагорода Лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу Лізингодавцем за договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу);

- другого та всіх наступних періодичних лізингових платежів (відшкодування вартості предмета лізингу та винагорода Лізингодавця, яка змінюється пропорційно зміні ставки Лібор (LIBOR) на період 1 місяць для долара США на перший робочий день місяця періодичного лізингового платежу по відношенню до ставки LIBOR, вказаної в графіку сплати лізингових платежів).

У зв'язку із залученням Лізингодавцем кредитних коштів у доларах США для придбання предмета лізингу (за договором купівлі-продажу), сторони пунктом 6.7 Договору погодили формулу коригування винагороди, у зв'язку із зміною курсової різниці гривні до долара США. Валютою лізингових платежів сторонами визначено національну валюту України - гривню (п.6.13 договору).

Згідно п.6.12 договору оплата лізингових платежів здійснюється за рахунками, які Лізингодавець направляє Лізингоодержувачу, проте неотримання таких рахунків не звільняє останнього від обов'язку сплачувати лізингові платежі згідно з договором.

Матеріали справи свідчать, що сторонами змінювався графік сплати лізингових платежів шляхом укладення додатку №1 додаткової угоди №1 до договору, згідно якого сторони встановили графік платежів на період з 25.08.2013р. по 25.07.2017р., дату щомісячних платежів, розмір лізингових платежів із зазначенням сум відшкодування вартості предмета лізингу та розміру винагороди (в тому числі змінну складову).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно пункту 3 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п.п.1.1, 6.1-6.7 та додаткової угоди №1 до Договору Лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Як стверджує позивач, та про це свідчать матеріали справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" виконано умови договору шляхом передачі 31 липня 2013 року відповідачу предмет лізингу, котрий погоджено у Специфікації до Договору, а саме: навантажувачі Маніту, виробництва 2013 року заводу MANITOU (Франція) в кількості 6 шт. за заводськими номерами: 923878, 923732, 923847, 923771, 923754, 924012, загальною вартістю 4111506,00грн з ПДВ, що підтверджується актом приймання - передачі до договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р. Даний Акт підписаний представниками сторін без зауважень, а їх підписи скріплені відтисками печаток юридичних осіб.

Відповідач у встановленому Договором порядку підтвердив фактичне приймання предмету лізингу в стані та комплектності відповідно до Специфікації, підтвердив право власності Лізингодавця на Предмет лізингу, а також факт набуття права володіння та користування предметом лізингу.

Проте, Лізингоодержувач взяті на себе зобов'язання по сплаті лізингових платежів та винагороди, у періоди та строки згідно погодженого сторонами графіку, наведеного у додатку 1 до договору та додатку №1 до додаткової угоди №1 від 14.04.2014р. до Договору лізингу не виконує належним чином.

Як стверджує позивач і такі доводи знаходять своє підтвердження поданими доказами, починаючи з травня 2014р. відповідач припинив сплату лізингових платежів, а останній платіж здійснив 30.04.2014р., що підтверджується довідкою фінансової установи №031/2-109 від 07.04.2015р. по банківському рахунку позивача.

Також, факт несплати відповідачем чергових лізингових платежів підтверджується, зокрема, розрахунком прострочених лізингових платежів; довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" від 06.04.2015р., згідно якої починаючи з травня 2014 року відповідач не здійснив жодних платежів за договором фінансового лізингу та допустив заборгованість в сумі 417255,11грн.

В силу умов п.п.7.1.1, 7.2, 11.2.2 договору, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, Лізингодавець має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яких платежах та повернення предмета лізингу.

У випадку одностороннього розірвання Договору, документом, що підтверджує розірвання Договору є рекомендований або цінний лист Лізингодавця адресований Лізингоодержувачу на адресу, вказану у договорі (м.Тернопіль, вул.І.мазепи, 10) або на адресу, повідомлену Лізингоодержувачем. При цьому, необхідним та достатнім доказом надіслання такого письмового повідомлення є повідомлення про відправлення з відміткою про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа або закінчення терміну зберігання. Договір вважається розірваним з дати, зазначеної в письмовому повідомленні та одночасно з цим у Лізингоодержувача виникає обов'язок повернути предмет лізингу на протязі 10 днів, з дня розірвання договору, та сплатити належні за Договором платежі (п.п.8.13, 8.14, 11.1, 11.4 Договору).

З урахуванням несплати лізингових платежів 01.08.2014р. позивач в порядку, передбаченому умовами договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р., звернувся до відповідача з письмовим повідомленням за №2341/08 про розірвання з 10.08.2014р. даного договору та з вимогою повернути предмет лізингу позивачу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору, проте, відповідь ТОВ "Інвест Машинері" на дану заяву не надало, заборгованість не погашено, а предмет лізингу не повернуто.

Зазначене поштове відправлення за №880 отримано відповідачем 12.08.2014р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, зважаючи на факт розірвання договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р., позивач просить в судовому порядку зобов'язати відповідача повернути товариству, як власнику майна, предмет лізингу.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами зобов'язання.

У відповідності до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на власний розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір, підписаний сторонами, є обов'язковим для виконання кожною із сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, що випливають із договору лізингу, що регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як встановлено судом та це випливає з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" виконано умови договору шляхом передачі 31.07.2013р. відповідачу предмету лізингу, котрий зазначено у Специфікації до Договору, а саме: шість навантажувачів Маніту виробництва 2013 року заводу MANITOU (Франція) за заводськими номерами: 923878, 923732, 923847, 923771, 923754, 924012, загальною вартістю 4111506,00грн з ПДВ, що підтверджується актом приймання - передачі до договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р., підписаним повноважними представниками сторін без зауважень, підписи яких скріплено відтисками печаток юридичних осіб.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, ст.188 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з п.п.11.1, 11.2 Договору сторони погодили, що в разі несплати чергового лізингового платежу протягом 30 календарних днів, від дня настання строку платежу, Лізингодавець вправі розірвати Договір в односторонньому порядку, про що повідомити Лізингоодержувача у відповідності до п.п.8.14, 11.4 Договору.

Отже, за змістом вищенаведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Ст.ст.7, 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу та, у зв'язку з цим, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, зокрема, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

З даними нормами закону кореспондуються й умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, зокрема, пункти 11.1, 11.2.2, 11.4 та 7.1.

Як свідчать матеріали справи дане право позивач використав. Так, керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та розділом 11 договору, лізингодавець повідомив лізингоодержувача про відмову від договору та припинення його дії з 10 серпня 2014 року, а також вимагав повернення предмета лізингу на протязі 10 робочих днів, з дати розірвання договору, за адресою: вул.Леніна, 2-В у с.Петропавлівська Борщагівка Київської області (повідомлення від 01.08.2014р. №2341/08).

Матеріалами справи підтверджено, що дане повідомлення було надіслано на адресу відповідача - м.Тернопіль, вул.Мазепи, 10, кімната 211, та отримано останнім 12.08.2014р. (повідомлення про вручення поштового відправлення долучено до матеріалів справи).

В силу ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За даних обставин, зважаючи, що одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 806, 782 ЦК України, ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" не потребує узгодження з відповідачем (Лізингоодержувачем), то договір фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р. є припиненим з 10 серпня 2014 року.

Статтею 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.ст.651, 653 Цивільного кодексу України передбачено право вимагати повернення предмета лізингу в разі невиконання (прострочення виконання) грошових зобов'язань Лізингоодержувачем за договором лізингу та його розірвання.

У відповідності до ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" Лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу-повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Водночас, умовами п.п.11.1, 11.4 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 робочих днів з дня розірвання цього договору будь-яким чином.

Отже, у відповідача, в силу закону та умов договору, виник обов'язок щодо повернення Лізингодавцю предмета лізингу починаючи з 20.08.2014р. (10 днів від дати розірвання договору - 10.08.2014р.).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно ч.1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Як визначається в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів, які б підтверджували повернення предмета лізингу матеріали справи не містять, сторонами не надано, а судом в процесі розгляду справи - не здобуто. Відповідно, станом на день розгляду спору відсутні докази відновлення порушеного права позивача (ст.ст.316, 317 ЦК України), згідно умов договору №947-FL від 23.07.2013р.

За даних обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Машинері" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" предмет лізингу, у зв'язку з чим дані вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Одночасно, відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір", у зв'язку з внесенням позивачем судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" підлягає поверненню 1218,00грн надмірно сплаченого судового збору.

У судовому засіданні 14.04.2015р. оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 509, 525-526, 598, 651, 653, 782, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст.174, 188, 193 Господарського кодексу України, Законами України "Про фінансовий лізинг", "Про судовий збір", ст.ст. 1, 2, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85,116-117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест Машинері" (м.Тернопіль, вул.І.Мазепи, 10, кімната 211, ідентифікаційний код 37341729) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (м.Київ, Голосіївський район, вул.Жилянська, 43, ідентифікаційний код 35912126) згідно договору фінансового лізингу №947-FL від 23.07.2013р. предмет лізингу: самохідний телескопічний автонавантажувач Manitou MLT - X 735 T LSU S6E3, виробництва заводу MANITOU, країна виробник Франція, 2013 р.в., заводський номер 923878; самохідний телескопічний автонавантажувач Manitou MLT - X 735 T LSU S6E3, виробництва заводу MANITOU, країна виробник Франція, 2013 р.в., заводський номер 923732; самохідний телескопічний автонавантажувач Manitou MLT - X 735 T LSU S6E3, виробництва заводу MANITOU, країна виробник Франція, 2013 р.в., заводський номер 923847; самохідний телескопічний автонавантажувач Manitou MLT - X 735 T LSU S6E3, виробництва заводу MANITOU, країна виробник Франція, 2013 р.в., заводський номер 923771; самохідний телескопічний автонавантажувач Manitou MLT - X 735 T LSU S6E3, виробництва заводу MANITOU, країна виробник Франція, 2013 р.в., заводський номер 923754; самохідний телескопічний автонавантажувач Manitou MLT - X 735 T LSU S6E3, виробництва заводу MANITOU, країна виробник Франція, 2013 р.в., заводський номер 924012, загальною вартістю 4111506,00грн.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (м.Київ, Голосіївський район, вул.Жилянська, 43, ідентифікаційний код 35912126) з Державного бюджету України - 1218(одну тисячу двісті вісімнадцять)грн 00коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №16077 від 23.09.2014р.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони та прокурор мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення, через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "16" квітня 2015 року.

Суддя Н.О. Андрусик