РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/5256/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арістея Тур"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюз Тревел"

про стягнення 54 753,60 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Тарасенко О.І., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арістея Тур" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюз Тревел" (далі - відповідач) про стягнення 54 753,60 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/5256/15-г, розгляд справи призначено на 01.04.2015 р.

20.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 01.04.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 01.04.2015 р. не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Арістея Тур» (далі - позивач) було двічі замовлено через веб-сайт Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел» (далі - відповідач) послуги з купівлі авіаквитків на ім'я третіх осіб, в інтересах яких діяв позивач, а саме:

- купівля авіаквитків Київ-Гоа-Київ на 17.01.2015 р. та 31.01.2015 р.;

- купівля авіаквитків Київ-Коломбо-Київ на 20.01.2015 р. та 30.01.2015 р.

08.09.2014 р. відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру №SF-263228 на суму 43 092 грн. 00 коп., який було оплачено останнім 10.09.2014 р., що підтверджується наданою позивачем банківською випискою по особовому рахунку позивача.

16.01.2015 р. відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру №SF-287539 на суму 20 280 грн. 00 коп., який було оплачено останнім 16.01.2015 р., що підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по його особовому рахунку є первинними документами, а відповідно, і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33-34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб'єкти туристичної діяльності), є, зокрема:

- туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

- туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб'єкти туристичної діяльності мають право виробляти і реалізовувати туристичні послуги згідно із законодавством.

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи те, що відповідачем були виставлені позивачу рахунки-фактури, які були оплачені позивачем, між сторонами виникли зобов'язання, згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України, за Договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач зазначає суду про те, що його було повідомлено відповідачем про неможливість виконання останнім своїх зобов'язань, а тому 17.01.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом від 17.01.2015 № 219 щодо повернення невикористаних коштів за рахунком-фактурою №SF-263228 від 08.09.2014 р.

В подальшому, 17.01.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом від 17.01.2015р. № 220 щодо повернення невикористаних коштів за рахунком-фактурою №SF-287539 від 16.01.2015 р.

29.01.2015 р. відповідачем було частково повернуто грошові кошти в розмірі 8 618,40 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача та свідчить про визнання відповідачем свого зобов'язання по поверненню коштів за неналежне виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору, укладеного сторонами у спрощений спосіб, та норм чинного законодавства, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з надання послуг, у зв'язку із чим за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 54 753 грн. 60 коп., що є частиною сплачених позивачем відповідачу коштів, які відповідачем не було повернуто.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за не надані послуги у розмірі 54 753 грн. 60 коп.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 54 753 грн. 60 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Позивачем заявлені до стягнення з відповідача кошти, сплачені за послуги адвоката в розмірі 1 100,00 грн.

Судом встановлено, що між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням «Бі ЕС БІ Партнерс» (адвокатське об'єднання) було укладено Договір про надання правової допомоги № 3-Г/15 від 27.02.2015 р., згідно з умовами якого адвокатське об'єднання в особі адвокатів - членів об'єднання прийняло на себе зобов'язання здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів клієнта та надавати йому необхідну юридичну допомогу згідно до запитів клієнта.

Позивачем, на виконання умов Договору про надання правової допомоги 3-Г/15 від 27.02.2015 р., було сплачено на користь виконавця 1 100,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 67 від 02.03.2015 р., а тому, враховуючи необхідність задоволення позову, зазначена сума також покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюз Тревел" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 6-А; ідентифікаційний код 33782884) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арістея Тур" (03191, м. Київ, вул. Лятошинського, будинок 4 А/289; ідентифікаційний код 35289971) заборгованість в розмірі 54 753 (п'ятдесят чотири тисячі сімсот п'ятдесят три) грн. 60 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. та судові витрати на послуги адвоката в розмірі 1 100 (одна тисяча сто) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Суддя О.В. Нечай