ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 914/2121/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Саранюка В.І. - доповідача у справі
суддівІванової Л.Б. Кочерової Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сюрприз"
на постанову відЛьвівського апеляційного господарського суду 19.02.2015
у справі господарського суду№ 914/2121/14 Львівської області
за позовомДержавного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сюрприз"
простягнення заборгованості
за участю представників:

від позивача - Жовтонецький В.М.

від відповідача - не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.11.2014 у справі № 914/2121/14 (судді: Іванчук С.В., Манюк П.Т., Бортник О.Ю.) відмовлено у задоволенні позову Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" (Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сюрприз" (Відповідач) про стягнення з Відповідача заборгованості з орендної плати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 (судді: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л., Якімець Г.Г.) у даній справі скасовано рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2014 та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця". Присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 10 219,91 грн. заборгованості по орендній платі, 73,63 грн. пені та 458,19 грн. 3% річних.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сюрприз" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 та залишити в силі рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2014 у справі № 914/2121/14.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема норм статей 763, 795 Цивільного кодексу України, статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Колегією суддів Вищого господарського суду України залишено без задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, як необґрунтоване. Саме лише посилання сторони на неможливість представника юридичної особи бути присутнім у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання будь-якого іншого представника, а також забезпечити присутність в засіданні безпосереднього керівника юридичної особи чи іншої посадової особи.

Заслухавши пояснення представника Позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 06.09.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сюрприз" (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 137, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме державне майно - частина приміщення центрального касового залу загальною площею 20,8 кв.м. в будівлі вокзалу станції Львів, за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, що перебуває на балансі відокремленого підрозділу "Вокзал станції "Львів" ДТГО "Львівська залізниця".

Пунктом 2.6 договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний здійснити передачу майна за участю балансоутримувача, а в разі повернення з оренди повертається безпосередньо балансоутримувачу.

У пункті 5.6 договору встановлено обов'язок орендаря укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, плати податку на землю та надання комунальних послуг орендарю.

Вказаний договір погоджено з балансоутримувачем - ВП "Вокзал станції "Львів" ДТГО "Львівська залізниця".

Між сторонами договору та балансоутримувачем 06.09.2006 підписано акт приймання-передачі нерухомого державного майна.

Між ВП "Вокзал станції "Львів" ДТГО "Львівська залізниця" та ТОВ "Сюрприз" укладено договір про внесення змін до договору оренди від 06.09.2006 № 137, відповідно до якого внесено зміни до загальної площі орендованого майна, яке становить 15,5 кв.м.

01.10.2013 між ТОВ "Сюрприз" (орендар) та ВП "Вокзал станції "Львів" ДТГО "Львівська залізниця" (балансоутримувач) підписано акт приймання-передачі нерухомого майна з оренди на підставі припинення договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 06.09.2006 № 137.

01.08.2008 між ВП "Вокзал станції Львів" ДТГО "Львівська залізниця" (орендодавець) та ТОВ "Сюрприз" (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, згідно з умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - торговий павільйон загальною площею 20,8 кв.м. в центральному касовому залі головної будівлі вокзалу станції Львів за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, що перебуває на балансі ВП "Вокзал станції Львів" ДТГО "Львівська залізниця", вартість якого визначена за залишковою балансовою вартістю станом на 01.01.2008 і становить 20 955,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення торгового кіоску.

Згідно з пунктом 2.1 договору оренди від 01.08.2008 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 договору у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачу) аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Умовами договору сторони передбачили можливість перегляду розміру орендної плати на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п.3.4 договору).

За умовами пунктів 10.1, 10.6 договору оренди від 01.08.2008, цей договір укладено строком на 364 дні, що діє з 01.08.2008 по 30.07.2009. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

01.08.2008 між ВП "Вокзал станції "Львів" ДТГО "Львівська залізниця" та ТОВ "Сюрприз" підписано акт приймання-передачі нерухомого майна.

29.01.2013 Позивач звернувся до Відповідача з претензією № НЗ-10/152 про сплату заборгованості в розмірі 7 649,53 грн. за користування орендованим майном. Проте, у відповідь на дану претензію, листом № 18 від 05.02.2013 орендар зазначив, що дана сума є безпідставною, оскільки договір не продовжено, так як змінилася залишкова балансова вартість орендованого майна.

Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" звернулося до суду з позовом про стягнення з Відповідача орендної плати.

Судом першої інстанції відмовлено Позивачу в задоволенні позовних вимог.

Рішення мотивовано тим, що матеріалами справи не доведено обставин фактичного користування орендарем об'єктом оренди у період з 2011 по 2014; сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди, а саме: строків користування об'єктом оренди та моменту передачі об'єкта оренди, які унеможливлюють встановлення фактичного, погодженого сторонами розміру орендної плати, зокрема шляхом прийняття до виконання спірного договору.

Апеляційний господарський суд, з позицією якого погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, скасував рішення та прийняв нове, яким задовольнив позовні вимоги Позивача.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

В матеріалах справи наявні два договори оренди індивідуально визначеного майна, подані Позивачем та Відповідачем, які містять розбіжності в даті укладення "01 серпня 2008" та "01.07.2008" та строку його дії на 364 дні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт використання спірного об'єкта оренди ТОВ "Сюрприз" саме з 01.08.2008 по 30.07.2009 (в редакції договору наданого Позивачем), а не з 01.07.2008 по 30.06.2009 (в редакції договору наданого Відповідачем), підтверджується самим Відповідачем у відзиві на позовну заяву № 127 від 07.07.2014, у листі № 18 від 05.02.2013. По вказаному договору виставлялися Позивачем рахунки по орендній платі за період з серпня 2008 по липень 2009 на загальну суму 2 983,42 грн., які були оплачені Відповідачем у повному обсязі. Факт використання об'єкта оренди не заперечується сторонами, крім того, 01.10.2013 між ТОВ "Сюрприз" (орендар) та ВП "Вокзал станції "Львів" ДТГО "Львівська залізниця" (балансоутримувач) підписано акт приймання-передачі нерухомого майна з оренди.

Договірним відносинам, з яких виник спір, передували орендні правовідносини між Регіональним відділенням фонду держмайна України по Львівській області та ТОВ "Сюрприз" з приводу тих самих приміщень на підставі договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 137 від 06.09.2006.

Між ДТГО "Львівська залізниця" (балансоутримувач) та ТОВ "Сюрприз" (орендар) укладено договір оренди від 01.08.2008 з метою забезпечення виконання договору оренди індивідуально визначеного майна № 137 від 06.09.2006, для розміщення торгового павільйону загальною площею 20,8 кв.м. в приміщення центрального касового вокзалу станції Львів, за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, доказом чого є акт прийому-передачі спірного об'єкта від 01.08.2008.

Пунктом 10.6 договору оренди сторони передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що договір оренди є пролонгованим.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Сторони не надали суду доказів зміни розміру орендної плати, та виходячи із щомісячної ставки орендної плати, визначеної договором, заборгованість по орендній платі за період з вересня 2010 по серпень 2013 Відповідача становить 10 219,91 грн., тому судом апеляційної інстанції правомірно задоволено позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача орендної плати.

Згідно з пунктом 3.3 договору орендна плата перераховується 100% на рахунок Орендодавця (балансоутримувача) не пізніше кінця поточного місяця.

Пунктом 3.5 договору оренди сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з розрахунком сума пені нарахована за травень, червень, липень, серпень 2013 року за період з 02.07.2013 по 29.03.2014 становить 73,63 грн.

Оскільки наявна заборгованості Відповідача перед Позивачем по орендній платі, судом обґрунтовано присуджено до стягнення з Відповідача пеню та 3% річних.

Виходячи із встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, з урахуванням того, що суд у порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно дослідив подані сторонами докази, усім доводам надав обґрунтовану та належну правову оцінку, проаналізував відносини сторін та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильного висновку суду апеляційної інстанції, зводяться передусім до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтями 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сюрприз" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 у справі № 914/2121/14 залишити без змін.

Головуючий суддя В. Саранюк

Судді Л. Іванова

Н. Кочерова