ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 911/1167/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Дочірнього підприємства «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»

про стягнення 630893,19 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Іванкіна Ю.Б., довір. № 14-91 від 18.04.2014 р.

від відповідача: Богдан С.В. - директор (наказ № 36 від 28.01.2013 р.)

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (далі - ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», відповідач) про стягнення 630893,19 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» зобов'язань за договором № 140001/12-Б купівлі-продажу природного газу від 30.03.2012 р. в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 133289,41 грн. пені, 49288,19 грн. 3% річних, 448315,59 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору.

Розгляд справи відкладався.

07.04.2015 р. до господарського суду Київської області ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» було подано заяву № 17 від 06.04.2015 р. про зменшення розміру пені, відповідно до якої відповідач просить суд зменшити заявлений НАК «Нафтогаз України» розмір пені у даній справі на 50%, обґрунтовуючи це наступним.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 705 від 25.07.2012 р. «Про визначення гарантованих постачальників природного газу», ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» виступало гарантованим постачальником природного газу для різних категорій споживачів Києво-Святошинського району Київської області, в тому числі - і для бюджетних установ та населення. Відповідно до «Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств», затвердженого постановою НКРЕ від 30.09.2005 р. № 860, відповідач здійснює розрахунки за поставлений природний газ лише по надходженню коштів від споживачів природного газу, згідно нормативу розподілу коштів, який розраховується газопостачальним підприємством та затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Тривала криза неплатежів за спожитий природний газ, постійне підвищення ціни на природний газ для промислових споживачів та бюджетних організацій, встановлення диференційованих цін, залежно від обсягів споживання природного газу для населення вимушено призвела до порушення дисципліни розрахунків з боку ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» по всім категоріям споживачів. Така ситуація поставила під загрозу безперебійне, безаварійне газопостачання споживачів Києво-Святошинського району Київської області. Станом на 01.03.2015 р. заборгованість споживачів за поставлений природний газ перед відповідачем складає 85461051,83 грн.

ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на 90 % виконало зобов'язання за договором № 140001/12-Б від 30.03.2012 р. та частково розрахувалося з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за поставлений природний газ, провівши його оплату в сумі 13416276,36 грн.

З урахуванням викладеного, відповідач, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, просить суд зменшити розмір пені на 50%.

21.04.2015 р. у судовому засіданні представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме - звіту про фінансові результати НАК «Нафтогаз України» за 9 місяців 2014 року та консолідованого балансу станом на 30.09.2014 р. в підтвердження важкого фінансового стану НАК «Нафтогаз України».

У судовому засіданні 21.04.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав; представник відповідача просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 50%. Представник позивача проти задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені на 50% заперечував.

У судовому засіданні 21.04.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.03.2012 р. Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Дочірнє підприємство «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (покупець) уклали договір № 140001/12-Б на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 3.6 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а згідно з п. 6.2 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання договору продавець з березня по грудень 2012 року передав, а покупець отримав природний газ об'ємом 3559,944 тис.куб.м на суму 14990212,21 грн.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.03.2012 р. на суму 3349981,94 грн.; від 30.04.2012 р. на суму 1479094,03 грн.; від 31.05.2012 р. на суму 288574,55 грн.; від 30.06.2012 р. на суму 309801,19 грн.; від 31.07.2012 р. на суму 213415,98 грн.; від 31.08.2012 р. на суму 205588,10 грн.; від 30.09.2012 р. на суму 269647,00 грн.; від 31.10.2012 р. на суму 1197732,59 грн.; від 30.11.2012 р. на суму 3090146,11 грн.; від 31.12.2012 року на суму 4586230,72 грн., які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками. Факт отримання від позивача наведених обсягів природного газу відповідачем не заперечується та не спростовується.

Рішенням господарського суду Київської області від 22.10.2013 р. у справі № 911/3078/13, у зв'язку неналежним виконанням відповідачем умов договору № 140001/12-Б від 30.03.2012 р. щодо здійснення оплати отриманого природного газу з ДП «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» було стягнуто 1573944,85 грн. основного боргу, 108372,55 грн. пені, 112377,17 грн. штрафу, 21674,51 грн. 3% річних, нарахованих за період з 21.04.2012 р. до 06.06.2013 р.

Предметом даного позову НАК «Нафтогаз України» є вимоги про стягнення з відповідача на підставі договору № 140001/12-Б від 30.03.2012 р. 133289,41 грн. пені, 49288,19 грн. 3% річних, 448315,59 грн. інфляційних втрат за період, починаючи з 01.02.2014 р.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача 133289,41 грн. пені, керуючись п. 7.2 договору.

Як зазначалося вище, згідно вказаного п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, згідно з п. 9.2 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено в сумі 133289,41 грн., у тому числі - за період з 01.02.2014 р. до 31.07.2014 р. на суму 1573944,85 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 49288,19 грн. 3% річних та 448315,59 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 49288,19 грн. за період з 01.02.2014 р. до 31.07.2014 р. на суму 1573944,85 грн., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 448315,59 грн. за період з лютого 2014 року по січень 2015 року на суму 1573944,85 грн., є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Поряд з цим слід зазначити, що приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, відповідно до згадуваної вище ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також частиною другою ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як вбачається із заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), останнім належними та допустимими доказами у розумінні приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Крім того, як наголошував Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій - споживачів тепла, а також про наявність перед відповідачем заборгованості населення за спожиті послуги з теплопостачання, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача в частині зменшення розміру нарахованої пені, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Білогородська, 17, код 19412538) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) - 133289 (сто тридцять три тисячі двісті вісімдесят дев'ять) грн. 41 коп. пені, 49288 (сорок дев'ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 19 коп. 3% річних, 448315 (чотириста сорок вісім тисяч триста п'ятнадцять) грн. 59 коп. інфляційних втрат, 12617 (дванадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 86 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 28.04.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна