РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/3593/15-г

За позовомЗаступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Інституту світової економіки і міжнародних відносин Національної академії наук України
доМіжнародної громадської організації «Міжнародна асоціація підтримки малого та середнього бізнесу України та Росії»
про стягнення заборгованості у розмірі 166 383,25 грн. та розірвання договору оренди
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від прокуратуриСтепаненко К.Ю. посвідчення №029123 від 19.09.2014р.
від позивача -Тертичний Ю.І. дов. №б/н від 15.07.2014р.
від відповідача -не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Інституту світової економіки і міжнародних відносин Національної академії наук України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міжнародної громадської організації «Міжнародна асоціація підтримки малого та середнього бізнесу України та Росії» про стягнення з останньої заборгованості у розмірі 166 383,25 грн. та розірвання договору оренди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна №б/н від 27.02.2012, в останнього утворилася заборгованість у розмірі 166 383,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 порушено провадження у справі №910/3593/15-г та призначено розгляд вказаної справи на 25.03.2015.

24.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для доручення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/3593/15-г від 20.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 розгляд справи №910/3593/15-г відкладався на 15.04.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

14.04.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання №14/04 від 14.04.2015 про відкладення розгляду справи, відповідно до якого просили суд відкласти розгляд справи по можливості, не раніше 01.05.2015.

Прокурор у судове засідання 15.04.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача у судове засідання 15.04.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судове засідання 15.04.2015 не з'явилися, проте подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника у відрядженні.

У судовому засіданні обговорювалося клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Прокурор та представник позивача проти заявленого клопотання заперечували, стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобов'язання щодо добросовісного користування належними йому процесуальними правами, не виявляє взаємну повагу до прав и охоронюваних законом інтересів позивача, навмисно затягує розгляд справи по суті своїм необґрунтованими заявами про відкладення розгляду справи.

Судом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не задоволено, оскільки в останнього було достатньо часу для забезпечення явки свого представника.

Крім того, суд відповідно до ч. 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України обмежений строком вирішення спору.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/3593/15-г.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.04.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2012 між Інститутом світової економіки і міжнародних відносин Національної академії наук України (далі - Орендодавець, Позивач) та Міжнародної громадської організації «Міжнародна асоціація підтримки малого та середнього бізнесу України та Росії» (далі - Орендар, Відповідач) укладено Договір №б/н оренди нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. за реєстровим №34 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору за підсумками проведеного конкурсу Орендодавець передає, а Орендар бере у строкове платне користування для здійснення статутної діяльності частину нерухомого державного майна (далі - Майно), що знаходиться на балансі Інституту світової економіки та міжнародних відносин Національної, яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 5 (літера А), на другому поверсі, площею 83,30 м. кв., та складається з приміщень №3 (площа 19,7 кв. м.), №4 (площа 20,1 м. кв.), №5 (площа 16, 1 м.кв.), №6 (площа 13,0 м. кв.), №7 (площа 14,4 м. кв.), вартість якого визначено в звіті про незалежну оцінку майна від 30.11.2011 і становить на 30.11.2011 року 950 698,00 грн.

Згідно з п. 2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном з дати підписання сторонами цього Договору, Акту приймання-передачі Майна та після державної реєстрації договору.

Сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 за №786 з подальшими змінами (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць за який є інформація про індекс інфляції) - січень 2012 року 66,58 грн. за 1 кв. м., а за всю орендовану площу 5 546,11 грн. та ПДВ 1 109,22 грн., а всього 6 655,33 грн. на місяць (п. 3.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Приписами п. 3.6. Договору встановлено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується на користь Орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, передбачених чинним законодавством.

Згідно з положеннями п. 3.9. Договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, Орендодавцю.

Відповідно до п. 9.5. Договору останній припиняється внаслідок:

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду за ініціативою однієї із сторін у випадках, передбачених чинним законодавством, а також у випадку порушення однією із сторін зобов'язань за цим Договором у тому числі несплати орендних платежів протягом трьох місяців, створення перешкод для доступу в орендоване приміщення представників Орендодавця у випадку аварій та інше, навмисного або необережного погіршення стану орендованого Майна або іншого майна Орендодавця з вини Орендаря;

- банкрутства Орендаря;

- ліквідації Орендаря.

Попередження про розірвання Договору за ініціативою однієї із сторін повинно бути надано іншій стороні не пізніше як за місяць. До дня розірвання Договору Орендар зобов'язаний повністю сплатити Орендодавцю всі платежі за цим Договором

Приписами п.п. 10.9.-10.10 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання Договору орендоване Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. У разі, якщо Орендар затримав повернення орендованого Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі. Обов'язок щодо складання Акту приймання-передачі про повернення Майна покладається на Орендаря.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою придою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 793 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що передача Об'єкта оренди відбулася 27.02.2012, що підтверджується належним чином засвідченою копіює Акту приймання-передачі нерухомого майна, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками підприємств.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що Відповідач у порушення умов Договору неналежним чином виконує його умови, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 166 383,25 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих прокурором доказів вбачається, що Позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав Відповідачеві у тимчасове платне користування нежитлове приміщення на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а Відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь Позивача орендні платежі.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач свого обов'язку по сплаті орендної плати в терміни, визначені Договором, не виконав, доказів повної оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві, до матеріалів справи не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення заборгованості у розмірі 166 383,25 грн. зі сплати орендних платежів є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як вказує Позивач, у зв'язку із істотним порушенням умов Договору, останній звертався до Відповідача листами №224 від 13.12.2013 та №336 від 25.02.2014 з вимогою про погашення наявної заборгованості та розірвання Договору. Зі слів Позивача, вказана претензія Відповідачем залишена без задоволення та належної відповіді.

Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1. ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приписами ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Враховуючи те, що орендні платежі за Договором оренди нерухомого майна №б/н від 27.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. за реєстровим №34, не сплачуються більше трьох місяців, положення ч. 1 ст. 782 ЦК України та п. 10.6. Договору, у Відповідача відсутні правові підстави для користування Майном.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обґрунтований, Відповідачем не спростований.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів сплати орендних платежів за користування Майном та/або наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань суду не надав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокурора про стягнення заборгованості з Відповідача за Договором оренди нерухомого майна №б/н від 27.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. за реєстровим №34, у розмірі 166 383,25 грн., розірвання вищевказаного Договору є законними, обґрунтованими, буди доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню судом у повному обсязі

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно з приписами статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Згідно з пунктом 1 частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Нормами частини 11 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позовні вимоги Заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Інституту світової економіки і міжнародних відносин Національної академії наук України задоволені у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Міжнародної громадської організації «Міжнародна асоціація підтримки малого та середнього бізнесу України та Росії» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 5-А; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Інституту світової економіки і міжнародних відносин Національної академії наук України (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд 5; ) заборгованість у розмірі 166 383,25 грн. - за Договором оренди нерухомого майна №б/н від 27.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. за реєстровим №34.

3. Розірвати Договір оренди нерухомого майна №б/н від 27.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. за реєстровим №34.

4. Зобов'язати Міжнародну громадську організацію «Міжнародна асоціація підтримки малого та середнього бізнесу України та Росії» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 5-А; ) повернути Інституту світової економіки і міжнародних відносин Національної академії наук України (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд 5; ) по Акту приймання-передачі нерухоме майно загальною площею 83,30 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 5 (літера А) на другому поверсі та складається з приміщень: №3 (площа 19,7 кв.м.), №4 (площа 20,1 кв.м.), №5 (площа 16,1 кв.м.), №6 (площа 13,0 кв.м.), №7 (площа 14,4 кв.м.).

5. Стягнути з Міжнародної громадської організації «Міжнародна асоціація підтримки малого та середнього бізнесу України та Росії» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 5-А; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, в дохід Державного бюджету України 4 263,00 грн. - судового збору.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

8. Дата складання повного тексту рішення 27.04.2015.

Cуддя А.В.Яковенко