КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Справа№ 910/25941/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Губерський К.С. - за дов.

від відповідача: Коваль О.С. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015

у справі № 910/25941/14 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Буд»

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Буд» (далі, відповідач) про стягнення заборгованості за Договором підряду № 28/10/13-56 від 28 жовтня 2013 року в сумі 89 070,69 грн., з них: передоплати - 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень), процентів за користування чужими коштами - 3 315,07 грн. (три тисячі триста п'ятнадцять гривень 07 копійок), 3 % річних - 795,62 грн. (сімсот дев'яносто п'ять гривень 62 копійки) та індексу інфляції - 4 960,00 грн. (чотири тисячі дев'ятсот шістдесят гривень).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору підряду № 28/10/13-56 від 28.10.2013 позивач (замовник) перерахував на користь виконавця (відповідача) 561 229,82 грн., як оплати за роботи по відповідному правочину, однак останнім було виконано робіт лише на суму 481 229,82 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача 80 000,00 грн., оскільки вважає, що на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, а відтак, з огляду на відмову замовника від договору, грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. та нараховані за їх неповернення санкції є такими, які в порядку статей 625, 1212, 1214 Цивільного кодексу України мають бути сплачені на користь позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/25941/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що замовник звернувся до виконавця з повідомленням про відмову від договору підряду після настання обставин закінчення робіт за цим договором, а відтак, у даному випадку, відмова замовника від Договору за частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України не мала по суті своїм правовим наслідком розірвання Договору підряду, а тому і відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 80 000,00 грн. передплати за роботи по влаштуванню бетонного покриття та благоустрою території. Крім того, суд зазначив, що відповідач набув кошти у розмірі 80 000,00 грн. на підставі договору підряду, що виключає застосування статті 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин. Враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідача 80 000,00 грн. передоплати за договором підряду, суд прийшов до висновку і про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами, 3 % річних та інфляційних.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/25941/14 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що станом на 24.01.2014 підрядником лише частково було виконано роботи по Договору підряду № 28/10/13-56 від 28.10.2013, що підтверджується підписаними Актами № КБ-2В та Довідки № КБ-3. Інша частина робіт, передбачених договором, залишилась не виконаною, а тому висновки суду про те, що позивач відмовився від договору, роботи за яким вже виконано, не відповідає дійсності.

Таким чином, скаржник наголошує на тому, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо виконання оплачених позивачем робіт, а позивач відмовився від договору, що має наслідком його розірвання, а тому виконавець на підставі статей 849 та 1212 Цивільного кодексу України має повернути позивачу заявлену до стягнення суму передоплати у розмірі 80 000,00 грн. з урахуванням нарахованих згідно статей 536 та 625 Цивільного кодексу України процентів за користування чужими коштами, 3 % річних та інфляційних.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді: Станік С.Р. та Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2015 (головуючий суддя Власов Ю.Л., судді: Станік С.Р. та Корсакова Г.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.03.2015.

20.03.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Власова Ю.Л. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 № 09-52/318/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.04.2015.

08.04.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення, у яких наголосив на тому, що договір підряду є розірваним внаслідок односторонньої відмови позивача від нього на підставі частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України, і перерахована позивачем передоплата у розмірі 80 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тому, що підстави, на яких вона була перерахована, відпали. З огляду на прострочення відповідачем зобов'язання по поверненню сплаченої передоплати, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних та інфляційні нарахування.

09.04.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, у яких наголосив, що правовідносини між сторонами мали договірний характер, а тому кошти у якості передоплати за договором не може бути витребувано з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 09.04.2015 судом було оголошено перерву до 23.04.2015.

16.04.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення щодо законності та обґрунтованості рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у даній справі.

22.04.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме:

- копії додаткової угоди № 1 до договору № 13/11/13-57;

- копії акту КБ-2в за квітень 2014 року між відповідачем та ТОВ «МДНБУД» за договором № 13/11/13-57 від 13.11.2013;

- платіжні доручення № 1626 від 14.04.2015, № 1632 від 15.04.2014, № 1698 від 30.04.2014; № 1731 від 08.05.2014, № 1838 від 23.05.2014.

Представник позивача у судовому засіданні 23.04.2015 проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вказує відповідач у клопотанні про долучення доказів від 22.04.2015, вищезазначені документи не було долучено до матеріалів справи у суді першої інстанції, оскільки предмет спору не вимагав доказування розміру понесених відповідачем витрат.

З огляду на вказані письмові пояснення, враховуючи порушені судом апеляційної інстанції питання, що стосуються вирішення спору по суті, враховуючи вимоги статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала причини неподання вказаних документів до суду першої інстанції поважними та ухвалила долучити до матеріалів справи документи, додані до клопотання відповідача від 22.04.2015 про долучення до матеріалів справи документів як доказів у справі.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях проти доводів позивача, викладених у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановила наступне.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Так, 28.10.2013 між позивачем (далі, Замовник або Генпідрядник) та відповідачем (далі, Виконавець або Підрядник) було укладено договір підряду № 28/10/13-56 (далі, Договір або Договір підряду; том 1, а.с. 21-26), відповідно до пункту 1.1. якого Підрядник в порядку та на умовах договору, з використанням власних інструментів, обладнання та матеріалів, зобов'язується на свій ризик виконати та передати Замовнику комплекс робіт згідно Технічного завдання (Додаток № 2), Договірної ціни (Додаток № 1) та відповідно до Календарного графіку (Додаток № 3) до дійсного договору, що включає в себе роботи по влаштуванню бетонного покриття та благоустрою території /по тексту - роботи/, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані Підрядником роботи.

Положеннями розділу 5 Договору передбачено, що сума Договору на момент його укладення складає: 601 921 грн. 80 коп. Ціна Договору визначена на підставі Додатку № 1 до Договору - «Договірна ціна». Замовник проводить платежі Підряднику у наступному порядку: аванс у розмірі 70% від суми Договору, що складає: 421 345 грн. 26 коп., перераховується Замовником протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з моменту укладання Договору; розрахунок за виконані роботи, з пропорційним врахуванням суми сплаченого авансу, сплачується Замовником щомісячно протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання відповідних Актів № КБ-2В та Довідок № КБ-3.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору Замовник перерахував на користь Виконавця 561 229,82 грн., як передплати за роботи по влаштуванню бетонного покриття та благоустрою території, що підтверджується платіжними дорученнями №№: 1037, 1063, 1066, 1324 та 1528 (том 1, а.с. 36-40).

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що Замовник приймає виконані належним чином Підрядником роботи/їх окремий вид/етап по факту їх завершення шляхом підписання Актів № КБ-2В та Довідок № КБ-3, які є підставою для розрахунків.

Матеріали справи свідчать, що в січні 2014 року Виконавець передав, а Замовник прийняв виконані Підрядником роботи на суму 481 229,82 грн., що підтверджується складеними між сторонами: актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 24.01.2014 (том 1, а.с. 41-52).

Із матеріалів справи вбачається, що в липні 2014 року та Замовник направив на адресу Підрядника повідомлення № 71 від 04.07.2014 «Про відмову від договору та повернення авансу» (том 1, а.с. 53-55). Зі змісту вказаного повідомлення-вимоги випливає, що Замовник зауважив про обставини відмови на підставі частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України від Договору та вимагав, з підстав розірвання Договору з 04.07.2014, повернення 80 000,00 грн., як різниці між сумою перерахованих коштів та вартістю виконаних робіт на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Факт направлення 04.07.2014 відповідного повідомлення-вимоги Замовником та отримання її 09.07.2014 Виконавцем підтверджується описом вкладення в цінний лист № 08933192, фіскальним чеком про оплату відправки № 6789 та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення реєстр. № 04 2.

В серпні 2014 року Замовник ще раз направив на адресу Підрядника претензію № 86 від 06.08.2014 «Про повернення авансу» (том 1, а.с. 56-58).

Факт направлення 07.08.2014 претензії № 86 Замовником та отримання її 12.08.2014 Виконавцем підтверджується описом вкладення в цінний лист № 08933036, фіскальним чеком про оплату відправки № 0838 та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення реєстр. № 04 6.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, оскільки Замовник на підставі частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України, відмовився від Договору та вказав про його розірвання з 04.07.2014, Виконавець зобов'язаний повернути Генпідряднику 80 000,00 грн., як різниці між сумою перерахованих коштів за роботи по Договору в сумі 561 229,82 грн. та вартістю виконаних робіт 481 229,82 грн., на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України і сплатити санкції за неповернення таких коштів в порядку статей 625, 1214 Цивільного кодексу України, що і стало підставами заявленого позову, тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу за відповідними нормами матеріального права.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та зазначає про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України, що перебуває в складі підрозділу ІІ «Недоговірні зобов'язання».

Статтею1212 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу для повернення передоплати у розмірі 80 000,00 грн. встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Як підтверджується матеріалами справи, кошти у розмірі 80 000,00 грн. були перераховані позивачем відповідачу у якості передоплати за роботи по влаштуванню бетонного покриття та благоустрою території згідно Договору № 28/10/13-56 від 28.10.2013, що підтверджується платіжним доручення № 1528 від 27.03.2014 (том 1, а.с. 40).

Отже, враховуючи те, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір підряду, а кошти, які були перераховані позивачем на користь відповідача були сплачені як оплата за виконання останнім підрядних робіт по Договору і які повинні бути виконані за договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано у відповідача відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін у цьому спору регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України у постановах у справах № 922/3144/14 від 01.04.2015, № 925/1418/14 від 11.03.2015, № 922/1136/13 від 06.11.2014.

Крім того, саме по собі розірвання договору не може бути підставою для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки за загальним правилом, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами Договору підряду не передбачено право замовника вимагати повернення авансових платежів після розірвання договірних відносин.

Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача 80 000,00 грн. передоплати на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає на наступному.

Відповідно до пункту 11.1. Договору останній діє до 31.12.2013, але у будь-якому випадку до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за Договором, у тому числі грошових.

Пунктом 11.4. Договору встановлено, що договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Замовник звернувся до Підрядника з повідомлення про відмову від Договору в липні та серпні 2014 року. Враховуючи це, Позивач вважає Договір розірваним з 04.07.2014, а кошти у розмірі 80 000,00 грн. такими що підлягають поверненню з огляду на зміст частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає зазначені доводи позивача безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Частина 4 статті 849 Цивільного кодексу України встановлює право замовника відмовитись від договору підряду, проте встановлює необхідне дотримання певних умов:

1) така відмова можлива до закінчення виконання робіт;

2) вже виконані підрядником роботі підлягають повній оплаті;

3) відшкодувати підряднику збитки, спричинені розірванням договору, як реальні, так і упущену вигоду.

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, з правової конструкції вказаного пункту статті витікає, що замовник має право відмовитися від договору підряду, при цьому ж, таке право останній реалізовує у будь-який час саме до закінчення роботи, що, в силу частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України, має своїм наслідком відмови від договору, як такого.

Матеріалами справи підтверджується факт закінчення виконання відповідачем робіт за Договором в січні 2014 року згідно акту № 1 та довідки про вартість робіт від 24.01.2014 на суму 481 229, 82 грн.

Також, наданими відповідачем до суду апеляційної інстанції документами підтверджується факт використання відповідачем 80 000,00 грн., перерахованої йому позивачем передоплати, на виконання Договору підряду.

Так, у матеріалах справи міститься копія договору субпідряду з ТОВ «МДНБУД» № 13/11/13-57 від 13.11.2013, який було укладено з метою виконання Договору № 28/10/13-56 від 28.10.2013 (том 1, а.с. 102-105).

Із наданих відповідачем документів вбачається, що 28.03.2014, після перерахування позивачем передоплати у розмірі 80 000,00 грн., між відповідачем та ТОВ «МДНБУД» було укладено додаткову угоду № 1 до Договору підряду № 13/11/13-57 від 13.11.2013, за умовами якої сторони погодили вартість додаткових робіт за договором, а саме, 80 000,00 грн.

Роботи за цією додатковою угодою були виконані у квітні 2014 року, що підтверджується актом приймання виконаних робіт форми КБ-2в, підписаним відповідачем та ТОВ «МДНБУД».

Надалі, відповідачем було здійснено оплату ТОВ «МДНБУД» за виконані роботи, що підтверджується платіжними дорученнями № 1626 від 14.04.2014, № 1632 від 15.04.2014, № 1698 від 30.04.2014, № 1731 від 08.05.2014, № 1838 від 23.05.2014.

У матеріалах справи відсутні жодні докази наявності у позивача будь-яких претензій до відповідача щодо якості виконаних робіт.

Враховуючи зазначене, на момент надіслання позивачем відповідачу листа-відмови від Договору (04.07.2014), роботи за ним вже були виконані, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України та повернення позивачу передоплати.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на підставі статті 536 Цивільного кодексу України 3 315,07 грн. процентів за користування чужими коштами, а також 3 % річних у розмірі 795,62 грн. та індексу інфляції у сумі 4 960,00 грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Зазначені позовні вимоги є похідними від вимоги позивача про повернення 80 000,00 грн. передоплати.

Відтак, оскільки кошти у розмірі 80 000,00 грн. були набуті відповідачем за наявності правової підстави, а саме, Договору, а у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 80 000,00 грн. передоплати, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами, 3 % річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гомеопатичні технології» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/25941/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/25941/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25941/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх