КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа№ 910/24463/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Абросімов С.С.,

від відповідача -не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм» від 27.02.2015

на рішення господарського суду міста Києва від 18.02.2015

у справі №910/24463/14

за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм», м. Київ

до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ

про визнання припиненим зобов'язання поруки за договором поруки №12/14/1006 від 19.10.2010

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.02.2015 (головуючий суддя - Нечай О.В., судді: Бондарчук В.В., Князьков В.В.) відмовлено в задоволенні позову ТОВ «ВО «Укрфарм» про визнання припиненим зобов'язання поруки за договором поруки №12/14/1006 від 19.10.2010. Враховуючи умови, зокрема, п. 2.2 зазначеного договору поруки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення поруки в зв'язку із зверненням відповідача до суду з позовом до позивача, як поручителя, про стягнення заборгованості за Кредитним договором, в понад шестимісячний строк.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач просив його скасувати, позовні вимоги задовольнити. Апелянт зазначає про те, що договір поруки припинився, оскільки від першого дня прострочення повернення чергової частини кредиту, тобто з 01.01.2012р., у відповідача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за ним, в тому числі і від поручителя, але на реалізацію вказаного права відповідачем була направлена вимога від 18.01.2012р., при цьому до суду з позовом до поручителя відповідач звернувся лише в серпні 2013 року, тому, на думку скаржника, порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належними чином (в справі наявне повідомлення про вручення поштового відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

19.10.2010 р. між ПАТ "Райффазен Банк Аваль" (кредитор) та ТОВ "Виробниче об'єднання "Укрфарм" (відповідач-поручитель) укладено Договір поруки № 12/14/1006, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання кредитних зобов'язань, в тому числі тим, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору, за умовами якого боржник зобов'язаний:

- повернути кредит в розмірі 789 337,00 доларів США;

- сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,0% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов Кредитного договору, у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим Договором;

- сплатити комісію за видачу кредитних коштів у розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії;

- сплатити пені, штрафи, передбачені Кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов'язані з неналежним виконанням боржником умов Кредитного договору.

Під Кредитним договором у Договорі поруки розуміється Кредитний договір № 010/14/227 від 29.11.2007 р., який укладений між боржником (ТОВ "Ніка Холдинг Інвест") та кредитором (Банк).

Позивач зазначає, що з розрахунку заборгованості боржника по Кредитному договору, складеного відповідачем, вбачається, що боржник прострочив повернення частини кредиту в сумі 57 554,92 дол. США, яку мав сплатити до 31.12.2011 року включно - згідно Графіку погашення заборгованості в редакції Додатку № 1 до Додаткової угоди №010/14/227/10 від 27.07.2011 року до Кредитного договору. Тобто, на думку позивача, з 01.01.2012 року боржник вважається таким, що прострочив виконання основного зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту, яке було забезпечено порукою відповідача за Договором поруки.

Відповідач звернувся до позивача, як до поручителя з вимогою від 18.01.2012 року про дострокове повернення кредиту, а також сплати процентів та штрафних санкцій за забезпеченим Кредитним договором, але до суду з відповідним позовом, в тому числі, до позивача, відповідач звернувся тільки в серпні 2013 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, що на думку позивача тягне за собою такі наслідки як припинення поруки.

Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненим зобов'язання за Договором поруки № 12/14/1006 від 19.10.2010 р.

Частинами 1 та 2 ст. 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що відповідачем було направлено позивачу вимогу про погашення заборгованості боржника за Кредитним договором в межах шестимісячного строку, визначеного частиною 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що порука припинилася на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки від першого дня прострочення повернення чергової частини кредиту, тобто з 01.01.2012р., у відповідача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за ним, в тому числі і від поручителя, але на реалізацію вказаного права відповідачем була направлена вимога лише від 18.01.2012р., при цьому до суду з позовом до поручителя відповідач звернувся лише в серпні 2013 року, тобто після спливу строку встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, є безпідставними враховуючи наступне.

Судовою колегією було встановлено, що і підтверджується матеріалами справи, відповідач з дотриманням вимог ч.4 ст.559 ЦК України звернувся до боржника 18.01.2012р. з вимогою-претензією про дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами. Позивач у добровільному порядку, як це передбачено законодавством, своїх обов'язків за договором поруки не виконав, заборгованість на користь кредитора не перерахував, а тому відповідач був вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя, позивача по даній справі, в серпні 2013р.

Законодавством чітко передбачений строк у який кредитор зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя. Цивільним кодексом України визначені такі терміни як "вимога" та "позов", які не є тотожними, оскільки термін "вимога" вживається у більш широкому розумінні ніж термін "позов".

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Законодавець не передбачає скороченого строку позовної давності для пред'явлення вимог до поручителя, якщо поручитель не виконав свого зобов'язання в добровільному порядку після отриманої вимоги, отже діючим законодавством не передбачено обмеження прав кредитора відносно його звернення з позовом за судовим захистом свого порушеного права.

Статтею 559 ЦК України передбачені випадки припинення поруки на підставі закону. Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що порука припиняється за договором, в якому не визначений строк закінчення, у разі якщо кредитор протягом 6-місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не звернеться з вимогою до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав всі вимоги передбачені законодавством, а тому господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору поруки припиненим.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 21.01.2015 у справі № 910/9381/14.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, звернення відповідача до суду із позовом про стягнення з позивача, як поручителя, заборгованості за Кредитним договором в шестимісячний строк від дня настання строку виконання зобов'язання за Кредитним договором не є обов'язковою умовою чинності поруки за Договором поруки, так як сторони у п. 2.2 Договору поруки погодили, що вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем кредитних зобов'язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 18.02.2015 у справі №910/24463/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Укрфарм» - без задоволення.

2. Справу № 910/24463/14 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко