ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року Справа № 904/7859/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Сусла Я.Б.

за участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Каюка М.С., посвідчення №001456 від 27.08.2012 року, довіреність №05/1-150вих-15 від 26.01.2015 року

та представників сторін:

від позивача: Армашова І.М. головний спеціаліст юридичного відділу, довіреність №9-4-0.6-2497/2-14 від 28.03.14 року;

від відповідача-1: Гришанков В.Л. юрисконсульт, довіреність №б/н від 25.11.14;

від відповідача-2: ОСОБА_4 представник, довіреність від 06.04.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14

за позовом Прокурора Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до відповідача-2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про: визнання недійсним договору про спільну діяльність №148 від 24.05.2010 року, застосування наслідків недійсності договору

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Верхньодніпровського району Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області із позовом, в якому просить:

- визнати повністю недійсним договір про спільну діяльність №148, укладений 24.05.2010 року між Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5;

- застосувати наслідки недійсності договору шляхом зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності площею 53,5 га, яку він займає на підставі договору про спільну діяльність за №148 від 24.05.2010 року та повернути її Державному професійно-технічному навчальному закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту", що є правонаступником Професійно-технічного училища №80 м. Верхньодніпровськ.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14 (суддя Новикова Р.Г.) позов задоволено частково:

- визнано недійсним договір про спільну діяльність №148 від 24.05.2010 року, укладений між Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що зі змісту умов договору №148 від 24.05.2010 року вбачається фактична передача об'єкту договору (земельної ділянки) у строкове платне користування (відповідач 1 в якості вкладу у спільну діяльність передає земельну ділянку (державне майно) строком на 7 років, а відповідач 2 сплачує грошові кошти в розмірі 280 000,00 грн.). Відповідні правовідносини сторін чинне законодавство України визначає як орендні.

Враховуючи те, що відповідач 1 не мав повноважень розпоряджатись земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності, шляхом передачі її в оренду, договір не містить істотних умов, встановлених Законом України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент підписання договору), місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що оспорюваний договір є недійсним. За приписами статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Оскільки прокурор та позивач не надали належних та допустимих доказів зайняття відповідачем 2 спірної земельної ділянки на момент вирішення спору, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також розглядаючи спір місцевий господарський суд дійшов до висновку, що звернення прокурора у даній справі в інтересах держави в особі територіального управління Державного агентства земельних ресурсів України відповідає функціям позивача та направлено на захист інтересів держави.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року по справі №904/7859;

- прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Прокурора Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним договору про спільну діяльність №148 від 24.05.2010 року відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме неповідомленням Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про слухання справи, що позбавило останнього на подання заперечень на позов. Також апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права в частині висновку про існування між сторонами орендних правовідносин. Апелянт зазначає, що ніколи не сплачував кошти на користь відповідача-1, його внеском за договором були послуги та грошові кошти у сумі 280 000,00 грн., які необхідні для спільного обробітку земельної ділянки. Основною метою спірного договору є об'єднання зусиль та певних внесків сторін для досягнення певних господарських цілей, в результаті чого сторони отримують прибуток від спільної діяльності. Внеском Державного професійно-технічного навчального закладу" Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" є не сама земельна ділянка, а право доступу до неї та її обробки, тому висновок місцевого господарського суду про фактичне укладення між сторонами договору оренди є помилковим.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року відновлений строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд скарги призначений у судове засіданні на 12.03.2015 року.

У судовому засіданні 12.03.2015 року оголошено перерву до 07.04.2015 року.

Розпорядженням голови суду від 07.04.2015 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Коваль Л.А. - члена постійно діючої колегії суддів, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Широбокової Л.П., Чередка А.Є.

Розгляд справи був відкладений з 07.04.2015 року на 28.04.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати від 28.04.2015 року у зв'язку із виходом з відпустки судді Коваль Л.А. - члена постійно діючої колегії суддів, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

У судових засіданнях, які відбулися 12.03.2015 року, 07.04.2015 року, 28.04.2015 року представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Представник Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області приймав участь у судових засіданнях, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, однак письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Представник Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" апеляційну скаргу підтримав, однак письмово відзиву на апеляційну скаргу не надав.

У судовому засіданні 28.04.2015 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 24.05.2010 року між Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 (надалі - сторона-1) та Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" (надалі - сторона-2) був укладений договір про спільну діяльність №148, відповідно до п.1.1 якого сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері підготовки кадрів для сільського господарства і організації виробництва продукції рослинництва.

Сторони домовились про можливість проходження виробничої практики для учнів сторони-2 на базі сторони-1. Сторони зобов'язуються діяти спільно шляхом об'єднання майна, грошових коштів та зусиль шляхом користування спільною продукцією раніше створених сторонами програмних засобів, баз даних і технологій, що є інтелектуальною та майновою власністю сторін (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1.1 договору сторони беруть на себе зобов'язання з раціонального використання земельних ділянок для вирощування продукції рослинництва, впровадження передових технологій виробництва та підготовки кадрів для сільського господарства. Грошові кошти сторони-1 за цим договором складають 280 000,00 грн. Площа земельних ділянок сторони-2 за цим договором складає 53,5 га (п.п. 2.12, 2.1.3 договору).

За умовами договору сторона-1 (Фізична особа - підприємець ОСОБА_5) зобов'язана: за рахунок своїх коштів провести комплекс сільськогосподарських робіт з відновлення придатності земельної ділянки для вирощування продукції рослинництва (п.3.1.1 договору), своїми силами і на свої кошти придбати нове технологічне обладнання та механізми, необхідні для рентабельного виробництва продукції рослинництва (п.3.1.2 договору).

Сторона-2 за договором (Державний професійно-технічний навчальний заклад "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту") для впровадження спільної діяльності зобов'язалась надати площі сільгоспугідь не задіяні для навчального процесу (п. 4.1.1 договору).

З метою окупності витрат понесених стороною-1 з відновлення земельних ділянок згідно п.3.2.1 сторона-2 зобов'язується надати земельну ділянку в спільну діяльність строком на 7 років (п. 4.1.3 договору).

Керівництво спільною діяльністю за даною угодою, а також ведення спільних речей доручено стороні-1, яка також має право здійснювати контроль над діяльністю сторони-2 в рамках цього договору шляхом перевірки бухгалтерських та інших документів.

Сторонами договору №148 від 24.05.2010 року складений акт обстеження земельної ділянки площею 53,5 га, в якому зазначили, що здійснено обстеження земельної ділянки площею 53,5 га, яка перебуває в постійному користуванні Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" та розташована на території Бородаєвської сільської ради, та встановлено, що земельна ділянка протягом семи років не використовувалась за призначенням, що призвело до природного задерніння (пирій), порослі дерев (акації) більше ніж на 30% площі ділянки, утворенню рівчаків у кількості 4 шт. глибиною до 1,5 м, самовільному прокладанню мешканцями навколишніх населених пунктів водовідвідних каналів.

В акті зазначено, що усунення всіх вище перелічених факторів потребує додаткових затрат та часу для приведення земельної ділянки у придатний для вирощування сільськогосподарських культур стан (а.с. 29).

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 19.08.1992 року, цей акт виданий СПТУ-80 Верхньодніпровською районною радою народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на постійне користування 222,3 га землі в межах згідно з планом земельної ділянки для розміщення учбового сільськогосподарського виробництва (а.с. 31-33).

Наказом Міністерства освіти та науки України №70 від 06.02.2009 року було припинено юридичну особу Професійно-технічне училище №80 шляхом приєднання його до Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" та встановлено, що Державний професійно-технічний навчальний заклад "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" є правонаступником Професійно-технічного училища №80 (а.с. 34).

Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2014 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 53,5 га для учбового сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Бородаївської сільської ради, та є сільськогосподарськими угіддями (ріллею), становить 938 858,75 грн. При цьому, землекористувачем визначене СПТУ №80.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" не було оформлено право постійного користування землею, переданої в постійне користування СПТУ №80 Верхньодніпровською районною радою народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Між тим, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92 пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) із 22.09.2005 року визнано неконституційним пункт 6 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІП щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного, та фінансового забезпечення та пункт 6 постанови про реформу в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 1.4 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" останній є правонаступником Професійно-технічного училища №80 м. Дніпродзержинськ.

Об'єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, спортивні будівлі та споруди, житло, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно, закріплене Міністерством освіти і науки України за Центром, є державною власністю і перебувають у користуванні Центру (пункт 6.10 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту").

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є вимога прокурора Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в особі Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору про спільну діяльність №148, укладеного 24.05.2010 року між Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та застосування наслідків недійсності договору шляхом зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності площею 53,5 га. Позовна заява мотивована посиланням, зокрема на приписи статей 203, 215, 235 Цивільного кодексу України. Прокурор вказує на те, що оспорюваний правочин був вчинений для приховування іншого правочину, а саме договору оренди землі, з перевищенням Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" господарської компетенції та здійснення розпорядження землею в порушення статті 92 Земельного кодексу України, без оформлення права користування вказаною земельною ділянкою в порядку статті 125 Земельного кодексу України, набуття Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 права користування земельною ділянкою без достатніх правових підстав.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З метою з'ясуванням питань щодо фактичного переходу земельної ділянки або права на неї до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, виходячи з приписів чинного законодавства та дійсних правовідносин сторін на підставі дослідження та надання належної оцінки всім доказам у справі у їх сукупності, з урахуванням всіх доводів сторін, а відтак і наявності, чи навпаки відсутності, правових підстав для визнання цього правочину недійсним із застуванням відповідних наслідків, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, апеляційним господарським судом витребувані докази виконання сторонами умов договору про спільну діяльність №148 від 24.05.2010 року.

Як вбачається з умов договору №148 про спільну діяльність від 24.05.2010 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 зобов'язався за свій рахунок здійснити комплекс сільськогосподарських робіт з відновлення придатності земельної ділянки для вирощування продукції рослинництва, а також придбати нове технологічне обладнання та механізми, необхідні для рентабельного виробництва продукції рослинництва.

Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" надані до суду звіти Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з виконання робіт згідно договору №148 від 24.05.2010 року.

Згідно звіту від 25.11.2010 року у 2010 році на полі площею 53,5 га проводились заходи зі зниження забур'яненості поля шляхом періодичного дискування лущильниками протягом літнього періоду та дискування дисковою бороною в липні та восени, а також проводились роботи з видалення пагонів акації та засипання рівчаків.

Завдяки проведеним роботам придатними для рослинництва у 2011 році будуть 70-75% площі поля.

Згідно звіту від 15.12.2011 року у 2011 році на полі площею 53,5 га застосовувались гербіциди, проводилась періодична культивація, проведені заходи з очищення поля від пагонів дерев та зарівнювання рівчаків.

Згідно звіту від 12.12.2012 року у 2012 році на полі площею 53,5 га застосовувались гербіциди, зрівняні всі рівчаки та частково зрівняна промоїна посередині поля. Восени поле було зоране, закультивоване та на зиму засіяне сидератами для підкормки ґрунту та призупинення ерозії ґрунту навесні під час танення снігу.

09.10.2013 року між сторонами складений акт №3/2013 про розподіл продукції, яка була вирощена на полі площею 53,5 га (кукурудзи), за яким 100% вирощеної сільськогосподарської продукції отримує сторона-1 (Фізична особа - підприємець ОСОБА_5) оскільки понесла всі витрати з її вирощування.

04.07.2014 року представниками Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 складений акт обстеження земельної ділянки площею 53,5 га, в якому сторони вказали про водну ерозію поля, змиття значної кількості верхнього шару ґрунту разом з посівами. В акті також зазначено, що комісія дійшла висновку про недоцільність подальшої обробки та використання поля для вирощування сільськогосподарських культур до зведення водозатримуючої системи, зарівнювання промоїн, відновлення верхнього ґрунту.

На підставі висновків, викладених в акті обстеження від 04.07.2014 року, 07.07.2014 року сторонами укладено угоду про розірвання договору №148 від 24.05.2010 року про спільну діяльність від 24.05.2010 року (а.с. 68).

Таким чином, апеляційний господарський суд дослідив правову природу оспорюваного правочину та дії, які вчиняються сторонами на виконання даного правочину прийшов до висновку, що договір про спільну діяльність №148 від 24.05.2010 року, укладений між відповідачами-1,2, є договором про спільну діяльність та не приховує правовідносини з оренди землі.

Так, відповідно до частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до частини 2 статті 235 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому, удаваний правочин, як неправомірний, може бути визнаний недійсним на підставі частини 1 статті 215, частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею. Обов'язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких було оформлено.

Відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (Учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників, а відповідно до статті 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Якщо порівняти договір про спільну діяльність з договором про оренду землі, то договір оренди землі згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зі змісту частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент укладення оспорюваного договору) вбачається, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Проаналізувавши зміст спірного договору вбачається, що основною метою спірного договору про спільну діяльність є об'єднання зусиль та певних внесків для досягнення певних господарських цілей, наведених в пункті 1.1 цього договору, в результаті чого сторони отримують прибуток від спільної діяльності, що підлягає розподілу відповідно до умов договору.

Так, земельна ділянка сторони-2 за спірним договором - Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" є державною власністю, знаходяться в постійному користуванні останнього і підлягає використанню за призначенням, передбаченим земельним законодавством України та іншими нормативними актами.

Враховуючи, що внеском відповідача-1 за спірним договором є не сама земельна ділянка, а право доступу до неї з метою проведення комплексу сільськогосподарських робіт з відновлення придатності земельної ділянки для вирощування продукції рослинництва, то право власності на доходи від користування цією земельною ділянкою мають обидві сторони, враховуючи умови договору.

Таким чином, умови договору про строковість, платність та отримання доступу до користування певною земельною ділянкою є елементом договору про спільну діяльність, наявність яких в договорі не змінює правової природи такого договору і вказана правова позиція знайшла своє підтвердження в постанові Вищого господарського суду України від 22.01.2013 року по справі №30/5009/6179/11.

Крім того, дії сторін по виконанню спірного договору свідчать про те, що їх наміри відповідають меті договору про спільну діяльність і сторонами фактично здійснюється саме спільна діяльність.

Згідно з частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності.

Відповідно до пункту 5.1 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту" управління Центром здійснюється Міністерством освіти і науки України, Головним Управлінням освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Об'єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, спортивні будівлі та споруди, житло, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно, закріплене Міністерством освіти і науки України за Центром, є державною власністю і перебувають у користуванні Центру (пункт 6.10 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту").

З метою сприяння розвитку навчально-матеріальної та соціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників, учнів, слухачів, Центр може укладати угоди з підприємствами, установами та організаціями (пункт 1.9 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки кадрів будівництва та автотранспорту").

Матеріали справи не містять, а відповідачі-1,2 підтверджують, що земельна ділянка площею 53,5 га Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 за актом приймання-передачі не передавалась, грошові кошти Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 Державному професійно-технічному навчальному закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" не перераховувались.

Таким чином, за умовами договору земельна ділянка залишається в постійному користуванні Центру (відповідача-1), який надав відповідачу-2 право доступу до них та їх обробки з метою досягнення спільних господарських цілей, передбачених пунктом 1 договору, тобто фактичного переходу земельної ділянки або прав на них до відповідача-2 за цим договором не відбулося, а тому не доведено факт порушення сторонами договору приписів статті 92 Земельного кодексу України.

Крім того, здійснюючи судовий розгляд справи місцевий господарський суд, з посиланням на статті 2, 29 Господарського процесуального кодексу України та положення Указу Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 "Про Державне агентство земельних ресурсів України", яким встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, повноваження якого визначені, зокрема, статтею 15 Земельного кодексу України, дійшов до висновку, що звернення прокурора у даній справі в інтересах держави в особі територіального управління Державного агентства земельних ресурсів України відповідає функціям позивача та направлено на захист інтересів держави.

Разом з цим, способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України, якою передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

За приписами статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи приписи статті 152 Земельного кодексу України, статей 215, 216 Цивільного кодексу України, перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Державного професійно-технічного навчального закладу "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту", який підпорядкований Міністерству освіти і науки України, який згідно з Положенням, затвердженим постановою Кабміну України №1757 від 19.12.2006 року (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, апеляційний господарський суд не вбачає порушення прав Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області спірним договором.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду (пункт 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви у сумі 1 218,00 грн. покладаються на позивача.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про те, що справу розглянуто за його відсутності без повідомлення належним чином про місце засідання суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду (пункт 2 частини 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

У випадках коли ухвала про порушення провадження у справі не може бути вручена стороні у зв'язку з обмеженим строком розгляду, належним підтвердженням повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи може вважатися телефонограма суду з відміткою про її прийняття посадовою (службовою) особою сторони. При цьому зазначена ухвала надсилається сторонам в обов'язковому порядку (пункту 3.9.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Дніпропетровської області направлялися Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 ухвали про порушення провадження у справі №904/7859/14 від 09.10.2014 року та про відкладення розгляду справи №904/7859/14 від 28.10.2014 року, 19.11.2014 року, 03.12.2014 року, 23.12.2014 року за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 10.10.2014 року (АДРЕСА_1), однак поштова кореспонденція поверталася із відміткою органу поштового зв'язку: "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, у апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати, що справу №904/7859/14 розглянуто за відсутності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, не повідомленого належним чином про місце засідання суду.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 609,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року у справі №904/7859/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 2, ідентифікаційний код 38432607) в доход Державного бюджету України судовий збір за розгляд позовної заяви у сумі 1 218,00 грн., про що видати наказ.

Стягнути з Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 2, ідентифікаційний код 38432607) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 609,00 грн., про що видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 29.04.2015 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко