РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015№910/5190/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/5190/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД», м. Київ,

до фірми «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг», м. Київ,

про стягнення 31 044, 88 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Мариношенко К.А. (довіреність від 24.04.2013 №б/н);

третьої особи - не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» (далі - ТОВ «Мега Торг Лтд»; Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фірми «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма «Т.М.М.» - ТОВ; Фірма): 23 222,08 грн. боргу, що утворився у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу від 16.05.2008 №1345/05/2008 (далі - Договір) укладеного товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (далі - ТОВ «Ласка Лізинг») та Фірмою; 1 726,22 грн. неустойки, передбаченої пунктом 8.5 Договору; 706, 29 грн. 3% річних та 5 390,29 грн. втрат від інфляції.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки ТОВ «Мега Торг Лтд» та ТОВ «Ласка Лізинг» укладено договір про відступлення права вимоги від 05.12.2013 № 213/11-2013 (далі - Договір про відступлення права вимоги), то до Товариства перейшло право вимоги від Фірми виконання зобов'язань за Договором.

Ухвалою суду від 06.03.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.04.2015.

14.05.2015 Фірма «Т.М.М.» - ТОВ подало суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечило з огляду на таке:

- довіреність, що уповноважує представника позивача для підпису позовної заяви, підписана директором Товариства Кицишиним Д.П., проте доказів, які підтверджують повноваження Кицишина Д.П. як директора Товариства до позовної заяви не додано;

- за умовами підпункту 6.1.2 пункту 6.1 Договору позивач здійснює нарахування лізингових платежів з урахуванням зміни курсу Національного банку України (далі - НБУ) для Євро, що суперечить вимогам чинного законодавства України;

- умовами Договору відповідача зобов'язано сплачувати на користь позивача суму лізингового платежу, в яку входить погашення вартості майна та винагорода лізингодавця;

- чинним законодавством передбачено можливість включення до лізингових платежів такого виду платежу як винагорода лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

- виходячи з умов пунктів 6.1 - 6.5 Договору сторонами фактично визначено такий платіж як комісія лізингодавця, яка підлягає сплаті виключно внаслідок збільшення курсу Євро по відношенню до гривні, однак такий платіж не передбачений частиною другою статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон);

- у Договорі відсутня його ціна, що суперечить частині другій статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України);

- курсова різниця між гривнею України та Євро за певних умов і домовленостей сторін може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду, однак, зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди суперечить правовій природі договору фінансового лізингу;

- пунктом 2.2 Договору встановлено, що предмету лізингу лізингодавець придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшин Машинері» (далі - ТОВ «Констракшин Машинері») за національну валюту України, отже, відсутні підстави для формування цін у доларовому еквіваленті, оскільки відсутня імпортна складова у структурі предмету лізингу;

- пункти 6.1 - 6.5 Договору є дискримінаційними та дають можливість лізингодавцю отримувати за рахунок лізингоодержувача економічну вигоду від інфляційних процесів в Україні;

- пункти 6.1 - 6.5 Договору суперечать частині другій статті 16 Закону, чинному законодавству та принципам права;

- розрахунок позовних вимог є неправильним і неточним, оскільки в ньому не зазначено правильного курсу НБУ для Євро, який повинен застосовуватися при розрахунку лізингового платежу для кожного періоду.

У судовому засіданні 27.04.2015 представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог; представники позивача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.07.2013 ТОВ «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та Фірмою (лізингоотримувач) укладено Договір, за умовами якого:

- лізингодавець зобов'язується отримати у свою власність техніку (майно) у відповідності з встановленою лізингоотримувачем специфікацією:

тип - обладнання;

марка, модель - гідравлічний бур з шнеком JCB (одна одиниця);

рік випуску - 2008 (пункт 1.1 Договору);

- майно набувається лізингодавцем у продавця на умовах договору купівлі-продажу (пункт 2.1 Договору);

- продавцем майна є ТОВ «Констракшин Машинері» (пункт 2.2 Договору);

- вартість майна, переданого лізингодавцем лізингоотримувачу, становить суму, еквівалентну 5 518 «у.о.», у тому числі ПДВ, виражену в гривнях України.

Вартість майна, що передається лізингодавцем лізингоотримувачу в гривнях, становить суму авансу, внесеного у відповідності до пункту 6.4 Договору, загальну суму платежів в погашення вартості майна, зазначену в «графі 4» графіка внесення платежів (Додаток № 1 до Договору) за курсом 1 (але не нижче ніж за курсом, встановленим НБУ для одного Євро на дату укладення Договору), і вартість, зазначену в Додатку №1 до Договору за курсом (але не нижче ніж за курсом, встановленим НБУ для одного Євро на дату укладення Договору) з урахуванням правил, викладених у Додатку № 7 до Договору.

У разі, якщо вартість майна, оплачувана продавцю лізингодавцем перевищує вартість майна, розраховану за правилами, вказаними вище, графік внесення платежів пропорційно переглядається (пункт 2.3 Договору);

- сторони домовилися, що валютою Договору є умовна одиниця (далі - «у.о.»), тобто сума, виражена в гривні і дорівнює одному Євро за курсом згідно підпункту 6.1.1 Договору (пункт 6.1 Договору);

- для цілей Договору вводяться поняття:

Курс 1 - курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату 23.05.2008, але не нижче, ніж на дату укладення Договору;

Курс 2 - курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату, встановлену для проведення чергового лізингового платежу згідно з графіком внесення платежів (додаток № 1 до Договору) (підпункт 6.1.1 пункту 6.1 Договору);

- черговий лізинговий платіж, що підлягає оплаті в гривнях, розраховується з суми лізингового платежу, вираженій в «у.о.» згідно з графою № 3 Додатку № 1 на відповідну дату проведення платежу і курсу 2. При цьому, в погашення вартості майна відноситься сума, виражена в гривні і розрахована з відповідної суми в «у.о.», зазначеної в графі 4 Додатку № 1 і курсу 1.

Різниця загальної суми поточного лізингового платежу, вираженого в гривні, і суми платежу, який відноситься в погашення вартості майна, вираженого в гривні, вважається комісією лізингодавця (підпункт 6.1.2 пункту 6.1 Договору);

- загальна вартість лізингових платежів, що підлягають до сплати лізингоотримувачем становить 7 024, 51 «у.о.» (пункт 6.3 Договору);

- лізингоотримувач зобов'язаний вносити на розрахунковий рахунок лізингодавця платежі, сума яких встановлювався на кожний період в графіку внесення платежів, що є Додатком № 1 до Договору (пункт 6.5 Договору);

- у разі, якщо лізингоотримувач у встановлені Договором строки не здійснює оплати встановлених Договором платежів, то лізингодавець має право вимагати сплати неустойки в розмірі 0,25 % впродовж перших п'яти днів та 0,5 % впродовж наступних днів від суми платежу лізингоотримувача за кожен день прострочення платежів (пункт 8.5 Договору).

На виконання умов Договору лізингодавець передав лізингоотримувачу предмет лізингу, що підтверджується видатковою накладною від 15.07.2008 № РН-0000233 та Довіреністю від 14.07.2008 серії ЯПЗ № 783129.

30.07.2009 ТОВ «Ласка Лізинг» та Фірмою було укладено Додаткову угоду № 1345/05/2008/Р до Договору, за умовами якої було внесено зміни до графіку внесення платежів.

Оскільки зобов'язання за Договором відповідач не виконав, а саме не сплатив платежі за 59 - 76 періоди, то позивач був змушений звернутися до господарського суду міста Києва за захистом порушеного права.

Відповідач проти позову заперечив, в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Частиною першою статті 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини першої і третьої статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Згідно частини другої статті 1 Закону за договором фінансового лізингу (надалі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до графіку внесення платежів за 59 - 76 періоди відповідач повинен був вносити лізинговий платіж у розмірі 85, 42 «у.о.» за кожен період та 12, 63 «у.о.» - платіж в погашення суми заборгованості також за кожен період.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за лізинговими платежами (59 - 76 періоди, тобто з 20.04.2013 до 19.10.2014) становить 23 222, 08 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку, суд дійшов висновку, що він виконаний з дотриманням умов Договору (пункт 6.1) та відповідає матеріалам справи.

05.12.2013 ТОВ «Ласка Лізинг» та Товариство уклали Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Ласка Лізинг» передало, а позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору, укладеного ТОВ «Ласка Лізинг» і Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до позивача перейшло право вимоги за Договором.

В обґрунтування заперечень на позов Фірма «Т.М.М.» - ТОВ зазначила, зокрема, таке:

- пункти 6.1 - 6.5 Договору є дискримінаційними, дають можливість лізингодавцю отримувати за рахунок лізингоодержувача економічну вигоду від інфляційних процесів в Україні, суперечать частині другій статті 16 Закону, чинному законодавству, принципам права, а їх умовами, за якими Товариство здійснює нарахування лізингових платежів з урахуванням зміни курсу НБУ для Євро, є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України;

- курсова різниця між гривнею України та Євро за певних умов і домовленостей сторін може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду, однак, зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди суперечить правовій природі договору фінансового лізингу;

- пунктом 2.2 Договору встановлено, що предмет лізингу лізингодавець придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшин Машинері» (далі - ТОВ «Констракшин Машинері») за національну валюту України, отже, відсутні підстави для формування цін у доларовому еквіваленті, оскільки відсутня імпортна складова у структурі предмету лізингу.

Проте суд відхиляє наведені заперечення з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону передбачено, що до складу лізингових платежів можуть включатися сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсація відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Судом встановлено, що Договір містить визначені в частині другій статті 6 Закону істотні умови.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зміст статті 16 Закону та норми Договору передбачають обов'язок відповідача сплачувати на користь позивача в т.ч. лізингові платежі, порядок обчислення яких погоджено сторонами при підписанні Договору.

Відповідно до визначеного сторонами в Договорі терміну «у.о.» сторони домовилися, що валютою Договору є умовна одиниця, тобто сума, виражена в гривні і дорівнює одному Євро за курсом згідно з підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору. З Договору та додатку № 1 до нього (графік лізингових платежів, в т.ч. в редакції Додаткової угоди) вбачається, що сторонами погоджено сплату лізингових платежів у еквіваленті Євро.

У статті 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражено у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною першою і другою статті 533 УК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, чинним законодавством України не забороняється визначення розміру зобов'язання в гривні як грошового еквіваленту цього зобов'язання в іноземній валюті, а також, чинне законодавство не містить приписів, які б містили заборону щодо вираження розміру лізингових платежів у еквіваленті іноземної валюти, і також Закон, який є спеціальним щодо регулювання правовідносин, які виникають з договорів фінансового лізингу, також не містить таких заборон.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 16 Закону передбачено, зокрема, що до складу лізингових платежів можуть включатися сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсація відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

А відтак, позивач, здійснюючи нарахування, не порушив норми Закону і посилання відповідача на те, що такий платіж як комісія лізингодавця не передбачений частиною другою статті 16 Закону, є безпідставним.

Крім іншого, в обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що довіреність, що уповноважує представника позивача для підпису позовної заяви, підписана директором Товариства Кицишиним Д.П., але доказів, які підтверджують повноваження Кицишина Д.П. як директора Товариства, до позовної заяви не додано.

Як вбачається з матеріалів справи: довіреність на ім'я Пінчук-Ніколайчук Ю.В, що підписана Кицишиним Д.П., було видано 17.03.2014 з строком дії до 30.12.2015; Кицишин Д.П перебував на посаді директора Товариства з 27.11.2013 (протокол зборів учасників товариства від 27.11.2013 № 2) до 24.03.2014 (протокол зборів учасників товариства від 24.03.2014 № 3); з наведеного можна дійти висновку, що директор Товариства, підписуючи вказану довіреність, діяв в межах своєї компетенції.

Водночас, згідно з пунктом 6.3 Договору загальна вартість лізингових платежів, що підлягають до сплати лізингоотримувачем становить 7 024, 51 «у.о.» («у.о.» - це сума виражена в гривні і дорівнює одному Євро за курсом згідно з підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору), а отже відповідач неправомірно зазначив, що у Договорі відсутня його ціна.

Отже відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.5 Договору передбачено, що відповідач повинен сплатити позивачеві неустойку в розмірі 0,25% впродовж перших п'яти днів та 0,5% впродовж наступних днів від суми платежу лізингоотримувача за кожний день прострочення платежів.

Проте приписами статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, оскільки він виконаний на підставі передбаченої Договором відповідальності у вигляді сплати пені, та з врахуванням 6 статті 232 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», і також, що він є арифметично правильним за наведені в ньому періоди нарахування:

- за 68 період з 20.02.2014 до 19.08.2014 - 106,36 грн.;

- за 69 період з 20.03.14 до 19.09.2014 - 277,50 грн.;

- за 70 період з 22.04.2014 до 21.10.2014 - 169,61 грн.;

- за 71 період з 20.05.2014 до 19.11.2014 - 184,75 грн.;

- за 72 період з 20.06.2014 до 19.12.2014 - 195,03 грн.;

- за 73 період з 22.07.2014 до 21.01.2015 - 204,92 грн.;

- за 74 період з 20.08.2014 до 18.02.2015 - 236,51 грн.;

- за 75 період з 20.09.2014 до 18.02.2015 - 197,97 грн.;

- за 76 період з 20.10.2014 до 18.02.2014 - 153,57 грн., таким чином, загальна сума пені становить 1 726,22 грн.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення наведеної суми.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції та 3% річних суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність за наведені в ньому періоди нарахування:

втрат від інфляції

- за 59 період з 21.05.2013 до 18.02.2015 - 294,19 грн.;

- за 60 період з 21.06.2013 до 18.02.2015 - 305,23 грн.;

- за 61 період з 20.07.2013 до 18.02.2015 - 300,14 грн.;

- за 62 період з 20.08.2013 до 18.02.2015 - 315,33 грн.;

- за 63 період з 20.09.2013 до 18.02.2015 - 315,61 грн.;

- за 64 період з 22.10.2013 до 18.02.2015 - 317,39 грн.;

- за 65 період з 20.11.2013 до 18.02.2015 - 311,28 грн.;

- за 66 період з 20.12.2013 до 18.02.2015 - 309,69 грн.;

- за 67 період з 21.01.2014 до 18.02.2014 - 305,09 грн.;

- за 68 період з 20.02.2014 до 18.02.2015 - 324,17 грн.;

- за 69 період з 20.03.2014 до 18.02.2015 - 677,94 грн.;

- за 70 період з 22.04.2014 до 18.02.2015 - 319,93 грн.;

- за 71 період з 20.05.2014 до 18.02.2015 - 261,14 грн.;

- за 72 період з 20.06.2014 до 18.02.2015 - 242,21 грн.;

- за 73 період з 22.07.2014 до 18.02.2015 - 232,21 грн.;

- за 74 період з 20.08.2014 до 18.02.2015 - 241,50 грн.;

- за 75 період з 20.09.2014 до 18.02.2015 - 184,32 грн.;

- за 76 період з 20.10.2014 до 18.02.2015 - 132,92 грн., таким чином, загальна сума втрат від інфляції становить 5 390,29 грн.

3% річних:

- за 59 період з 21.05.2013 до 18.02.2015 - 53,05 грн.;

- за 60 період з 20.06.2013 до 18.02.2015 - 52,47 грн.;

- за 61 період з 20.07.2013 до 18.02.2015 - 48,83 грн.;

- за 62 період з 20.08.2013 до 18.02.2015 - 47,09 грн.;

- за 63 період з 20.09.2013 до 18.02.2015 - 44,47 грн.;

- за 64 період з 22.10.2013 до 18.02.2015 - 42,68 грн.;

- за 65 період з 20.11.2013 до 18.02.2015 - 39,70 грн.;

- за 66 період з 20.12.2013 до 18.02.2015 - 37,73 грн.;

- за 67 період з 21.01.2014 до 18.02.2014 - 34,69 грн.;

- за 68 період з 20.02.2014 до 18.02.2015 - 34,99 грн.;

- за 69 період з 20.03.2014 до 18.02.2015 - 74,98 грн.;

- за 70 період з 22.04.2014 до 18.02.2015 - 37,98 грн.;

- за 71 період з 20.05.2014 до 18.02.2015 - 35,67 грн.;

- за 72 період з 20.06.2014 до 18.02.2015 - 31,55 грн.;

- за 73 період з 22.07.2014 до 18.02.2015 - 27,10 грн.;

- за 74 період з 20.08.2014 до 18.02.2015 - 25,91 грн.;

- за 75 період з 20.09.2014 до 18.02.2015 - 21,30 грн.;

- за 76 період з 21.10.2014 до 18.02.2015 - 16,10 грн., таким чином, загальна сума втрат від інфляції становить 706,29 грн.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що і ця вказана вимога підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідач не спростував належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги про позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б; ідентифікаційний код 14073675) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402; ідентифікаційний код 38952030): 23 222 (двадцять три тисячі двісті двадцять дві) грн. 08 грн. основного боргу; 1 726 (одну тисячу сімсот двадцять шість) грн. 22 коп. неустойки; 706 (сімсот шість) грн. 29 коп. 3% річних; 5 390 (п'ять тисяч триста дев'яносто) грн. 29 коп. втрат від інфляції та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.04.2015.

Суддя О. Марченко