ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа № 908/5549/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача - Максименко І.В. за дорученням № 23-12/14-3

відповідача - не з'явився

3-тя особа - не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1798 З/1-32) на рішення господарського суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", Донецька обл., м. Дружківка

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", м. Київ

про стягнення 436 430,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року (суддя Соловйов В.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Карпатибудінвест" на користь ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" заборгованість за договором фінансового лізингу № LC5287-05/11 від 03.06.2011 р. в сумі 436 430 грн. 66 коп. та 8 728 грн. 61 коп. витрат на судовий збір.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вважає, що у нього відсутній обов'язок сплатити позивачу передбачених договором платежі з підстав припинення договору фінансового лізингу. Зазначає, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилось у власності позивача, відсутні. Також вказує, що господарським судом не надано належної правової оцінки тій обставині, що рахунки на оплату лізингових платежів позивачем не пред'являлись. Крім того, посилається на обставини непереборної сили. На цій підставі просить рішенням господарського суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що відповідач в порушення умов договору, загальних умов договору та вимог чинного законодавства України належним чином не виконує свої зобов'язання в частині внесення лізингових платежів, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, яка становить 436430,66 грн. за період з лютого 2013 року по вересень 2014 року. Відповідач не повідомляв в письмовому вигляді позивача про факти заволодіння предметом лізингу сторонніми особами. Також п. 5.5 Загальних умов фінансового лізингу передбачено, що Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу. Крім того, зазначає, що ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» направило на адресу ТОВ «Карпатибудінвест» акт звірки взаєморозрахунків, в свою чергу відповідач своїх заперечень щодо стягуваної суми не надав.

Відповідач та 3-тя особа у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином про що в матеріалах справи є зворотні повідомлення про вручення ухвали суду.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представників відповідача та 3-ї особи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Запорізької області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.06.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" (Лізингоодержувач) укладений Договір фінансового лізингу № LC5287-05/11 (т.1 а.с.10-13).

Відповідно до п.1.1 Договору Лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього Договору) (надалі - Предмет лізингу), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згідно п.п.1.2, 1.3 Загальних умов фінансового лізингу, які є Додатком № 4 до договору фінансового лізингу № LC5287-05/11 від 03.06.2011р., приймання та передача Предмета лізингу оформляється Актом приймання-передачі. В момент підписання акту приймання-передачі до Лізингоодержувача переходять та зберігаються за ним протягом строку дії договору наступні права та ризики: право володіння та користування, відповідальність за збереження, ризик пошкодження, знищення, втрати, конфіскації предмета лізингу, а також цивільна відповідальність перед третіми особами, пов'язана з володінням та користуванням предметом лізингу (т.1 а.с.19-23).

Відповідно до п.3.1 Договору заборгованість Лізингоодержувача перед Лізингодавцем виникає в момент передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого Лізингоодержувачем авансового лізингового платежу. Розмір такого перевищення, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти, є базою для розрахунку лізингових платежів, вартості фінансування та є заборгованістю Лізингоодержувача.

У п.3.2 Договору зазначено, що розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості Лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (надалі - "Графік" (Додаток 1 до цього Договору)), який сторони підписують після визначення остаточної вартості Предмета лізингу.

Вартість фінансування та поточні лізингові платежі сторони узгодили в пункті 4 Договору: 4.1. Лізингоодержувач за цим Договором сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі. 4.2. Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування у період з моменту передачі Предмета лізингу до повної виплати Лізингоодержувачем заборгованості Лізингодавцю, визначеної за правилами цього Договору за ставкою LIBOR плюс 7 % від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п. 3.1 цього Договору. 4.3. Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості Предмета лізингу та комісії Лізингодавця (надалі - комісія Лізингодавця). 4.4. Розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2 цього Договору, від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку (Додаток 1 до Договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за Курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту. 4.5. Перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється Лізингодавцем за Курсом продажу плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку (якщо сплата такого збору передбачена чинним законодавством України), та комісія АТ "Райффайзен Банк Аваль" із купівлі валюти, згідно з офіційним сайтом Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет.

Строки та порядок сплати лізингових платежів сторони узгодили в пункті 5 Додатку № 4 "Загальні умови фінансового лізингу". Так, в п.п. 5.3 цього пункту 5 зазначено, що Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4 цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до Лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

У п.п.5.4 п.5 Додатку № 4 "Загальні умови фінансового лізингу", зазначено, що Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі, починаючи з першого періоду лізингу. Першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому Предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за Актом приймання-передачі.

Згідно п.п. 7.1, 7.4 п.7 згаданого Додатку № 4, Лізингоодержувач протягом строку лізингу за свій рахунок забезпечує страхування Предмета лізингу в страховій компанії. Якщо за 5 днів до закінчення дії страхового договору або граничного строку сплати страхових платежів (платежу) Лізингоодержувач не здійснить сплату страхових платежів (платежу), то Лізингодавець має право самостійно застрахувати такий Предмет лізингу, а Лізингоодержувач зобов'язаний відшкодувати Лізингодавцю такі витрати зі страхування Предмета лізингу, крім того ПДВ у розмірах, визначених чинним законодавством України.

За приписами п.8.1 Договору фінансового лізингу № LC5287-05/11, цей Договір набуває чинності з дня його підписання обома Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх обов'язків за цим Договором.

Зі Специфікації від 03.06.2011року (Додаток 2 до договору фінансового лізингу № LC5287-05/11 від 03.06.2011р.) вбачається, що предметом лізингу є екскаватор Е-305, 2007 р.в., серійний номер ZEF212MLN7LA06665, у кількості 1 одиниць, за ціною з ПДВ 609 335,10 грн. (т.1 а.с.17).

Даний екскаватор переданий Лізингоодержувачу за Актом приймання-передачі предмета лізингу від 03.06.2011 року (т.1 а.с.18).

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2011 року сторони підписали Угоду про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) № LC5287-05/11 від 03.06.2011р., з якої вбачається, що сторони дійшли згоди викласти Додаток 1 "Графік розрахунку заборгованості" до Договору в новій редакції, яким встановили періоди лізингу, заборгованість Лізингоодержувача, лізингові платежі (т.1, а.с.24-26).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач щомісячно виставляв відповідачу рахунки-фактури (акти виконаних робіт), в яких зазначав суми відшкодування частини вартості Предмета лізингу та комісії лізингодавця (т.1, а.с. 27-45, 47).

07.08.2014 року позивач додатково виставив відповідачу рахунок-фактуру № LC5287-05/11/ev-065 на суму 7 560,00 грн. на компенсацію додаткових витрат з ПДВ (компенсації витрат по страхуванню предмету лізингу) (т.1, а.с.46).

Позивачем на рахунок ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" оплатив страховий платіж в сумі 125 600,00 грн. (т.2, а.с.99).

З Письмових вимог № 2002-11/243 від 21.11.2013 року та № 750-06/14 від 12.06.2014 року вбачається, що позивач просив відповідача протягом 3 днів оплатити прострочену заборгованість (т.1, а.с.52-59).

У зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості за Договором, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Між сторонами у справі виникли правовіднисни за Договором, які регулюються положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" та відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за договором лізингодавцем виконано в повному обсязі, а саме, передано відповідачу предмет лізингу, що підтверджується двосторонньо підписаним представниками лізингоодержувача та лізингодавця, скріпленим печатками підприємств Актом приймання-передачі предмета лізингу від 03.06.2011 року, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи(т.1 а.с.18)..

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання в частині оплати лізингових платежів не виконав в повному обсязі, відповідно до Графіку, в зв'язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" по сплаті лізингових платежів в розмірі 436430,66 грн.

Приписами п. 8.1 договору сторонами погоджено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором.

Доказів повної оплати заборгованості, про яку заявлено в позовній заяві, відповідачем до матеріалів справи не надано. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що даний договір є чинним, в зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань в частині належної оплати лізингових платежів.

В свою чергу, обов'язок відповідача сплатити поточні лізингові платежі за період користування предметом лізингу не ставиться в залежність від фактичного користування ним, а також не припиняє такі зобов'язання у випадку викрадення, знищення або втрати предмета лізингу.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу та те, що п. 7.7 Загальних умов договору (Додаток №4 до договору) передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того був такий випадок визначний страховим чи ні, лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити лізингодавцю визначені в п. 10.3.2 Загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах.

П. 7.8 Загальних умов передбачено, що лише у випадку сплати лізингоодержувачем сум визначених у п. 7.7, лізингодавець протягом 15 календарних днів передає лізингоодержувачу свої права вигодонабувача за договором страхування, а право власності на предмет лізингу при цьому переходить до лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу (викупу) предмету лізингу.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження заволодіння предметом лізингу сторонніми особами. Подані відповідачем докази незаконного заволодіння іншими особами предметом лізингу, а саме: витяг з кримінального провадження № 0009694 від 30.09.14 року та довідка Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києв, свідчать лише про звернення відповідача до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою про викладені обставини, внаслідок чого, Шевченківським районним управлінням розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України.

Крім того, відповідач не повідомляв в письмовому вигляді позивача про факти заволодіння предметом лізингу сторонніми особами в порядку п. 8.1.9 договору.

Більш того, п. 5.5 Загальних умов фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач (відповідач) сплачує поточні лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

В той же час, посилання відповідача на постанови Верховного суду України від 29.10.2013 р. по справі №7/5005/2240/2012 та від 01.10.2013 р. по справі № 11/5005/2290/2012 є безпідставними, оскільки в даних справах висловлена правова позиція щодо оплати відшкодування вартості предмету лізингу після повернення предмету лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю. Проте, в даній справі предмет лізингу не повертався лізингодавцю.

Отже, обов'язок відповідача сплатити поточні лізингові платежі за період користування предметами лізингу не ставиться в залежність від фактичного користування предметом лізингу (п. 5.5. Загальних умов фінансового лізингу), а також не припиняє такі зобов'язання у випадку викрадення, знищення або втрати предмета лізингу.

З приводу наведених відповідачем доводів про відсутність рахунків на оплату лізингових платежів колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 5.3. Загальних умов фінансового лізингу сторони передбачили, що лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом на підставі рахунку лізингодавця (позивача), направленого на вказану у договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку.

В разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Проте, відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів звернення з заявами про неотримання рахунків до ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" матеріали справи не містять і таких доказів до суду не надано.

Не відповідає дійсності і твердження скаржника про невизнання позивачем сплати жодного лізингового платежу відповідачем.

Так, заявлені вимоги позивача стосуються заборгованості по оплаті лізингових платежів за період з 01.03.2013 по 01.09.2014, розрахунок яких міститься в матеріалах справи, який відповідачем жодними доказами не спростований.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обов'язок лізингоодержувача письмово повідомляти лізингодавця про неможливість виконання своїх зобов'язань за договором закріплений пунктом 8.1.9 Загальних умов фінансового лізингу, а саме - у день виникнення обставин, які дають підстави для цього.

Проте, відповідачем не доведено факту направлення ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" повідомлень про неможливість виконання умов фінансового лізингу в зв'язку з наведеними відповідачем обставинами.

Посилання відповідача на обставини непереборної сили в зв'язку з проведенням бойових дій на території місцезнаходження підприємства відповідача, що унеможливило виконання зобов'язань за договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини ніяким чином не впливають на обов'язок лізингоодержувача сплачувати поточні лізингові платежі за договором відповідно до узгодженого графіку.

Більш того, вказана заборгованість утворилась у відповідача за період з 01.03.2013, тобто ще до настання обставин, на які посилається скаржник. Таким чином, відповідач порушував зобов'язання за договором і до початку обставин, з якими він пов'язує неможливість його виконання.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем такі обставини не доведено.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 23 лютого 2015 підлягає залишенню без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року у справі № 908/5549/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 29.04.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Черленяк М.І.