РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/5268/15-г

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"

про визнання договору недійсним №LC5291-05/11

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Семеняка М.В. - представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання договору фінансового лізингу від 03.06.2011 № LC5291-05/11 недійсним.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги позивача не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Неприбуття у судове засідання представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 03.06.11 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", далі Лізингодавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", далі Лізингоодержувач, укладено договір фінансового лізингу № LC5291-05/11, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1 Договору) Лізингодавець зобов'язався передати на умовах фінансового лізингу без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (додаток № 2 до цього договору), а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в додатку № 4 до Договору, пунктом 1.2 якого визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

Згідно акту приймання-передачі предмета лізингу від 03.06.2011 Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації від 03.06.2011 (додаток №2 до Договору), а саме: грейдер Zoomlion PY190, 2008 р.в., №шасі/кузовa 3201075.

Відповідно до п. 1.2 Договору Лізингоодержувач самостійно та на власний ризик обрав предмет лізингу.

Пунктом 1.7 Договору визначено, що строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього.

Вартість предмету лізингу на момент підписання цього договору становить 347 516,28 грн. (з ПДВ) (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості Лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (додаток №1 до цього Договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу.

Угодою від 01.10.2011 про внесення змін до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до додатку №1 "Графік розрахунку заборгованості" та виклали його в новій редакції.

Відповідно до п. 4.1 Договору Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі.

Згідно з п. 4.2 Договору Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування у період з моменту передачі предмета лізингу до повної виплати Лізингоодержувачем заборгованості Лізингодавцю, визначеної за правилами цього договору за ставкою LIBOR плюс 7% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п. 3.1 цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за курсом продажу (Розділ 1 "Визначення" зальних умов додатку №4 до Договору), крім того ПДВ.

Пунктом 4.3 Договору сторони передбачили, що Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії Лізингодавця.

Відповідно до п. 4.4 Договору розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2 цього договору від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку. Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу з дотриманням умов ч. 2 цього пункту. Комісія Лізингодавця розрахована у гривнях не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки D графіку (додаток 1 до договору).

Позивач стверджує, що Договору не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому просить суд визнаний його недійсним.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, виходячи із наступного.

Частина 7 ст. 179 ГК України визначає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Стаття 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (ч. 1 ст. 524 ЦК України).

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України), що в свою чергу знайшло своє відображення в п. 1.8 Договору, згідно якого на підставі ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України сторони погодили додатково до визначення зобов'язання у гривні, визначити зобов'язання у грошовому еквіваленті іноземної валюті - долар США.

Відповідно д ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Законодавець визначає підстави для визнання правочину недійсним та настання певних наслідків, а саме:

- відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст угоди не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, окрім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих згідно з Конституцією України (статті 1, 8 Конституції України);

- згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності угоди є недотримання в момент здійснення угоди стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України;

- якщо недійсність угоди прямо не встановлена законом, проте одна зі сторін або інша заінтересована особа оспорює її дійсність за підставами, встановленими законом, така угода може бути визнана судом недійсною, що встановлено ч.3 ст. 215 ЦК України.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З Графіку, в редакції Угоди від 01.10.2011 вбачається, що у графі 5 вартість предмету лізингу виражена у гривнях в розмірі 347 516,28 грн. та є сумою що сплачується в погашення вартості майна протягом 60 місяців, а отже є незмінною і не свідчить про зростання вартості майна. Посилання позивача на зростання вартості майна переданого в лізинг залежно від курсу долара США не відповідає дійсності.

Коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці, а саме - зміна курсу гривні по відношенню до долару США, прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Положення Договору та Графік сплати лізингових платежів відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки визначають розмір лізингових платежів в гривнях та передбачають, що платежі мають сплачуватись в гривнях.

З оспорюваного Договору та Угоди про внесення змін до нього не вбачається прізвищ та посад осіб, якими вони укладені від імені ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль".

Відповідач стверджує, що Договір було підписано виконавчим директором Василенко Ю.І. (на підставі статуту та довіреності № 27-12/10-29 від 27.12.2010) та головним юристом Федоровою Т.В. (на підставі довіреності №27-12/10-29 від 27.12.2010). Угоду від 01.06.2011 про внесення змін до Договору було підписано Начальником відділу супроводження продажу лізингових послуг Савченко К.Г. (на підставі довіреності №01-08/11-1 від 01.08.2011) та В.о. Начальника управління продажу Тітовим В.І. (на підставі довіреності № 01-08/11-1 від 01.08.2011).

В матеріалах справи наявні довіреності №27-12/10-29 від 27.12.2010 та № 01-08/11-1 від 01.08.2011, згідно з якими ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" уповноважило виконавчого директора Василенко Ю.І., головного юриста Федорову Т.В., начальника відділу супроводження продажу лізингових послуг Савченко К.Г. та В.о. Начальника управління продажу Тітова В.І. на укладення та підписання від імені останнього Договорів фінансового лізингу, загальна вартість предмету лізингу по одному Договору не перевищує 7 500 000 грн.

Позивач в момент підписання (укладення) оспорюваного Договору та Угоди про внесення змін до договору був ознайомлений з їх редакцією, а отже був обізнаний про відсутність зазначення в них прізвищ та посад осіб, якими вони підписані з боку відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" не надало до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови Договору суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання договору фінансового лізингу від 03.06.2011 №LC5291-05/11 недійсним, слід відмовити як необґрунтовано заявленого.

Витрати по судовому збору покладаються на позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", згідно вимог ст.44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.04.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 6, 203, 215, 524, 553, 627, 628, 638, 806 ЦК України, ст. ст. 179 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 27.04.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко