КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа№ 902/1416/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Рибаруку М.М.

за участю представників:

від позивача Бегар М.П. - дов. б/н від 11.08.2014 р.

від відповідача-1 Буйвола Д.І. - дов. №2 від 01.03.2014 р.

Гріщенка В.І. - керівник

від відповідача-2 не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс»

на рішення господарського суду міста Києва

від 03.02.2015 р. (суддя Зеленіна Н.І.)

у справі №902/1416/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тренд-Трейд»

(далі - ТОВ «Тренд-Трейд»)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс»

(далі - ТОВ «ВВ Імекс»)

2) Фізичної особи-підприємця Іщенка Володимира

Віталійовича (далі - ФОП Іщенко В.В.)

про стягнення 19 236,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р. у справі №902/1416/14 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ВВ Імекс» на користь ТОВ «Тренд-Трейд» 19 236,00 грн. заборгованості та 1 827,00 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Тренд-Трейд» до ФОП Іщенка В.В. - відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «ВВ Імекс» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в позові ТОВ «Тренд-Трейд» до ТОВ «ВВ Імекс» відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржене рішення суперечить нормам матеріального та процесуального права, викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи. За твердженнями апелянта, місцевим судом не встановлено з чиєї вини сталося перевантаження транспортного засобу, внаслідок чого стало неможливим виконання перевезення, на яких підставах відповідач повинен повернути позивачу 19 236,00 грн. замість 2 687,90 грн. тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 р. апеляційну скаргу ТОВ «ВВ Імекс» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 24.03.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представників позивача та відповідача-2 розгляд справи відкладено на 21.04.2015 року.

В судовому засіданні 21.04.2015 р. ухвалою продовжено строк розгляду апеляційної скарги ТОВ «ВВ Імекс» на п'ятнадцять днів, й на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву на 28.04.2015 року.

Представники апелянта в судовому засіданні доводи скарги підтримали, просили її задовольнити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові ТОВ «Тренд-Трейд» до ТОВ «ВВ Імекс» відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, ТОВ «Тренд-Трейд» звернулось до господарського суду Вінницької області з позовною заявою до ТОВ «ВВ Імекс» та ФОП Іщенка В.В. про стягнення 22 330,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на виконання умов заявки №1 від 16.07.2014 р. (далі - Заявка) з міжнародного перевезення перераховано відповідачу-1 грошові кошти за послуги перевезення в сумі 22 333,00 грн. Згідно Заявки відповідач-1 зобов'язався здійснити міжнародне перевезення з 17.07.2014 р. по 22.07.2014 р., проте станом на момент звернення до суду своїх зобов'язань не виконав, відтак позивач просив стягнути в судовому порядку перераховані грошові кошти солідарно з відповідача-1 та відповідача-2, як поручителя перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за Заявкою.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 12.11.2014 р. справу №902/1416/14 передано за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва.

В ході розгляду справи господарським судом міста Києва, позивачем подано заяву про зміну підстав позову, яка за змістом є заявою про зменшення позовних вимог. Цією заявою позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 19 236,00 грн.

Відповідач-1 проти позову заперечив та посилався на те, що ним 17.07.2014 р. прийнято до перевезення вантаж позивача, але виконання такого перевезення не відбулось через завантаження 27,9 тон дров замість обумовлених у Заявці 22 тон., внаслідок чого транспортний засіб, який завантажено з перевищенням дозволеної маси не було пропущено на митниці.

З'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, розглянувши сукупність поданих сторонами доказів на підтвердження та спростування позовних вимог відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд посилався на те, що наданими сторонами доказами не підтверджується факт перевищення позивачем при навантаженні машини погодженої сторонами в Заявці ваги, як і не доведено розміру дійсної ваги прийнятого до перевезення вантажу, а також відомостей щодо зважування вантажівки при проходженні митних процедур. Таким чином, місцевий суд не зміг погодитись із твердженнями відповідача-1 щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, суд вважав позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача-1 обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем-1, а відтак такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача-2, які ґрунтуються на наявному укладеному між позивачем та відповідачем-2 договорі поруки від 17.07.2014 р., місцевий суд дійшов висновку, що такі задоволенню не підлягають. Так, п. 5.3 цього правочину встановлено, що порука припиняється 31.07.2014 р., й станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача-2 тощо.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 180 ГК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

На підставі ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається в формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальних вимог до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2014 р. між ТОВ «Тренд-Трейд» (замовником) та ТОВ «ВВ Імекс» (перевізником) укладено Заявку на виконання перевезення за маршрутом: ст. Разино Житомирська обл. - Вінниця-Дрезден-Лейпциг.

За своєю правовою природою укладена між позивачем та відповідачем-1 Заявку є договором перевезення вантажу.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно правил здійснення відповідних перевезень (ст. 307 ГК України).

Відповідно до укладеної між позивачем та відповідачем-1 Заявки, перевезенню підлягав вантаж - дрова колоті паливні вагою 22 т., об'ємом 35,52 м3. Дата завантаження - 17.07.2014 р., сума фрахту та винагороди - 1 400 Євро.

Для оплати послуг з перевезення відповідач-1 виставив позивачу рахунок №85 від 17.07.2014 р. на суму 22 330,00 грн., який останнім було оплачено 17.07.2014 р. гідно платіжного доручення №84.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що вищезгаданого перевезення не відбулось через завантаження 27,9 тон дров замість обумовлених Заявкою 22 тон., внаслідок чого транспортний засіб не було пропущено на митниці через перевищення його дозволеної маси. В товарно-транспортній накладній №020699 від 17.07.2014 р. (далі - ТТН) відображено прийняття до перевезення дров об'ємом 32,56 м3, що відповідає умовам Заявки. Жодних даних про вагу вантажу у цій накладній не зазначено.

Як встановлено судами обох інстанцій, жодних зауважень позивача щодо транспортного засобу та строків його прибуття на завантаження матеріали справи не містять. Позивач власними силами виконав завантаження обумовленим Заявкою вантажем, надав водію ТТН, факт оформлення ТТН свідчить про добросовісне виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань згідно умов Заявки. Натомість саме з вини позивача не було здійснено процедури митного оформлення вантажу, що унеможливило в подальшому виконання Заявки відповідачем-1.

У відповідності до ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу стягується провізна плата, яка визначається за домовленістю сторін.

Згідно викладених в Заявці домовленостей між сторонами, перевезення складається з двох частин, по території України та за кордоном. Відстань, яку повинна проїхати вантажівка становить 1 550 км. За дане перевезення позивач сплатив 22 333,00 грн., в тому числі 0% ПДВ, отже вартість одного кілометру пробігу вантажівки дорівнює 14,41 грн., в тому числі 0% ПДВ.

Разом з тим, на підставі пп. 195.1.3 ст. 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання послуг, міжнародні перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

З огляду на те, що позивач не здійснив митного оформлення вантажу та не оформив міжнародного провізного документу CMR, застосування нульової ставки ПДВ не дозволяється. Транспортні послуги між сторонами були оформлені ТТН, що свідчить про їх надання на митній території України, відтак такі повинні оподатковуватися за основною ставкою в розмірі 20% і додаватися до ціни послуги. Таким чином, вартість одного кілометра пробігу вантажівки з врахуванням 20% ПДВ становить 17,29 грн. (14,41+(14,41*20%)=17,29 грн.). Позивач з вартістю одного кілометра пробігу в розмірі 17,29 грн. погодився заявою про зміну підстав позову, його представник підтвердив це в судовому засіданні апеляційної інстанції, одночасно останній не наполягав на тому, що перевезення не відбулось з вини відповідача-1, вважав, що позивач сам відмовився від перевезення тощо.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема наданими суду відповідачем-1, вантажівка проїхала 806 км., відтак вартість перевезення становить 13 935,74 грн. (806*17,29=13 935,74), за відсутності документального підтвердження позивачем своєї позиції щодо здійсненого відповідачем перевезення по території України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково - з відповідача-1 має бути стягнуто на користь позивача 8 397,26 грн. (22 333,00 (сума сплачених позивачем коштів) - 13 935,74 (вартість здійсненого перевезення) = 8 397,26 грн. (сума, яка має бути повернута позивачу)).

Стосовно позовних вимог про стягнення коштів з відповідача-2 та вирішення їх місцевим судом, апеляційний господарський суд жодних зауважень не немає, адже п. 5.3 договору поруки від 17.07.2014 р. визначено,

що порука припиняється 31.07.2014 р., й станом на час розгляду справи не будо будь-яких правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача-2.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із рішенням місцевого суду в частині надмірного стягнення з відповідача-1 грошових коштів в розмірі 10 838,74 грн., тому дійшов висновку, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в позові, в решті рішення як законне та обґрунтоване обставинами й матеріалами справи належить залишити без змін. В зв'язку з тим, що доводи апелянта заслуговують на увагу частково, скарга підлягає частковому задоволенню.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, а відтак і часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс» задовольнити частково, рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2015 р. у справі №902/1416/14 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 10 838,74 грн. заборгованості скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тренд-Трейд» (21034, м. Вінниця, вул. К. Маркса, 40, ) 8 397 (вісім тисяч триста дев'яносто сім) грн. 26 коп. заборгованості та 797 (сімсот дев'яносто сім) грн. 56 коп. судового збору за подання позовної заяви.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тренд-Трейд» (21034, м. Вінниця, вул. К. Маркса, 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 11, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 398 (триста дев'яносто вісім) грн. 78 коп.

Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №902/1416/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун