ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 911/1199/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства "АЙСЛАГ" до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі Волинської філії УДП "Укрінтеравтосервіс",

за участю представників:

позивача: Нерубайлов В.Д. (дов. № 11 від 09.02.2015);

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Приватного підприємства "АЙСЛАГ" до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі Волинської філії УДП "Укрінтеравтосервіс".

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 41/1 від 30.01.2013.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.03.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.04.2015.

В судовому засіданні 07.04.2015 оголошено перерву до 14.04.2015.

Представником відповідача було подано клопотання про направлення справи за підсудністю до господарського суду Волинської області у зв'язку з тим, що місцезнаходженням Волинської філії УДП "Укрінтеравтосервіс" є: Волинська обл., Ківерцівський р-н, м. Ківерці, вул. Комунальна, буд. 14. У задоволенні вказаного клопотання суд відмовив, з підстав того, що за змістом ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Згідно ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача. Так, оскільки відповідачем у даній справі є Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі Волинської філії УДП "Укрінтеравтосервіс", то вказана справа підлягає розгляду в господарському суді за місцезнаходженням юридичної особи, а відтак підсудна господарському суду Київської області.

В судовому засіданні 14.04.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 14.04.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

30.01.2013 між УДП "Укрінтеравтосервіс" Волинська філія УДП "Укрінтеравтосервіс" (покупець) та Приватним підприємством "АЙСЛАГ" (постачальник) було укладено договір поставки № 41/1, відповідно до п. 1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (товар) в асортименті, кількості, за ціною, що зазначено в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних. У випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки, вказані в п. 5.1. даного договору, постачальник має право рахувати, а покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 50 календарних днів, починаючи з дня відвантаження товару з нарахування покупцю 2% за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов'язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в п. 5.3. даного договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.04.2013 (п. 7.1. договору).

На виконання умов договору, позивач відповідно до накладної на відвантаження палива № 000308 від 30.01.2013 поставив відповідачу товар на загальну суму 17439,12 грн.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом уповноваженої особи на накладній та його печаткою, а також відсутністю скарг або заперечень з боку останнього (копії накладної та довіреності на прийняття товару містяться в матеріалах справи). Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару належним чином та відповідно до умов договору.

Відповідачем не надавалось суду жодних скарг щодо якості, комплектності товару або строків поставки. Відтак, у відповідача виник обов'язок сплатити його вартість у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 694 ЦК України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 530, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав свого обов'язку з оплати прийнятого товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 17439,12 грн. Вказаний факт підтверджується довідкою № 225 від 10.04.2015, наданою Публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (міститься в матеріалах справи).

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу 31738,98 грн відсотків за користування товарним кредитом відповідно до п. 5.2. договору з моменту поставки і до моменту закінчення строку дії договору. Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, а відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 17439,12 грн основного боргу та 31738,98 грн відсотків за користування товарним кредитом.

Позивач звертався до відповідача з листом № 176/01-03 від 10.06.2014, в якому просив оплатити існуючу заборгованість. Вказаний лист залишеній відповідачем без задоволення.

Суд зазначає, що в ухвалі суду про порушення провадження у справі відповідачу пропонувалось надати відзив на позов з документальним обґрунтуванням його доводів, проте ані відзиву, ані доказів сплати боргу відповідач не надав.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 17439,12 грн основного боргу та 31738,98 грн відсотків за користування товарним кредитом обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, відповідачем належним чином не спростованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі Волинської філії УДП "Укрінтеравтосервіс" () на користь Приватного підприємства "АЙСЛАГ" () 17439,12 грн основного боргу та 31738,98 грн відсотків за користування товарним кредитом, а також 1827,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 20.04.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз