ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 р. Справа№ 914/605/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.Матвіїва при секретарі судового засідання Д.Зубкович розглянув справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Поліс-Центр", м. Ужгород;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;

про: стягнення 317 769 грн. 17 коп.безпідставно отриманих коштів.

У судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: не з`явився;

відповідача: ОСОБА_2 - представник на підставі договору про надання адвокатських послуг від 16.03.2015 року.

Обставини розгляду справи. Ухвалою суду від 26.02.2015 року прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Поліс-Центр" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 317 769 грн. 17 коп. безпідставно отриманих коштів. Розгляд справи призначено на 17.03.2015 року.

У судове засідання 17.03.2015 року позивач явки представника не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, подав заяву про зупинення провадження у даній справі. Розгляд справи відкладено на 02.04.2015 року.

У судовому засіданні 02.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Представник відповідача проти позову заперечив, подав заяву про відмову від поданого раніше клопотання про зупинення провадження у справі та відзив на позовну заяву. Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 14.04.2015 року.

У судовому засіданні 14.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 21.04.2015 року.

У судове засідання 21.04.2015 року з'явився представник відповідача, проти позовних вимог заперечив.

Представникам сторін, що брали участь у судових засіданнях, роз'яснено зміст ст. ст. 20, 22, 27 Господарського процесуального кодексу України щодо його прав та обов'язків, зокрема про право заявляти відводи судді.

У судовому засіданні 21.04.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору. Спір між сторонами виник у зв'язку з безпідставним, на переконання позивача, набуттям відповідачем грошових коштів у розмірі 272 500 грн., отриманих за договором про надання консультаційних послуг, який рішенням суду визнано неукладеним. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Поліс-Центр" (надалі по тексту рішення - позивач, замовник згідно з договором) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту рішення - відповідач, виконавець згідно з договором) про стягнення 317 769 грн. 17 коп. заборгованості, з яких 272 500 грн. безпідставно отриманих коштів і 45 269 грн. 17 коп. відсотків за користування ними.

Позивач посилається на судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій, у мотивувальній частині яких суди прийшли до висновку про те, що укладаючи договір № 500/12 про надання консультаційних послуг від 10.01.2012 року, сторони не досягнули згоди щодо ціни договору (вартості послуг), строку договору та предмету договору, які є його істотними умовами, відтак, такий договір є неукладеним (таким, що не відбувся).

Відповідач проти позовних вимог заперечив, подав відзив на позовну заяву та акти здачі-приймання робіт на загальну суму 289 750 грн.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 10.01.2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Поліс-Центр" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 500/12 про надання консультаційних послуг, відповідно до п. 1 якого замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати за плату замовнику послуг щодо проведення консультаційного обслуговування персоналу замовника із фінансових та економічно-правових питань, пов'язаних з виробничою діяльністю замовника. Замовник протягом 3-х днів з моменту підписання договору надає виконавцю необхідну інформацію по специфікації діяльності замовника для якісного консультування (п. 3.1 договору). У п. 4.1 договору сторони визначили, що за виконанння обов'язків, передбачених цим договором, замовник виплачує виконавцю грошову винагороду згідно з актом зачі-прийняття виконаних робіт в залежності від ступеня якості і кваліфікованості виконаних робіт. Термін оплати: протягом 3-ьох днів з моменту підписання акту здачі-приймання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно зазначив позивач, рішенням Господарського суду Львівської області від 30.09.2014 року у справі № 914/2846/14, копія якого знаходиться в матеріалах справи, в позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Поліс-Центр» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання консультаційних послуг та застосування наслідків недійсності договору і стягнення 272 500, 00 грн. відмовлено. Дане рішення залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2015 року, копії яких долучені сторонами до матеріалів справи. Крім цього, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що сторони укладаючи оспорюваний правочин не досягнули згоди щодо ціни договору (вартості послуг), строку договору та предмету договору, які є його істотними умовами, останній є неукладеним (таким, що не відбувся), з чим погодилась колегія суддів Вищого господарського суду України. відтак, договір № 500/12 про надання консультаційних послуг є неукладеним.

Разом з цим, як підтверджено зведеним меморіальним ордером з 01.01.2012 року по 28.07.2014 року, позивачем було оплачено 272 500 грн. за надані послуги, хоча згідно з актами здачі-приймання робіт за період з 12.01.2012 року по 03.03.2014 року, належним чином завірені копії яких знаходяться в матеріалах справи, підтверджується надання послуг на загальну суму 289 250 грн., зокрема, згідно з актом № 01/12 від 12.01.2012 року на суму 16 750,00 грн., № 02/12 від 29.02.2012 року на суму 16 750,00 грн., № 03/12 від 30.03.2012 року на суму 7 800,00 грн., № 04/13 від 31.05.2012 року на суму 14 800,00 грн., № 05/12 від 19.07.2012 року на суму 9 600,00 грн., № 06/12 від 27.09.2012 року на суму 14 300,00 грн., № 07/12 від 12.11.2012 року на суму 10 800,00 грн., № 08/12 від 24.12.2012 року на суму 17 300,00 грн., № 01/13 від 31.01.2013 року на суму 10 500,00 грн., № 02/13 від 28.02.2013 року на суму 14 150,00 грн., № 03/13 від 30.04.2013 року на суду 13 000,00 грн., № 04/13 від 27.06.2013 року на суму 19 500,00 грн., № 05/13 від 31.07.2013 року на суму 9500,00 грн., № 06/13 від 30.08.2013 року на суму 8 500,00 грн., № 07/13 від 10.09.2013 року на суму 6 800,00 грн., № 08/13 від 10.10.2013 року на суму 5 500,00 грн., № 09/13 від 22.10.2013 року на суму 20 600,00 грн., № 10/13 від 28.11.2013 року на суму 15 600,00 грн., № 11/13 від 26.12.2013 року на суму 24 500,00 грн., № 01/14 від 31.01.2014 року на суму 12 400,00 грн., № 02/14 від 20.02.2014 року на суму 9 600 грн., № 03/14 від 03.03.2014 року на суму 11 000,00 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документарно не спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Поліс-Центр», беручи до уваги те, що договір № 500/12 про надання консультаційних послуг від 10.01.2012 року є неукладеним, вважає грошові кошти у розмірі 272 500 грн. такими, що набуті Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 без достатньої правової підставі і як наслідок підлягають поверненню поивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Так, як зазначалося вище, у справі № 914/2846/14 колегія суддів дійшла до висновку, що договір № 500/12 про надання консультаційних послуг від 10.01.2012 року є неукладеним.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, обов'язок повернути безпідставно набуте майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності, в зв'язку з чим наявність вини в поведінці особи, яка безпідставно збагатилась, не потребується.

Однак, судом встановлено, що кошти у розмірі 272 500 грн. відповідач отримав згідно з описаними вище актами здачі-приймання робіт, оформленими належним чином, підписаними представниками обох сторін, скріпленими печаткою підприємства позивача, які не оспорюються та не визнавались недійсними.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - це одна із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися. У разі не дотримання цієї вимоги, настають негативні наслідки. Формою правочину є спосіб вираження волі його сторін. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (роз'яснення Міністерства юстиції України щодо форми правочинів 19.04.2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 180 Господарського кодексу України з зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. п. 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з актів здачі-приймання робіт, складених представниками сторін, між сторонами виникли відносини, що регулюються нормами про надання послуг. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Спеціальних вимог до форми договору про надання послуг законодавством не передбачено

Загальні вимоги до оформлення документів, що фіксують виконання зобов'язань, містяться у таких законодавчих актах: Господарський процесуальний кодекс України; Цивільний кодекс України; Господарський кодекс України; Закон України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто первинні документи для надання їм юридичної сили повинні містити обов'язкові реквізити. Так, наявні у матеріалах справи акти здачі-приймання робіт містять назву, дату та місце складення, реквізити сторін, підписи та печатку (за наявності) представників сторін, вид робіт (послуги) - консультаційні послуги, вартість винагороди у кожному конкретному випадку, тобто є належним чином оформлені та мають юридичну силу і свідчать про взаємне виконання сторонами своїх зобов'язань незалежно від укладення чи не укладення договору № 500/12 про надання консультаційних послуг від 10.01.2012 року. У вказаних актах сторони також зазначили про відсутність взаємних претензій. Відтак, наявність зазначених актів здачі-приймання робіт підтверджує виконання сторонами взаємних обов'язків сторонами: надання і прийняття відповідних послуг, що було підставою для здійснення позивачем оплати наданих послуг, що в свою чергу підтверджується меморіальним ордером.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. До аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 25 червня 2014 року у справі № 910/4386/13.

Як зазначив Верховний суду України у висновках, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р., від 01.02.2014 року, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі N 6-88цс13).

Враховуючи виникнення між сторонами відносин, що регулюються положеннями про договір надання послуг, про що свідчать акти здачі-приймання робіт, кошти в сумі 272 500 грн. були сплачені позивачем на виконання домовленостей, досягнутих сторонами в таких актах, тобто правомірно, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Крім вимоги про стягнення 272 500 грн. безпідставно набутих коштів, зазначаючи положення ст. ст. 536 та 1214 Цивільного кодексу України, у зв'язку з безпідставним одержанням чи збереженням грошей, позивач просив стягнути 45 269 грн. 17 коп. відсотків за користування безпідставно набутими коштами. Вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку про правомірність отримання відповідачем коштів за надані послуги.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 27.04.2015 року.

Суддя Матвіїв Р.І.