РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/5468/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна»

про стягнення 9796 грн. 27 коп.

Суддя: Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Васійчук Л.Ф. (довіреність №2400 від 29.12.2014);

від відповідача - Шегера І.П. (довіреність №27-У від 26.12.14)

в с т а н о в и в:

06.03.2015 позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» суми основного боргу за договором поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 в розмірі 7619 грн. 98 коп., 582 грн. 46 коп. пені, 3% річних у сумі 687 грн. 05 коп., 373 грн. 38 коп. інфляційних нарахувань та 7% штрафу від простроченої суми у розмірі 533 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару відповідно до договору поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010.

У судовому засіданні 27.03.2015 по справі відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.04.2015, 10:10 год.

27.03.2015 відповідач надав до суду заяву про застосування строку позовної давності відповідно до ст. 257, 258 Цивільного кодексу України. Посилається на те, що відповідно до п. 4.3. договору поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 право власності на товар переходить після підписання видаткової накладної. Згідно п. 3.4 вказаного договору оплата за товар здійснюється на наступний день з дня надходження товару. Поставка товару згідно видаткової накладної відбулася 30.09.2010, у зв'язку із чим позивачу з наступного дня було відомо про порушення його права, у зв'язку із чим починає діяти трирічний строк звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 04.10.2013, проте позивач звернувся із позовом лише 27.02.2015.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

30.09.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 (далі за текстом - договір), згідно п.1.1 якого позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідача запчастини до компресорів автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій (АГНКС), згідно специфікацій, які додаються до даного договору та є невід'ємними його частинами, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити продукцію.

Позивач за умовами договору здійснює поставку продукції відповідачу за власний рахунок протягом тридцяти днів з моменту підписання цього договору. В порядку та на умовах, визначених договором, позивач передає у власність відповідача, а відповідач приймає та оплачує позивачу товар, визначений сторонами у специфікаціях та видаткових накладних (п. 4.1. п.4.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору загальна вартість договору визначається за сумою всіх специфікацій до нього і складає 7619 грн. 98 коп. Згідно п. 3.4 договору відповідач оплачує позивачу 100% вартості продукції по факту поставки зазначеної продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача до закінчення терміну дії договору. Термін дії договору встановлений п. 9.2 строком до 31.12.2010.

Продукція вважається поставленою позивачем та переданою у власність відповідачу з моменту підписання відповідачем відповідних товаросупровідних документів (п. 4.3 договору).

Відповідач виконав взяті на себе договірні зобов'язання належним чином та у повному обсязі, здійснив поставку продукції, визначеної у специфікації №1 до договору №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 на суму 7619 грн. 98 коп., що також підтверджується видатковою накладною №535 від 30.09.2010.

Враховуючи те, що відповідачем зобов'язання за договором щодо оплати товару не виконано, позивачем заявлено до стягнення з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» суми основного боргу за договором поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 в розмірі 7619 грн. 98 коп., 582 грн. 46 коп. пені, 3% річних у сумі 687 грн. 05 коп., 373 грн. 38 коп. інфляційних нарахувань та 7% штрафу від простроченої суми у розмірі 533 грн. 40 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати товару, одержаного за договором поставки відповідно до додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, додатку до договору №250/12/62/6-ЗЗР від 08.05.2012.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за вказаною вище видатковою накладною на загальну суму 7619 грн. 98 коп. грн., а також наявність заборгованості відповідача за поставлений товар у розмірі 7619 грн. 98 коп.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 7619 грн. 98 коп.

Відповідачем суду 27.03.2015 відповідач надано письмову заяву про застосування до позовних вимог трирічної позовної давності, передбаченої ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заяви про пропуск позивачем позовної давності відповідачем зазначено, що згідно п. 3.4 договору оплата за товар здійснюється на наступний день з дня надходження товару. Поставка товару згідно видаткової накладної відбулася 30.09.2010, у зв'язку із чим позивачу з наступного дня було відомо про порушення його права, у зв'язку із чим починає діяти трирічний строк звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 04.10.2013, проте позивач звернувся із позовом лише 27.02.2015.

Під час вирішення заяви відповідача про застосування до позовних вимог позовної давності судом враховано таке.

Ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До відносин сторін у справі підлягає застосуванню ст. 257 Цивільного кодексу України.

Поставка товару згідно видаткової накладної відбулася 30.09.2010, у зв'язку із чим позивачу з наступного дня було відомо про порушення його права, у зв'язку із чим починає діяти трирічний строк звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 04.10.2013, проте позивач звернувся із позовом лише 27.02.2015.

Причин пропуску строку позовної давності позивач під час судового розгляду справи не обґрунтував.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основного боргу за договором поставки продукції №263-Х/Х-1111-47 від 30.09.2010 в розмірі 7619 грн. 98 коп., 582 грн. 46 коп. пені, 3% річних у сумі 687 грн. 05 коп., 373 грн. 38 коп. інфляційних нарахувань та 7% штрафу від простроченої суми у розмірі 533 грн. 40 коп. слід відмовити.

За таких обставин судові витрати у справі слід покласти на позивача на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 21.04.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 24.04.2015.

Суддя В.О. Демидов