РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/5196/15-г

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"

до: фірми "Т.М.М."- товариства з обмеженою відповідальністю

про: стягнення 96 939,75 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. - пред.по дов.

Галков І.О. - пред.по дов.

від відповідача: Мариношенко К.А. - пред.по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" до фірми "Т.М.М."- товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 96 939,75 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.15 року порушено провадження у справі №910/5196/15-г.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.12.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мега торг ЛТД» (набувач) укладено Договір уступки прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) № 225/11 -2013, відповідно до якого ТОВ «Ласка Лізинг» передало, а ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД» прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 року, укладеного між ТОВ «Ласка Лізинг» і Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що умовами договору відповідача зобов'язано сплачувати на користь позивача суму лізингового платежу, в яку входить винагорода лізингодавця; виходячи з умов п. 6.1-6.5 розділу 6 договору фінансового лізингу сторонами фактично визначено такий платіж як комісія лізингодавця, яка підлягає сплаті виключно внаслідок збільшення курсу долара США по відношенню до гривні, однак такий платіж не передбачений частиною 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг"; в договорі відсутня ціна договору, що суперечить частині 2 статті 189 Господарського кодексу України; згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року №1998, формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці, вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у еквіваленті до у. о. лише в частині імпортної складової структури ціни; чинне законодавство України забороняє застосування іноземної валюти лише як засобу платежу в розрахунках між резидентами, але не містить приписів щодо заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, проте пункти 6.1-6.5. розділу 6 договору фінансового лізингу суперечать постанові Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року №1998 та порушують загальні принципи права; курсова різниця між гривнею України та Евро за певних умов і домовленостей сторін може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду, однак, зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди, суперечить правовій природі договору фінансового лізингу; щодо розрахунку суми позовних вимог, він є неправильним і не точним, оскільки в ньому не зазначено правильного курсу Евро, який повинен застосовуватися при розрахунку лізингового платежу для кожного періоду. Посилаючись на ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідач вказує, що оскільки спірний договір фінансового лізингу суперечить нормам закону України «Про фінансовий лізинг», постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року №1998, ГК України, договір фінансового лізингу є нечинним.

У судовому засіданні 22.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мега торг ЛТД» (набувач) укладено Договір уступки прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) № 225/11 -2013 відповідно до якого ТОВ «Ласка Лізинг» передало, а ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД» прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 року, укладеного між ТОВ «Ласка Лізинг» і Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Листом від 09.12.2013 року Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ було повідомлено боржника про заміну кредитора за Договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 10.01.2014 року.

Таким чином позивач набув право вимоги за Договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007 року.

15.05.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (лізингодавець) та фірмою "Т. М. М." - Товариством з обмеженою відповідальністю (лізингоотримувач) укладено договір фінансового лізингу №834/05/2007, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язується придбати у свою власність техніку у відповідності з встановленою лізингоотримувачем специфікацією продавця: телескопічний навантажувач 541-70 (одна одиниця) і передати його без надання послуг по управлінню і технічній експлуатації лізингоотримувачу в якості предметі лізингу у тимчасове володіння і користування за плату, а лізингоотримувач зобов'язується прийняти його на умовах даного договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, термін фінансового лізингу складається із періодів, які вказані в "графі 1" додатку №1 до договору.

Згідно з п. 4.3. договору, термін дії договору обраховується від дати підписання його сторонами. Договір припиняється після виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, а також в інших випадках встановлених законом чи договором.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що сторони домовилися, що валютою договору являється умовна одиниця. Під умовною одиницею розуміється сума, виражена в гривнях України і відповідає одному Евро по курсу згідно пункту 6.1.1. договору.

У п. 6.1.1. договору зазначено, що для цілей даного договору вводяться терміни:

"Курс 1" - курс, встановлений НБУ для одного долару Евро на дату 20.07.2007 року;

"Курс 2" - курс, встановлений НБУ для одного Евро на дату, встановлену для проведення кожного наступного лізингового платежу згідно графіку внесення платежів до даного договору.

Черговий лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривні, розраховується як добуток суми лізингового платежу вираженій в у. о. згідно "графи 3" додатку №1 на відповідну дату проведення платежу і "курсу 2". При цьому до погашення вартості майна відноситься сума, виражена в гривні і розрахована, як добуток суми в у. о., вказаної в "графі 4" додатку №1 і "курсу 1" (п. 6.1.2. договору).

Відповідно до п. 6.1.3. договору, штраф і пеня, які підлягають оплаті згідно умов даного договору, оплачуються на підставі виставлених рахунків лізингодавця і розраховуються на основі курсу НБУ на день виставлення рахунку.

Згідно з п.6.2. договору, при проведенні платежів згідно з умовами договору, лізингоотримувач зобов'язується використовувати порядок розрахунків платежів, вказаний в пункті 6.1. договору (підпунктах 6.1.1.-6.1.4).

Пунктом 6.3. договору передбачено, що загальна сума лізингових платежів, що підлягає сплаті лізингоотримувачем лізингодавцю, складає: 103765,75у. о., включаючи ПДВ в розмірі 20% від суми, що відноситься до погашення вартості майна.

У п. 6.4. договору зазначено, що лізингоотримувач зобов'язується вносити на розрахунковий рахунок лізингодавця авансові платежі, вказані в додатку №1 до договору.

Сума авансового платежу, яка підлягає сплаті в гривні, розраховується як добуток суми авансового платежу, вказаного в додатку №1 до договору і курсу НБУ, встановленого для одного Евро на дату, встановлену для проведення такого авансового платежу.

Для авансових платежів застосовується курс НБУ, встановлений для одного Евро на дату, встановлену для внесення такого авансового платежу.

Авансові платежі вносяться на протязі трьох банківських днів починаючи з відповідної дати, встановленої для проведення платежу згідно додатку №1 до договору.

Лізингові платежі розраховуються за кожен період терміну фінансового лізингу. Розмір лізингового платежу за кожен період строку фінансового лізингу вказаний в додатку №1 до договору (п. 6.5. договору).

Відповідно до п.6.8. договору, лізингоотримувач зобов'язаний вносити всі грошові суми в рахунок оплати лізингових платежів в об'ємі і в терміни, встановлені у графіку внесення платежів, незалежно від виставлення чи отримання рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування, ремонту, втрати майна, на протязі терміну фінансового лізингу чи до моменту дострокового припинення договору.

У додатковій угоді №834/05/2007/R від 30.07.2009 року до договору фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007 року сторони домовилися графік внесення платежів викласти у новій редакції.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Як вже зазначалося, між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу, позивач передав відповідачеві майно, а саме телескопічний навантажувач 541-70 (одна одиниця), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000296 від 31.07.2007 року.

Відповідно до частини 1 статті 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Питання щодо розміру лізингових платежів та порядку розрахунків сторони врегулювали в розділі 6 договору.

Відповідно до п. 6.3. Договору, загальна вартість лізингових платежів, що підлягають до сплати Відповідачем становить 103 765,75 умовних одиниці. Умовна одиниця відповідно до п. 6.1. Договору, розуміється як сума, що виражена в гривнях України та є рівною одному Євро по курсу НБУ.

Згідно пункту 6.5 Договору Відповідач зобов'язаний був вносити на розрахунковий рахунок Позивача платежі, розмір яких встановлювався на кожний період в Графіку внесення платежів, що є Додатком № 1 до Договору.

В Графіку внесення платежів визначено, що за 73-76 періоди Відповідач повинен був сплатити по 1 360,83 умовних одиниць відповідно до Графи 3 «Сума лізингового платежу» та по 310,23 умовних одиниці відповідно до Графи 7 «Платіж в погашення суми заборгованості».

Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов'язання, а саме в частині сплати лізингових платежів за 73-76 періоди його заборгованість перед позивачем становить 72 401,79 грн.

Сума заборгованості по черговим лізинговим платежам розраховується на підставі п. 7.5 Договору, а також Додатку № 1 до Договору, в якому зазначаються періоди та суми що, підлягають оплаті в цих періодах шляхом складення сум прострочених платежів.

Також підлягають врахуванню положення пункту 7.1.2 Договору згідно якого, Поточний платіж, що підлягає сплаті в гривнях розраховується як добуток Суми лізингового платежу вираженого в умовних одиницях згідно Графи 3 Додатку №1 до Договору на відповідну дату здійснення платежу та "Курса2" .

Відповідно до умов Додаткової угоди № 834/05/2007/К до Договору відповідач зобов'язаний додатково сплачувати платіж в погашення суми заборгованості попередніх лізингових платежів одночасно з черговими лізинговими платежами. Платіж в погашення суми заборгованості, підлягаючий оплаті в гривнях, розраховується як добуток Платежу в погашення суми заборгованості вираженої в "у.е." відповідно до Графи 7 Додатку №1 до Договору на відповідну дату проведення лізингового платежу та "Курса2".

Викладені відповідачем заперечення у відзиві на позовну заяву спростовуються наступним.

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Частиною 2 вказаної статті прямо передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідач вказує на те, що умовами спірного договору у складі лізингових платежів передбачено платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, а положеннями 6.1.-6.5 умов договору визначено платіж, який не передбачений частиною 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" - винагороду, яка виникає у відповідача виключно внаслідок збільшення курсу Евро відношенню до гривні.

Однак, внаслідок збільшення курсу Евро по відношенню до гривні, можливе збільшення суми коштів, які підлягають сплаті за відповідний період лізингу в якості комісії лізингодавця, а не виникає зобов'язання зі сплати іншого платежу.

Положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" надає можливість сторонам договору фінансового лізингу включити до складу лізингового платежу винагороду лізингодавця за отримане у лізинг майно. Однак, норми законодавства України, не містять вказівок на те, яким саме чином має здійснюватися визначення суми платежу такого роду, в тому числі не містять заборони закріплення розміру винагороди таким чином, що сума, яка підлягатиме сплаті в якості комісії лізингодавця за конкретний період буде змінюватися в залежності від різних чинників.

Враховуючи положення п.п.6.1.1., 6.1.2. договору, хоча загальна сума поточного лізингового платежу і визначається з урахуванням курсу НБУ, встановленого на дату платежу згідно графіку, проте це жодним чином не впливає на збільшення вартості предмета лізингу. В даному випадку змінюється лише розмір комісії лізингодавця, яка являє собою різницю загальної суми поточного лізингового платежу, вираженої в гривнях, та суми платежу, вираженої в гривнях, який відноситься до погашення вартості майна. При цьому, вартість майна залишається незмінною.

Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах зазначав, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, одна не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом не встановлено наявність обставин, з якими закон пов'язує недійсність договору фінансового лізингу.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 72 401,79 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач просить стягнути з відповідача 21 601,24 грн. інфляційних втрат і 2 936,72 грн. трьох процентів річних, розрахованих за період з 28.08.2013 року по 18.02.15 року.

Позовні вимог в цій частині теж підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." (04116, м. Київ, вул. Г. Тимофеєвої, 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402, ) 72 401 (сімдесят дві тисячі чотириста одна) грн 79 коп - заборгованості, 21 601 (двадцять одна тисяча шістсот одна) грн 24 коп - інфляційних втрат, 2 936 (дві тисячі дев'ятсот тридцять шість) грн 72 коп - трьох відсотків річних та 1938 (тисячу дев'ятсот тридцять вісім) грн 80 коп - витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повний текст рішення складено: 24.04.2015 року.

Суддя Шкурдова Л.М.