ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Справа № 922/3975/13

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 р. (головуючий суддя Камишева Л.М., судді Івакіна В.О., Медуниця О.Є.)
та на рішенняГосподарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. (суддя Лаврова Л.С.)
у справі№ 922/3975/13 Господарського суду Харківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доІзюмського комунального підприємства теплових мереж
простягнення коштів,
за участю представників
позивачаСтанішевський І.С.,
відповідачаЗакаблуков А.С.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. у справі №922/3975/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 р. (з урахуванням ухвали Господарського суду Харківської області від 10.03.2015 р. про виправлення описки), позов задоволено частково: стягнуто з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 8.668,58 грн. пені, 17.341,58 грн. 3% річних, 2.943,26 грн. інфляційних втрат, 11.370,77 грн. 7% штрафу. В частині стягнення пені на суму 237.665,99 грн., 3 % річних на суму 36.993,24 грн., інфляційних в розмірі 4.654,18 грн., штрафу на суму 254.539,51 грн. в задоволенні позову відмовлено. Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2.176.218,34 грн. припинено. Відстрочено виконання рішення суду до 01.03.2015 р.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою частково, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені на суму 238.325,99 грн., штрафу на суму 254.539,51 грн. та 3 % річних на суму 36.993,24 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій у вказаній частині було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 233 ГК України, ст.ст. 551, 631 ЦК України, ст.ст. 4-2, 43, 83, 84 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами не було враховано інтересів обох сторін при зменшенні розміру неустойки, належної до стягнення з відповідача.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 30.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (покупець) був укладений договір № 35/П купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) та додаткові угоди до нього.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язався передати покупцеві у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ в обсязі та на умовах цього договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом листопада - грудня 2012 року, а відповідач прийняв 2.901,557 тис. куб. м природного газу на загальну суму 3.798.718,34 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в порушення умов Договору здійснив оплату за спожитий природний газ несвоєчасно. Тому відповідно до умов Договору позивачем було нараховано втрати від інфляційних процесів в сумі 7.597,44 грн., пеню у розмірі 246.334,57 грн., 3% річних у розмірі 54.334,82 грн. та 7 % штрафу у розмірі 265.910,28 грн.

12.02.2014 р. між сторонами укладено договір № 105/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30.

Згідно з цим договором відповідач - Ізюмське КП теплових мереж перераховує на рахунок позивача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" грошові кошти у сумі 2.174.321,39 грн., у тому числі ПДВ 362.386,90 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ у 2012 році відповідно до договору № 35/П від 30.09.2011 р.

Відповідно до п. 2 ст. 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору № 35/П від 30.09.2011 р.

Згідно з п. 15 цього договору після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Грошові кошти на підставі договору про організацію взаєморозрахунків у розмірі 2.174.321,39 грн. сплачені відповідачем на користь позивача 01.01.2014 р. Останній залишок основного боргу у розмірі 1.897,02 грн. був сплачений відповідачем 29.10.2013 р.

Таким чином, сума основного боргу погашена відповідачем у повному обсязі у розмірі 2.176.218,34 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками судів щодо припинення провадження у справі в частині позовних вимог на суму основного боргу у розмірі 2.176.218,34 грн. (який був спалений відповідачем до прийняття рішення у справі) на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позивач також нарахував на цю суму пеню, штраф, 3% річних та інфляційні.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для стягнення нарахувань на суму 2.176.218,34 грн., передбачених пп. 7.2 Договору, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі - продажу природного газу.

Для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Отже, стягнення пені та штрафу у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань покупця передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Враховуючи порушення з боку відповідача умов договору купівлі-продажу природного газу та розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, суди встановили, що за зобов'язаннями за листопад 2012 року на суму 1.457.068,83 грн., яка була сплачена відповідачем поза умовами договору про організацію взаєморозрахунків, підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 79.611,98 грн., штраф у розмірі 101.994,82 грн., 3% річних у розмірі 15.922,40 грн. Інфляційні, заявлені позивачем до стягнення у розмірі 2.914,14 грн., суди задовольнили частково на суму 1.454,15 грн.

Щодо зобов'язань грудня 2012 року на суму боргу у розмірі 2.341.649,51 грн., суди встановили, що сума основного боргу у розмірі 2.174.321,39 грн. була погашена відповідачем на виконання договору про організацію взаєморозрахунків № 105/30 від 12.02.2014 р., а тому розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат необхідно здійснювати на суму 167.328,12 грн. за період з 15.01.2013 р. (з дати виникнення прострочення зобов'язання) по 26.04.2013 р. (до дати погашення заборгованості на підставі спільного протокольного рішення № 785 від 21.03.2013 р.).

Здійснивши самостійний розрахунок пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат за зобов'язаннями відповідача за грудень 2012 року, суди дійшли висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, яка складає 7.073,08 грн., 7 % штрафу в розмірі 11.712,97 грн., 3% річних в розмірі 1.419,18 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1.489,11 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, судами правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 15.922,40 грн. (за зобов'язаннями за листопад 2012 року), 17.341,58 грн. (грудень 2012 року), а також інфляційних втрат за зобов'язаннями за листопад 2012 року в сумі 1.454,15 грн., та 2.943,26 грн. за зобов'язаннями грудень 2012 року.

Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій та сум нарахованих за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають: пеня у сумі 86.685,78 грн., 7% штрафу у сумі 113.707,79 грн., 3% річних у сумі 17.341,58 грн. та інфляційні втрати у сумі 2.943,26 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судами задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 90 %, стягнуто з відповідача зменшені до 90 % пеню в розмірі 8.668,58 грн. та штраф в розмірі 11.370,77 грн.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судами враховано рівень виконання відповідачем свого зобов'язання, в тому числі те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач в повному обсязі розрахувався з позивачем за одержаний природний газ.

Судами також встановлено, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є задоволення потреб населення у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Основним фінансовим джерелом відповідача, з якого проводиться оплата за спожитий природний газ, є грошові кошти від реалізації теплової енергії споживачам, платіжна дисципліна яких є незадовільною. Про вказане свідчить довідка підприємства відповідача № 836 від 21.10.2014 р. про стан розрахунків споживачів за послуги теплопостачання по Ізюмському КПТМ у 2014 році, відповідно до якого заборгованість споживачів станом на 01.10.2014 р. складає 7.376,6 тис.грн.

Крім того, причиною неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором є те, що підприємство відповідача несе збитки у зв'язку з тим, що тарифи, які затверджені постановами НКРЕ, не покривають затрат підприємства на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання, про що свідчать звіти про фінансовий стан за 2013-2014 роки, розрахунки обсягів заборгованості із різниці в тарифах та розрахунок обсягів різниці цін.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором є наслідком обставин, які виникли з об'єктивних причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання.

З урахуванням викладеного, а також того, що сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних організацій, зокрема, можливість постачання їм теплової енергії, колегія суддів погоджується, що в даному випадку судами дотримано баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені та штрафу.

Доводи скаржника про те, що суди не врахували інтересів позивача, зменшуючи розмір пені, не можуть бути прийняті до уваги оскільки судами проаналізовані та враховані обставини, визначені в ст. 223 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, а також в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., та взято до уваги, що зобов'язання перед позивачем зі сплати основного боргу відповідачем виконано повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може розстрочити або відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Судами встановлено наявність обставин, що можуть ускладнити виконання рішення у зв'язку з тяжким економічним становищем відповідача, яке виникло через невідповідність тарифів на теплову енергію розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво; невиконанням платників за поставлене тепло своїх зобов'язань перед відповідачем. За таких обставин, та враховуючи, що предметом стягнення є не заборгованість, а лише фінансові нарахування на неї (пеня, річні та інфляційні), колегія суддів погоджується з наявністю підстав для відстрочення виконання рішення місцевого суду до 01.03.2015 р.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 р. у справі № 922/3975/13 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова