ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа № 922/209/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Барбашова С.В. , суддя Тарасова І. В.,

при секретарі Логвін О.О.,

за участю представників:

позивача - Ворожбянов А.М. (довіреність від 29.12.14 №08-11/4849/2-14).

відповідача - Зінченко О.С. (довіреність №27 від 27.01.15).

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№1376Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року у справі №922/209/15

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до Приватного підприємства "Юнісофт", м.Харків,

про повернення безпідставно набутого майна та стягнення коштів в розмірі 2248441,93 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року (суддя Денисюк Т.С.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року по справі №922/209/15 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ПП "Юнісофт" на користь Харківської міської ради доходу, одержаного від безпідставно набутого майна в розмірі 2248441,93 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Харківської міської ради, стягнути з ПП "Юнісофт" на користь Харківської міської ради доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 2248441,93 грн. При цьому апелянт посилається на те, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального права.

15.04.2015 року позивачем надано письмові пояснення, в яких Харківська міськрада наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись, зокрема, на науково-консультативний висновок НДІ державного будівництва та місцевого самоврядування Національної академії правових наук України, згідно з яким перехід права користування земельною ділянкою у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України є достатньою правовою підставою для набуття, збереження земельної ділянки за умови наявності дійсних, не припинених на час відчуження будівлі чи споруди, прав користування земельною ділянкою у колишнього власника, відмінного від територіальної громади чи держави (тоді як матеріалами даної справи підтверджено відсутність зареєстрованих речових прав на землю за відповідачем та за колишнім власником будівлі, що, на думку позивача, свідчить про набуття відповідачем земельної ділянки без достатньої правової підстави).

Відповідачем 15.04.2015 року надано відзив на апеляційну скаргу, в якому ПП "Юнісофт", зазначаючи про правомірність набуття в користування відповідної земельної ділянки та про недоведеність позивачем факту понесення ним збитків у вигляді неотриманого доходу - просить залишити апеляційну скаргу Харківської міської ради без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні 15.04.2015 року представники сторін підтримали висловлену ними письмово правову позицію. Колегією суддів у вказаному засіданні було оголошено перерву до 29.04.2015 року о 14:00 годині.

У судовому засіданні 29.04.2015р. представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Приватне підприємство "Юнісофт" (відповідач) є власником нежитлової будівлі літ. "АИ-1" загальною площею 2321,9 м.кв. по вул. Морозова, 13-Б у м. Харкові на підставі Договорів купівлі-продажу від 24.01.2011 року №99 та від 25.01.2011 року №166, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.08.2014 року за №25303690 та від 07.08.2014 року за №25303419 (а.с. 22-25). Правомірність набуття відповідачем вказаного майна не заперечується позивачем.

Харківська міська рада на підставі рішення 6 сесії 6 скликання від 06.04.2011 року №228/11 надала Приватному підприємству "Юнісофт" згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки по вул. Морозова, 13-Б загальною площею орієнтовно 0,8600 га для експлуатації та обслуговування складської будівлі.

У січні 2015 року Харківська міська рада звернувся до господарського суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача звільнити відповідну ділянку та стягнути з відповідача суму несплаченої плати за користування земельною ділянкою, як отриманий останнім дохід від використання безпідставно набутого майна, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до листів Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 31.07.2014 № 8883/0/225-14 та Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 24.07.2014 № 3538/08 речові права Відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, Приватне підприємство "Юнісофт" не набуло належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Морозова, 13-Б у м. Харкові, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,8282 га по вул. Морозова, 13-Б для експлуатації та обслуговування складського приміщення. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації від 18.08.2014 року.

Як встановлено перевіркою Департамента самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, відповідач в період з 01.12.2011 року до 01.12.2014 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі (орендну плату).

Позивач здійснив розрахунок доходу, одержаного відповідачем та зазначає, що розмір доходу від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 2248441,93 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшеного на розмір зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку, та підтверджується наступним.

Відповідно до листа Основ'янської ОДПІ м. Харкова від 20.08.2014 року №4598/9/20-38-15-03-16 ПП "Юнісофт" за період з 01.12.2011 року по 30.11.2014 року задекларовано 235190,87 грн. земельного податку.

Таким чином, на думку позивача, не здійснення ПП "Юнісофт" оплати за землю у законодавчо встановленому розмірі (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки, а саме несплата орендної плати, призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок, одержання доходів в результаті використання цієї земельної ділянки, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Стосовно позовної вимоги щодо звільнення земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 316 ЦК України, а також на ту обставину, що будь-яке переміщення нерухомості, яка знаходиться на спірній ділянці і належить відповідачеві на праві власності, є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення - зроблено висновок про те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає зазначений висновок обґрунтованим, таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому оскаржуване рішення в частині відмови в позовних вимогах щодо зобов'язання ПП "Юнісофт" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради спірну земельну ділянку - підлягає залишенню без змін. Суд апеляційної інстанції також враховує, що Харківська міськрада не просить скасувати рішення в цій частині, хоча в мотивувальній частині апеляційної скарги стверджує про необґрунтованість вищевказаних висновків суду першої інстанції щодо неефективності обраного позивачем способу захисту свого порушеного права у вигляді вимоги про повернення спірної земельної ділянки. На думку колегії суддів, зазначене свідчить про суперечливість правової позиції апелянта.

В ході апеляційного провадження Харківська міськрада наполягала на задоволенні іншої позовної вимоги, а саме - щодо стягнення з ПП "Юнісофт" в порядку ст.ст.1212, 1214 ЦК України на користь Харківської міської ради доходу, одержаного від безпідставно набутого майна в розмірі 2248441,93 грн.

В обґрунтування тверджень про безпідставність набуття відповідачем спірної земельної ділянки позивач посилається зокрема на науково-консультативний висновок НДІ державного будівництва та місцевого самоврядування Національної академії правових наук України (а.с.102), згідно з яким перехід права користування земельною ділянкою у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України є достатньою правовою підставою для набуття, збереження земельної ділянки виключно за умови наявності дійсних, не припинених на час відчуження будівлі чи споруди, прав користування земельною ділянкою у колишнього власника, відмінного від територіальної громади чи держави.

Колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст.120 Земельного кодексу України, на яку посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Матеріалами даної справи підтверджується та сторонами в апеляційному провадженні не заперечується відсутність зареєстрованих речових прав на землю за відповідачем та за колишнім власником будівлі.

Проте, на думку колегії суддів, зазначене не свідчить про відсутність достатньої правової підстави для набуття відповідачем земельної ділянки, враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки та розташованої на ній належної відповідачеві на праві власності будівлі - про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду.

Апелянт стверджує, що місцевим господарським судом неправильно застосовані тотожні за предметом регулювання, але різні за правовим змістом юридичні поняття «виникнення права на земельну ділянку» (ст.125 Земельного кодексу України, ст.182 ЦК України та поняття «перехід прав на земельну ділянку» (ст.120 Земельного кодексу України). Водночас в ході апеляційного провадження Харківською міською радою не обґрунтовано правових підстав, з яких нею ототожнено поняття «відсутність зареєстрованого речового права на землю» та «відсутність правової підстави для набуття земельної ділянки».

Апелянт посилається на правову позицію, викладену у статті голови Верховного Суду України Романюка Я.М. «Деякі аспекти правового регулювання цивільних правовідносин, пов'язаних із державною реєстрацією правочинів (на прикладі оренди землі)». Разом з тим у вказаній статті зазначено, що якщо речове право не зареєстроване, це не означає, що воно автоматично є недійсним чи припиненим. Наведений у даній статті приклад щодо незаконності володіння земельною ділянкою у разі набуття її за договором оренди, який не було зареєстровано в установленому порядку, не стосується правовідносин між сторонами, оскільки в ньому не йдеться про виникнення у особи речових прав стосовно земельної ділянки саме у зв'язку з придбанням нерухомості, що знаходиться на даній ділянці.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, після прийняття Харківською міськрадою рішення від 06.04.2011 року №288/11 про надання ПП "Юнісофт" дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, відповідачем було замовлено та виконано проект землеустрою. Відповідно до акту обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки (а.с.№15-16) розмір спірної земельної ділянки становить 0,8282 га. На даний час проект землеустрою знаходиться на узгодженні в управлінні архітектури та містобудування - тобто триває законодавчо визначена процедура оформлення відповідачем земельної ділянки шляхом викупу і останній здійснює всі необхідні та залежні від нього дії для оформлення документації щодо спірної земельної ділянки.

Зазначені обставини, які також підтверджуються постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2013 року у справі №922/2152/13 (а.с.123), Харківською міською радою в ході апеляційного провадження не спростовані.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.10.2013 року у справі №6-88цс13 (на яку посилається апелянт), відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Враховуючи, що, як уже зазначалося, дії відповідача, спрямовані на належне документальне оформлення правовідносин з позивачем стосовно спірної земельної ділянки, повною мірою узгоджуються з вимогами чинного законодавства - колегія суддів зазначає про необґрунтованість тверджень апелянта стосовно набуття відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав.

Отже відсутність конкретного правопорушення зі сторони відповідача у вигляді набуття майна за рахунок потерпілого, а також відсутність інших обставин, що свідчили б про будь-які позаправові аспекти у відносинах сторін - виключає обов'язок з відшкодування доходів від вказаного майна в порядку ст.1214 ЦК України, на яку посилається Харківська міська рада.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, яким зокрема у постанові пленуму від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», у постанові від 06.11.2014 року у справі №922/1087/14 вказано, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Як вбачається з матеріалів справи, Харківською міськрадою не доведено наявність вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях ПП "Юнісофт".

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Згідно з п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У зв'язку з цим колегія суддів враховує, що, як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач жодним чином не ухилявся від сплати земельного податку. Зазначене підтверджується листом Основ'янської ОДПІ м. Харкова від 20.08.2014 року №4598/9/20-38-15-03-16 (а.с.19).

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Оскільки, як уже зазначалося, договору оренди відповідач на спірну земельну ділянку не укладав, (натомість, ним вживаються заходи щодо викупу даної земельної ділянки) колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про те, що з відповідача має бути стягнуто на користь позивача суму, розраховану виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку та зменшену на розмір сплаченого відповідачем земельного податку.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог (а.с. 17, 18), позивачем здійснено нарахування суми одержаного відповідачем доходу за періоди з 01.12.2011 року по 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року по 30.11.2014 року. При цьому Харківською міськрадою, всупереч вимогам ст.33 ГПК України, не наведено мотивування, чому саме 01.12.2011 року ПП "Юнісофт" дізналося або могло дізнатися про безпідставність володіння земельною ділянкою, на якій розташовано нерухоме майно, придбане ним у власність на підставі укладених у січні 2011 року договорів купівлі-продажу, та дозвіл на розробку проекту відведення якої ним отримано відповідно до рішення Харківської міськради від 06.04.2011 року №288/11.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунки позовних вимог ґрунтуються на припущеннях, оскільки наявність лише теоретичних обставин обґрунтування можливості отримання прибутку (орендної плати) ще не є підставою для його стягнення.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України, засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Водночас чинним законодавством не передбачено жодних строків, у межах яких необхідно переоформити право на земельну ділянку, та не встановлено будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне оформлення відповідного договору оренди або правовстановлюючих документів щодо набуття зазначеної земельної ділянки у власність шляхом викупу.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову місцевого господарського суду в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача доходу, одержаного від безпідставно набутого майна в розмірі 2248441,93 грн.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року у справі №922/209/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року у справі №922/209/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 29.04.2015р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.