КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. справа№ 925/2190/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Кушнір С.В.

відповідача - Левковський П.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р.

та на додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2015 р.

у справі № 925/2190/14 (суддя - Чевгуз О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс»

про стягнення 512 451,57 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс» про стягнення заборгованості за договором поставки ЗЗР в кредит № 007-СМ від 10.04.20014 р. у сумі 425 721,37 грн основного боргу, 11 954,78 грн пені, 14 346,22 грн 30% річних, 17 454,57 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом.

В процесі розгляду справи позивач звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 425 721,37 грн основного боргу, 19 559,54 грн пені, 22 044,20 30% річних, 18 306,02 грн інфляційних втрат, 26 820,44 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р. у справі № 925/2190/14 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 469 476,94 грн, з яких: 425 721,37 грн основного боргу, 11 954,78 грн пені, 14 346,22 грн 30% річних, 17 454,57 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.01.2015 р. у справі № 925/2190/14, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29.01.2015 р., позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 512 451,57 грн, з яких: 425 721,37 грн основного боргу, 19 559,54 грн пені, 22 044,20 грн 30% річних, 26 820,44 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом, 18 306,02 грн інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р. та з додатковим рішенням від 19.01.2015 р. у справі № 925/2190/14, Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р. в частині стягнення з відповідача пені у сумі 11 954,78 грн та 17 454,57 грн 0,1% за кожен день користування товарним кредитом; скасувати додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2015 р. та прийняти нове про відмову у задоволенні додаткових вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що позивачем, за порушення грошового зобов'язання, було безпідставно нараховано одночасно пеню та 30% річних від несплаченої суми, що є подвійною відповідальністю за одне і те саме правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 925/2190/14, а розгляд справи призначено на 05.03.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р. розгляд справи було відкладено на 26.03.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача.

У судовому засіданні 26.03.2015 р. було оголошено перерву до 16.04.2015 р. та продовжено строк розгляду скарги на 15 днів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

10.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі - покупець) було укладено договір поставки ЗЗР в кредит № 007-СМ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору постачальник зобов'язується продати та поставити у строки передбачені цим договором покупцеві засоби захисту рослин, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим договором порядку.

Згідно з п. 3.1 договору ціна товару (ціна договору) та/або його окремої партії вказана в специфікаціях до цього договору, видаткових накладних (та/або додаткових угодах), що є невід'ємними його частинами.

Як передбачено п. 4.1 договору, оплата товару покупцем здійснюється у безготівковій формі, за ціною та у строки, вказані в специфікації, видаткових накладних шляхом перерахування вартості товару на поточний банківський рахунок постачальника в терміни зазначені в специфікаціях до цього договору. Остаточний розрахунок за весь поставлений по цьому договору товар покупець зобов'язаний здійснити не пізніше як до 15 жовтня 2014 року.

Цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014 р. включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 608 173,38 грн, що підтверджується видатковими накладними № 3250 від 30.04.2014 р., № 3731 від 13.05.2014 р., № 3850 від 15.05.2014 р., № 3851 від 15.05.2014 р., № 4349 від 26.05.2014 р., довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортними накладними.

Однак, відповідач грошові зобов'язання по договору повністю не виконав. Грошові кошти за поставлений товар сплачені лише частково в сумі 182 452,01 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, за твердженням позивача, оплатив поставлений товар частково в сумі 182 452,01 грн, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 425 721,37 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи те, що позивач виконав свої зобов'язання за договором з поставки товару у повному обсязі, а відповідач виконав взяті на себе зобов'язання з оплати товару лише частково, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості у сумі 425 721,37 грн.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 19 559,54 грн пені за період з 16.10.2014 р. по 25.11.2014 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено п. 7.2 укладеного договору, у разі прострочення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За п. 7.7 договору строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов'язання або до моменту звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій, в залежності від того, яка обставина настане раніше.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 19 559,54 грн пені за період з 16.10.2014 р. по 25.11.2014 р., розмір її перевірений судом, є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 22 044,20 30% річних, 26 820,44 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом та 18 306,02 грн інфляційних втрат за період з 15.10.2014 р. по 16.12.2014 р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.4 договору за порушення грошового зобов'язання, покупець зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 30% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Як передбачено ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

У відповідності до ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно з п. 7.5 договору продавець має право, а покупець погоджується з тим, що у разі порушення покупцем строків оплати вказаних в договорі, товар вважається проданим на умовах товарного кредиту, в такому разі продавець нараховує покупцеві відсотки за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами), без додаткового погодження з покупцем, за період від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати у розмірі 0,1% в день від вартості переданого, але неоплаченого товару.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 22 044,20 грн 30% річних, 26 820,44 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом та 18 306,02 грн інфляційних втрат за період з 15.10.2014 р. по 16.12.2014 р. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, їх розмір перевірений судом, є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи скаржника про те, що позивачем, за порушення грошового зобов'язання було одночасно нараховано пеню та 30% річних від несплаченої суми, що є подвійною відповідальністю за одне і те саме правопорушення, колегія вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Незважаючи на подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою, а тому передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки порушення боржником грошового зобов'язання не є неустойкою.

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а є компенсацією за користування утримуваними грошовими коштами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 р. у справі № 6-42цс11.

Крім того, відповідно до п. 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро», звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс» про стягнення заборгованості за договором поставки ЗЗР в кредит № 007-СМ від 10.04.20014 р. у сумі 425 721,37 грн основного боргу, 11 954,78 грн пені, 14 346,22 грн 30% річних, 17 454,57 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом.

В процесі розгляду справи позивач звернувся із заявою, відповідно до якої збільшив розмір позовних вимог на загальну суму 45 974,63 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р. у справі № 925/2190/14 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача тільки 469 476,94 грн, з яких: 425 721,37 грн основного боргу, 11 954,78 грн пені, 14 346,22 грн 30% річних, 17 454,57 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом.

Додатковим рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.01.2015 р. у справі № 925/2190/14, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29.01.2015 р., позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 512 451,57 грн, з яких: 425 721,37 грн основного боргу, 19 559,54 грн пені, 22 044,20 грн 30% річних, 26 820,44 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом, 18 306,02 грн інфляційних втрат, 5 800,00 грн витрат на послуги адвоката.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ГПК України господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь у судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, якщо з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення.

Таким чином, приймаючи додаткове рішення, місцевий суд повинен розглянути лише ті позовні вимоги, які були розглянуті в засіданні господарського суду, однак стосовно яких не прийнято рішення.

Однак, у вказаному додатковому рішенні господарський суд повторно розглянув та стягнув з відповідача на користь позивача 425 721,37 грн основного боргу, 11 954,78 грн пені, 14 346,22 грн 30% річних, 17 454,57 грн 0,1% за кожний день користування товарним кредитом, тобто ті вимоги, які вже були розглянуті рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення були неправильно застосовані норми процесуального права, а тому додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2015 р., з врахуванням ухвали про виправлення описки від 29.01.2015 р. у справі № 925/2190/14, підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в новій редакції, враховуючи фактичне збільшення позовних вимог.

При цьому, рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р. підлягає залишенню без змін.

Крім того, колегією суддів було встановлено, що при подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог ТОВ «Седна-Агро» не було доплачено судовий збір в належному розмірі.

Так, позивачем було збільшено розмір позовних вимог на загальну суму 45 974,63 грн, а тому судовий збір складає 919,49 грн, в той час як позивачем було сплачено лише 862,49 грн.

Також, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.12.2014 р. залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2015 р. у справі № 925/2190/14 змінити.

4. Викласти резолютивну частину додаткового рішення у наступній редакції:

«1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс» (19223, Черкаська обл., Жашківський район, с. Нагірна, , п/р 501, МФО 380281) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (19100, Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Леніна, 3, , р/р 0023, МФО 380805) 7 604 (сім тисяч шістсот чотири),76 грн пені, 7 697(сім тисяч шістсот дев'яносто сім),98 грн 30% річних від простроченої суми, 12 365(дванадцять тисяч триста шістдесят п'ять) ,87 грн 0,1% за кожен день користування товарним кредитом, 18 306(вісімнадцять тисяч триста шість),02 грн інфляційних втрат.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс» (19223, Черкаська обл., Жашківський район, с. Нагірна, , п/р 501, МФО 380281) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (19100, Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Леніна,3, , р/р 0023, МФО 380805) 862(вісімсот шістдесят дві),49 грн судового збору за подачу позовної заяви, 5 800(п'ять тисяч вісімсот),00 грн витрат на послуги адвоката.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресс» (19223, Черкаська обл., Жашківський район, с. Нагірна, , п/р 501, МФО 380281) в доход Державного бюджету України 57(п'ятдесят сім),00 грн судового збору за подачу позовної заяви».

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови суду.

6. Матеріали справи № 925/2190/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

7. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко