ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р.Справа № 922/665/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Харківміськгаз", м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
простягнення 1331,75 грн.
за участю представників:

позивача - Корж А.О. довіреність № 03/3421 від 30.12.14 р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне АТ "Харківміськгаз" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1331,75 грн., за договором постачання природного газу №10291газ від 01.12.11р. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 05.02.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

30.03.15р. представник відповідача надав клопотання в порядку ст.38 ГПК України про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у позивача оригінал договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №10291газ від 01.12.2011 року зі всіма додатками до нього та оригінал акту приймання-передачі природного газу №10291 газ від 29.02.2012 року.

01.04.15р. в судовому засіданні було оголошено про задоволення вищевказаного клопотання представника відповідача та зобов`язано позивача надати до суду витребуваний судом договір зі всіма додатками до нього та оригінал акту приймання-передачі природного газу №10291 газ від 29.02.2012 року.

30.03.15р. представник відповідача надав заяву про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не було раніше вчинено жодних дій щодо повернення вказаної заборгованості. Також відповідач зазначив, що взагалі не був обізнаний про дану заборгованість.

В судовому засіданні 01.04.15р. була оголошена перерва до 03.04.15р. до 11:00 години для надання часу представнику позивача щодо письмових пояснень стосовно заяви про застосування строку позовної давності, а також для надання витребуваних судом документів.

Після перерви 03.04.15р. представник відповідача надав квитанції для огляду в судовому засіданні щодо сплачених за спірним договором сум, з яких вбачається що не всі квитанції були проведені позивачем, тобто не врахована одна проплата по даному договору, а саме: квитанція №F1141408 від 06/03/12 року на суму 2553,60 грн.

03.04.15р. представник позивача надав свої заперечення (вх.№13303 від 03.04.15р.) щодо заяви про застосування строку позовної давності, та зазначив, що в договорі вказаний період, в який проводиться остаточний розрахунок, а саме не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.6.договору). Тому вважає, що строк позовної давності спливає 10 березня 2015 року, таким чином, оскільки позов був поданий до суду 03.02.2015 року, то строк позовної давності не минув.

Суд, розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, тому відмовляє в задоволенні даної заяви.

03.04.15р. представник позивача надав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, за межі встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України.

Ухвалою суду від 03.04.15р. за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжено по 20.04.15р.

14.04.15р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 14:30 до 20.04.15р.

20.04.15р. представник позивача надав письмові пояснення в яких підтримав позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні 20.04.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 20.04.15р. не з`явився, але надав через канцелярію суду 20.04.15р. клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, розглянувши дане клопотання, вважає за можливе його задовольнити, як таке, що відповідає нормам діючого законодавства.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

01.12.11р. ПАТ "Харківміськгаз" та ФОП ОСОБА_1 уклали договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 10291газ, відповідно до положень вказаного вище договору ПАТ "Харківміськгаз" зобов'язувалось надати послуги з постачання природного газу відповідачу, останній зобов'язувався прийняти та оплатити газ на умовах, визначених договорами.

За час дії договору № 10291 газ від 01.12.2011р. ПАТ "Харківміськгаз" належним чином виконувало прийняті на себе зобов'язання, надаючи послуги з постачання природного газу відповідачу, однак відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушував суттєві умови Договору.

За час дії договору № 10291 газ від 01.12.2011 р. ПАТ "Харківміськгаз" належним чином виконувало прийняті на себе зобов'язання, надаючи послуги з постачання природного газу відповідачу, однак відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушував суттєві умови Договору.

Відповідно до п. 4.6. Договору, у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний, розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У лютому 2012 р. відповідачу було надано послуги з постачання газу на загальну суму 4 262,58 грн., але дані послуги були сплачені частково на суму З 237,32 грн. Таким чином, на даний час сума заборгованості складає 1 025,26 грн.

Факт надання позивачем послуг з постачання відповідачу газу підтверджується підписаними між ПАТ "Харківміськгаз" та відповідачем актами приймання-передачі природного газу.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 1025,26 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 1025,26 грн. та відповідно до наданого акту звіряння взаєморозрахунків підтверджені відповідачем, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1025,26 грн. заборгованості правомірними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 64,55 грн. та інфляційних втрат в розмірі 241,94 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 64,55 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 241,94 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 241,94 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6,8,19,124,129 Конституції України; ст.ст. 256, 257, 258, 509, 526, 598, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 223 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (61072, АДРЕСА_1, Код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства „Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, п/р 86 в Філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823, Код 03359552) основний борг в сумі 1025,26 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (61072, АДРЕСА_1, Код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства „Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, п/р в АБ "Кліринговий дім", м. Київ, МФО 300647, Код 03359552) 3% річних в сумі 64,55 грн., інфляційні втрати в сумі 241,94 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко