ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

14.04.2015р. Справа №917/284/15

за позовом Приватного підприємства ''Латона люкс'', вул. Хвильового, 37/19, м. Львів,79000

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,39800

про стягнення 8173,00 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представник сторін:

від позивача: не з'явився / повідомлений належним чином /

від відповідача: ОСОБА_1- ФОП ''

ОСОБА_2 - дов. № 1-197від 16.03.2015 року

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 8173,00 грн., за договором на транспортно-експедиційне обслуговування автотранспорту в міжнародному сполученні № 14/10/01 від 01.10.2014 року.

10.03.2015 року за вхідним № 3213(канцелярії суду) директор Приватного підприємства "Латона люкс" Фірмат Т.-М. В. подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд подане клопотання прийняв до розгляду, розглянув по суті та ухвалою у справі від 13.03.2015 року відмовив Приватному підприємству "ЛАТОНА ЛЮКС" (вх. канцелярії суду №2313 від 10.03.2015р) у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 917/284/15 - а.с. 63-73.

10.03.2015 року за вхідним № 3214(канцелярії суду) директор Приватного підприємства "Латона люкс" Т.М.-В. Фірмат на виконання вимог ухвали суду подав додаткові документи,а саме: оригінал витягу з ЄДРПОУ № 20215389; документально обґрунтований розрахунок стягуваної суми; оригінал виписки за особистим рахунком НОМЕР_1 за 10.11.2014р., інші бухгалтерські документи. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи - а.с. 74-87.

10.03.2015 року за вхідним № 3224(канцелярії суду) відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву з додатками в тексті якого вказує, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Суд поданий відзив з додатками прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи - а.с. 91-150.

06.04.2015р. року за вхідним № 4888(канцелярії суду) відповідач ОСОБА_1 подала доповнення до відзиву з додатками. Суд подані доповнення до відзиву прийняв до розгляду та долучив їх до матеріалів справи - а.с. 161-166.

Позивач після відкладення розгляду справи вимог господарського суду не виконав, для огляду в засідання не подав первинну бухгалтерську документацію (реєстри господарських операцій, бухгалтерські проводки по рахунках, податкові декларації, звіти перед контролюючими органами тощо) відповідно до положень статей 8 - 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р. (із змінами та доповненнями), які стосуються виконання Договору № 14/10/01 від 01.10.2014 р.; як і інших доказав в порядку ст.ст. 32-34,36,38 ГПК України, а також не подав оригінали документів, вказаних в додатку до позовної заяви, що стосуються предмету спору (для огляду в засіданні).

Після з'ясування обставин справи та дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників відповідача, суд прийшов до висновку, що наданих представниками сторін документів не вистачає для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи в цьому судовому засіданні, а тому її розгляд підлягає відкладенню - на 14.04.2015 р. - 09-30 год.

Зобов'язав сторони за три дні до судового засідання подати:

Позивача: письмові докази виконання в повному обсязі вимог п.4 ухвали суду від 18.02.2015 року, а саме: подати первинну бухгалтерську документацію (реєстри господарських операцій, бухгалтерські проводки по рахунках, податкові декларації, звіти перед контролюючими органами тощо) відповідно до положень статей 8 - 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р. (із змінами та доповненнями), які стосуються виконання Договору № 14/10/01 від 01.10.2014 р.; інші докази в порядку ст.ст. 32-34,36 ГПК України, що стосуються предмету спору і (для огляду в засіданні) подати оригінали документів, вказаних в додатку до позовної заяви.

Відповідача - письмові докази виконання в повному обсязі вимог п.4 ухвали суду від 18.02.2015 року, та вимог які ставилися до відповідача в судовому засіданні 17.03.2015 року; представити інші докази в порядку ст.ст. 32-34, 36 ГПК України, що стосуються предмету спору, а також докази в порядку ст. 614 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до приписів статті 75 ГПК України.

Позивач вимог ухвал господарського суду від 18.02.2014 р. /п.4/ та 17.03.2015 р./п.4/ не виконав витребуваних судом документів для огляду в судовому засіданні не подав.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав викладених у відзиві і доповненнях до нього та вказує на слідуючи обставини:

факти, наведені в позовній заяві, мають викривлений характер та часто не відповідають дійсності; позивач зайняв однобоку позицію та дуже нахабно ігнорує факти, які не підтверджують його правоту.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши та всебічно, повно і об'єктивно оцінивши в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

За правовою природою укладений між сторонами по справі договір від 01 жовтня 2014 року № 14/2014, є договором, на транспортно-експедиційне обслуговування автотранспорту в міжнародному сполученні. Предметом якого визначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Комсомольськ, Полтавської області/Україна/ далі '' Експедитор-1'' з однієї сторони та приватне підприємство "Латона люкс" - ''Експедитор-2'', м. Львів /Україна/ в особі директора Фірмана Тараса-Михаїла Володимировича, керуючись статтями 386-392 ЦК України та нормами '' Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажу ( КДПГ), від 19 травня 1956 року в м. Женеві беруть на себе зобов'язання виконання міжнародних перевозок вантажів.

Предметом договору сторони визначили, що ''Експедитор-1'' поручає, а ''Експедитор-2'' бере на себе зобов'язання виконання міжнародні перевозки вантажів (п.1 договору). Зобов'язання сторін сторони визначили п.п. 2.1-2.2 та п. 3.1.

Пунктами 5.1-5.6 визначили умови укладення договору. В яких передбачили взаємну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору. В розділі 6 договору (п.п. 6.1-6.4) визначили особливі умови. Строк дії договору визначили з моменту його підписання до 31.12.2018 року.

З тексту договору та поданих до позовної заяви додатків, відзиву га позовну заяву та додатків до нього вбачається, що ''Експедитор - 2'' приватне підприємство "Латона люкс" є посередником у виконання міжнародних перевезень, оскільки у нього відсутній автотранспорт для цих цілей і має основний договір з іншою юридичною особою, або безпосередньо з іноземними громадянами які на приватному транспорті здійснюють міжнародні перевезення вантажів - див. а.с. 10-12; 139-141.

Згідно Заявки для виконання перевезення вантажу від 01.10.14р. вбачається, що''Експедитор-2'' приватне підприємство "Латона люкс" - м. Львів /Україна/ , повинному було виконати слідуючі умови '' Експедитор-1'', а саме подати під завантаження автомобіль - державний номер НОМЕР_2 для завантаження: 03.10.14р. 11-ти місць, 3 тн. у АДРЕСА_2; вантаж: кріосауни та комплектуючі, рулони бамбука; для виконання перевезення потрібно мати СМR; пункт проходження кордону: Шегині; адреса розванта- ження: АДРЕСА_3 Ставка за перевезення: 700 євро в гривнях по курсу НБУ на день замитнення - а.с. 13;142.

Коли автомобіль прибув на місце завантаження і виявилось, що даний вантаж прямує на виставку у Францію та потребує прискореної доставки, водій почав вимагати за це ще додатково 50 євро. Тоді була переоформлена Заявка, в якій була вказана ставка 750 євро в гривнях по курсу НБУ на день замитнення. Автомобіль було завантажено та замитнено 03.10.14р.

Водія попередили, що за даним вантажем в Словаччину із Франції 08.10.14р. прибуде інший транспортний засіб, на який і буде перевантажено вантаж після розмитнення для перевезення на виставку до Франції. Крайній термін доставки товару було визначено - 9.00 год. 08.10.14р.

Згідно світлокопій представленої позивачем CMR ( а.с. 15; 96 ) вбачається на ній відтиск штампів № 245 та № 246 від 09.10.14р. Львівської митниці про прибуття на митний кордон та перетин кордону.

Таким чином. автомобіль державний номер НОМЕР_2 водій ОСОБА_5 з 03 жовтня 2014 року (після загрузки вантажу і проходження ним держкарантину та радіологічного контролю) шість днів долав відстань в 953 км ( м. Херсон - до Львівської митниці ) тоді як за нормами це трохи більше доби.

Відсутність карти тахографа (реєстраційних листків контролю), яким оснащений автомобіль - державний номер НОМЕР_2 (за період здійснення спірного міжнародного перевезення з 03 жовтня по 11 жовтня 2014р.), що повинен був в якості доказів подати позивач для огляду в судові засідання є порушення розділу 3 договору ''зобов'язання експедитора-2 '' договору № 14/10/01 від 01.10.14р., згідно умов якого він зобов'язаний як відповідальний за виконання умов перевезення згідно маршруту та заявці інформувати ''експедитора -1'' про хід виконання перевозки /рух транспортного засобу/; умови вимушених затримок транспортного засобу в дорозі, аваріях і інших непередбачених обставинах, що перешкоджають своєчасній доставці товару і приймати заходи до зменшення збитків.

Таким чином, ні позивачем, а ні його представниками нічого не було зроблено для виконання умов договору та заявки, що до своєчасної доставки вантажу на виставку у Францію.

Водій транспортного засобу лише о 12.00 год. 10.10.2014 року відповів на дзвінок відповідача та повідомив що через годину буде на місці. Але приїхав тільки вечором, коли митниця вже не працювала.

У зв'язку з чим процедуру розмитнення прийшлось замовляти на 11.10.14р..Це була субота і замовнику ця процедура обійшлась в додаткові витрати: оплаті розмитнення та простою з 08.10.14р. французького автомобіля та збитки від запізнення на виставку.

Приватне підприємство "Латона люкс" - ''Експедитора-2 '' яке зобов'язалося за виконати міжнародне перевезення вантажу згідно умов договору № 14/10/01 від 01.10.14р. з дати подачі транспортного засобу під завантаження, ухилилося він контролю за ходом здійснення транспортно-експедиційного обслуговування міжнародне перевезення вантажу згідно заявки ''експедитора -1'' та маршруту її здійснення. Ніяких відомостей про транспортний засіб та вантаж позивач відповідачу з 03.10.14 по 10.10.14. не надавав, як іводій автомобіля державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 з 03 жовтня 2014 року (після загрузки вантажу і проходження ним держкарантину та радіологічного контролю) на протязі шість днів коли долав відстань в 953 км ( від м. Херсон - до Львівської митниці ).І тільки о 12.00 год. - 10.10.14р. водій автомобіля державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 вийшов на зв'язок з відповідачем. Позивач же за цей час на зв'язок з відповідачем не виходив. Про що свідчать матеріали справи. Жодного доказу про добросовісне виконання умов договору почивачем до позовної заяви чи окремо як додатковий доказ господарському суду ним також не подано.

В якості доказів ним подано претензія № 01/05-11/2014р. на суму 12258,00 грн. на адресу ФОП ОСОБА_1 від 05.11.2014р. без реєстрації її в діловодстві підприємства (а.с.16-20);відповідь на 02/19-11/2014 на претензії боржника ( №1 вих.№ 37 від 14.10.2014р. та № 2 вих. № 38 від 10.11.2014р.) - а.с.23. Суд критично оцінює вищевказані претензії позивача та не вважає їх неналежними доказами.

Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договорів перевезення у міжнародному сполученні, які регулюються нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, транспортними кодексами.

Згідно приписів ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною1 ст.916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про переведення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного зако нодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно статті 4 ГПК України, господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав. За приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, перед баченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який на брав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у від повідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір між народного автомобільного перевезення вантажів» - Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956р. в м. Женеві (надалі в тексті-Конвенція). Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

За ст.ст. 4 та 9 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується частина 2 ст.307 ГК України.

Згідно статтею 19''Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів'' (КДПГ) від 19 травня 1956р.….'' Признается, что имела место просрочка, если груз не был доставлен в оговоренный срок или, при отсутствии оговореного срока, если с учетом обстоятельств, в которых перевозка производилась, а в частности, при частичной погрузке, с учетом времени, необходимого для составления полной партии в нормальних условиях, фактичесая продолжительность перевозки превышает время, необходимое при обычных условиях для выполнения перевозки добросовестным перевозчиком''.

В тексті позовної заяви позивач посилається на те, що в Заявці не був вказаний термін доставки. Алепри здійсненні загрузки вантажу водій був попереджений про всі особливості даного перевезення і навіть отримав додатково до суми фрахту 50 євро- див. а.с. 91-97.

Згідно внесених змін до положень ЄУТР/ поправка № 6/ з метою гармонізації положень Угоди та нових Правил Європейського Союзу (ЄС) з метою посилення безпеки дорожнього руху, гармонізації соціального законодавства та запровадження сучасного цифрового контролю - реєстраційного обладнання транспортних засобів країн Європейського Союзу (ЄС) щодо часу відпочинку та роботи водія, які з 11 квітня 2007 року у повному обсязі набули чинності на території ЄС - нові Правила визначені (ЄС № 561/2006 та Постанові ЄЄС № 3821/85 (ЄС) № 2135/98 обидва документи опубліковані в ''Офіційному журналі ЄС /ОЖ/ № L 102 від 11.04.2006р. Дія постанови ЄС № 561/2006 у повному обсязі розповсюджується на перевізників країн-членів ЄС, Швейцарії та Європейської Економічної Зони.

Пунктом 4.1 положень ЄУТР які набрали чинність з 20 грудня 2009 року водії мають надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та ті, які використовувалися водієм за попередні 15 календарних днів, тобто ( 7+15 тахограм) та через три місяці після дати набуття чинності змін до ЄУТР з 20 березня 2010р. за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто ( 1+28 тахограм ). Щотижневий час за кермом згідно пункту 4.2 не повинен перевищувати 56 годин щотижня. Перерви які повинен зробити водій після 4 з половиною годин керування щонайменше на 45 хвилин, крім випадків, коли після цього починається щоденний відпочинок або щотижневий відпочинок визначені пунктом 4.3 згідно приписів якої 45 хвилинна перерва може бути замінена перервою тривалістю 15 хвилин, за якою слідує перерва 30 хвилин, розділеними на період керування або відразу після цього періоду. Щоденний відпочинок згідно пункту 4.4 передбачає час відпочинку який складається з 11 безперервних годин протягом кожного 24 годинного періоду. Проте він може бути скорочений або поділений на дві частини: перша - не менш три години та друга безперервно 9 годин; скорочений відпочинок - 9 безперервних годин, але менше 11 годин не більше 3-х скорочень на тиждень без компенсації.

Таким чином, відстань від м. Херсона/Україна/ до м. Нове Замки /Словаччина/ яка складає 1516 км при середній швидкості 50 км/год. за вищенаведеним режимом роботи та відпочинку водій міжнародник за добу повинен був долати за 9 год. робочого часу - 450 км і до місця призначення прибути - 07.10.14р. о 12.00 год.

Згідно до нормативних документів на такий маршрут достатньо трьох діб. Ні 07.10.14р., а ні 08.10.14р.автомобіль так і не доїхав до місця призначення. Починаючи з 07.10.14р., водій перестав виходити на зв`язок і ніхто не міг пояснити замовнику / відповідачу у справі / де знаходиться автомобіль з вантажем.

З 08.10.14р. на вантаж який повинен був доставлений до м. Нове Замки /Словаччина/ автомобілем державний номер НОМЕР_2з 9.00 год. 08.10.14р. чекала французька машина, яка і повинна була після розмитнення і перевантаження доставити вантаж: кріосауни та комплектуючі, рулони бамбука на виставку до Франції.

Таким чином, ні позивачем, а ні його представниками нічого не було зроблено для виконання умов договору та заявки, що до своєчасної доставки вантажу на виставку у Францію.

Ніяких відомостей про авто та вантаж позивач відповідачу з 07.10.14 р. по 10.10.14р. не надавав. І ніхто з відповідальних осіб ПП ''Латона люкс''- ''Експедитор-2'', м. Львів за цей період на зв'язок з відповідачем не виходив. Лише о 12.00 год. 10.10.2014 року водій транспортного засобу відповів на дзвінок відповідача та повідомив що через годину буде на місці. Але приїхав тільки вечором, коли митниця вже не працювала.

У зв'язку з чим процедуру розмитнення прийшлось замовляти на 11.10.14р..Це була субота і замовнику ця процедура обійшлась в додаткові витрати як і оплачувати простой з 08.10.14р. французького автомобіля та збитки від запізнення на виставку

Згідно статтею 19''Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів'' (КДПГ) від 19 травня 1956р.….'' Признается, что имела место просрочка, если груз не был доставлен в оговоренный срок или, при отсутствии оговореного срока, если с учетом обстоятельств, в которых перевозка производилась, а в частности, при частичной погрузке, с учетом времени, необходимого для составления полной партии в нормальних условиях, фактичесая продолжительность перевозки превышает время, необходимое при обычных условиях для выполнения перевозки добросовестным перевозчиком''.

В тексті позовної заяви позивач посилається на те, що в Заявці не був вказаний термін доставки. Алепри здійсненні загрузки вантажу водій був попереджений про всі особливості даного перевезення і навіть отримав додатково до суми фрахту 50 євро.

Відповідач у відзиві вказує, що згідно п.5 ст.23 КДПГ …''В случае просрочки с доставкой и если полномочное по договору лицо докажет, что просрочка нанесла ущерб, перевозчик обязан возместить ущерб, который не может превышать платы за перевозку.»

Позивач отримав оплату в сумі 4085 грн. (плат. Доруч. № 58 від 10.11.14р.) , яка є еквівалентна 250 євро по курсу НБУ на момент замитнення вантажу.Сума відшкодування збитків згідно Претензії замовника еквівалентна 500 євро, що не перевищує плати за перевезення та відповідає п.5 ст.. 23 КДПГ.

Жодних претензій, зауважень чи застережень при завантаженні вантажу, проходження митного контролю, транспортуванні та розвантаженні вантажу ні у вантажовідправника, ні у вантажоодержувача, а крім того у Відповідача не було, що додатково підтверджується відсутністю у товаро-транспортній (CMR)накладній будь-яких приміток з цього приводу.»

Не відповідає дійсності та матеріалам справи та обставина, що позивач в розумний строк, а сама 10 жовтня 2014р.( сім днів після завантаження вантажу з урахуванням проходження всіх митних та інших процедур) своєчасно, у повному обсязі, належнимчином, згідно з вимогами чинного законодавства виконавши умови Договору, відповідно до вищевказаної заявки, доставиввантаж за місцем призначення- див. а.с.13;142.

Статтями 610,612 ЦК України визначено, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням цього зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, та ст. 307 ГК Україниза договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до приписівст. 916 ЦК України, ст.ст. 193, 307 ГК України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до приписів статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статями 33- 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом .

Відповідно до приписів ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факти та обставини викладені в позовній заяві, а викладені в ній спростовуються матеріалами справи.

Відповідачем відповідно до приписів статей 32-34,36,38 ГПК України та статті 614 ЦК України подані належні докази, на підставі яких він спростував викладені позивачем обставини та доведено відсутність вини як умови відповідальності.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, господарський суд, оцінюючи докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про безпідставність і необгрунтованість пред'явленого позову, і вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовні вимог.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК Українипри відмові в позові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. підлягають на позивача .

Після виходу з нарадчої кімнати суд 14.04.2015 року оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким відмовлено у позові.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, керуючись статтями 4 - 43, 45 - 47 , 22, 28, 32 - 34, 36, 38,43, 44, 49, 69, 75,77, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 21.04.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.