УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22.04.2015Справа № 910/10204/15

Суддя Ломака В.С., розглянувши позовну заяву Приватної виробничо-комерційної фірми «ЮКОН»

до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство

«Чорноморнафтогаз»

про стягнення 1 700 996, 37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватна виробничо-комерційна фірма «ЮКОН» звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення 1 700 996, 37 грн.

Подана Приватною виробничо-комерційною фірмою «ЮКОН» позовна заява про стягнення 1 700 996, 37 грн. не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, зокрема необхідністю сплати судового збору, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі ст. 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат.

За статтею 2 вказаного Закону платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

При цьому, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо надсилання копії позовної заяви сторонам справи та сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як зазначено в п. п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 700 996, 37 грн., за якою має бути сплачено судовий збір у розмірі 34 019, 93 грн.

Проте, до позовної додано платіжне доручення № 35 від 12.03.2015 р. про сплату судового збору в сумі 34 000, 00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

При цьому, згідно з Листом Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві № 06-08/1084-2858 від 01.03.2012 р., та даних, опублікованих на офіціному веб-порталі господарського суду міста Київа (інформаційний ресурс: http://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/tax//), оплата судового збору з позовних заяв, які розглядаються господарським судом міста Києва проводиться на рахунок:

Отримувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві)

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (ГУ ДКСУ у м. Києві)

Код банку отримувача (МФО): 820019

Рахунок отримувача: 3001

Код класифікації доходів бюджету: 22030001

Призначення платежу: Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд м. Києва (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа).

Однак, з доданого до позовної заяви платіжного доручення № 35 від 12.03.2015 р. вбачається, що судовий збір у розмірі 34 000, 00 грн. сплачено на інший рахунок, а саме № 3002, зазначено код ЄДРПОУ господарського суду Миколаївської області 03499980, отримувач коштів ГУ ДКСУ у Миколаївській області, код отримувача 37992781, код банку отримувача 826013, та вказано призначення платежу: «Судовий збір , за позовом ЧП КФ «Юкон» , Господарський суд Миколаївської області, Без ПДВ», що не може бути належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та зумовлює наслідки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, судом враховано правову позицію, викладену в пункті 2.22. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", згідно з яким за відсутності у відповідному платіжному документі належних платіжних реквізитів або неправильного їх зазначення заява (скарга) так само повертається господарським судом без розгляду.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В силу Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р., розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв'язку.

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем в якості доказу відправлення відповідачу на його адресу копії позовної заяви та доданих до неї документів не подано ані фіскального чеку, ані опису вкладень в поштовий конверт, що є порушенням норм Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, в суду відсутня можливість встановити факт направлення відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів.

Дані обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Відповідно до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя В.С. Ломака