РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/5299/15-г

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Cтрахова компанія "ВУСО"

до відповідача Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 45 378,70 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кобець Р.Ю. - юрисконсульт

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 45 378,70 грн. відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспортну від 02.10.2009 № -01.

01.04.2015 судове засідання не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Позивач наполягав на заявлених позовних вимогах, просив позов задовольнити.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 02.10.2009 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО", далі Страховик, та Поповою Галиною Іванівною, далі Страхувальник, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортну № -01, далі Договір, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням т розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Peugeot 308", державний реєстраційний номер ВО3082АМ, 2008 року випуску.

24 квітня 2014 року у м. Львові по вул. Кульпарківська-Героїв КПА відбулася дорожньо - транспортна пригода, далі ДТП, у часниками якої стали, зокрема:

- автомобіль марки "Peugeot 308", державний реєстраційний номер ВО3082АМ, під керуванням водія Попової Галини Іванівни;

- автомобіль марки "Volkswagen Transporter", державний номер ВС8451АЕ, під керуванням водія Лютика Ореста Вікторовича.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП Лютика Ореста Вікторовича, за ознаками пункту 124 КУпАП підтверджено постановою Залізничного районного суду міста Львова від 04.06.2014 по справі № 462/2879/14, яке в розумінні вимог статті 35 ГПК України є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для справи.

Відповідно до експертного звіту ФОП Прохорова К.М. від 18.05.2014 №14/5/390/613607 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "Peugeot 308" складає 33 969,11 грн.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування рекомендованої Страховиком. Згідно з рахунком від 28.04.2014 № ФМ-К-004552 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Peugeot 308" склала 42 493 грн.

Позивач відповідно до умов Договору, звіту розрахунку суми страхового відшкодування від 13.06.2014 № 613607, страхового акта від 19.06.2014 № 2458-02 сплатив на користь станції технічного обслуговування 43 843 грн., з яких 42 194 грн. рекомендована сума страхового відшкодування та 1 648,91 грн. витрати на евакуатор, що підтверджується платіжними дорученнями: від 19.06.2014 № 6831 на суму 30 000 грн. та від 23.06.2014 № 6957 на суму 12 194,09 грн.

Згідно полісу АС/5897210 наданого позивачем, цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу автомобілю марки "Volkswagen Transporter", державний номер ВС8451АЕ, була застрахована відповідачем з нульовою франшизою та лімітом по майну в 50 000 грн.

Для врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування, 01.10.2014 позивач направив відповідачу регресну вимогу № 11386, яка отримана останнім 03.10.2014, але відповідач страхове відшкодування не сплатив. За таких обставин, позивач намагається стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 43 843 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних у сумі 176,57 грн. та інфляційні в сумі 1 359,13 грн.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного:

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір страхування, сторони досягли всіх його суттєвим умов, а саме відносно предмету страхування, дотримали його письмову форму, визначили суттєві умови, у тому числі страхову суму, а тому відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про страхування", приписів статей 627, 629, 979 ЦК України, ст.ст. 180, 181 ГК України він вважається укладеним.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", далі Закон, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.4 ст. 36 Закону визначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Законодавством України про страхування не покладається на страховика за договором добровільного страхування обов'язок доводити розмір збитків виключно шляхом проведення його оцінки відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 43 843 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Рішення суду з цивільної справи (постанова Залізничного районного суду міста Львова від 04.06.2014 по справі № 462/2879/14), що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Складова шкоди доведена позивачем, а вина Лютика Ореста Вікторовича установлена постановою суду про адміністративне правопорушення з цивільної справі, і є фактом, який не потребує доказуванню.

Позивач звертався до відповідача з регресною вимогою від 01.10.2014 № 11386 про виплату страхового відшкодування. Відповідач суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, що і було підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронювальних законом інтересів.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, а саме право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 43 843 грн. на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України. Відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю "Peugeot 308", державний реєстраційний номер ВО3082АМ, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, в тому числі докази відсутності вини у заподіяних позивачеві шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 43 843 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідач претензію про виплату страхового відшкодування отримав 03.10.2014, таким чином останнім днем виплати страхового відшкодування є 02.01.2015.

Частина друга статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 514 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні у передбачений чинним законодавством спосіб не виключає нарахування інфляційних витрат та 3% річних, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Так як відповідач вчасно не прийняв рішення про здійснення виплати суми страхового відшкодування (в порядку регресу), позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 176,57 грн. та інфляційних у сумі 1 359,13 грн. за період з 03.01.2015 по 20.02.2015 є також обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн. покладаються на відповідача у справі - Відкрите акціонерне товариство Національну акціонерну страхову компанію "Оранта", згідно вимог ст.ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.04.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 27 Закону України "Про страхування", ст. 22, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 514, 625, 627, 629, 979, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч.3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, , суму виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 43 843 грн., інфляційні у сумі 1 359,13 грн., три проценти річних у сумі 176,57 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 грн., видавши наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 27.04.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко