ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р.Справа № 922/1412/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Аквафор-Центр", м. Київ
до ТОВ "Титан", м. Мерефа
простягнення 22911,21 грн.
за участю представників:

позивача - Грищук Ю.Г., довіреність №7 від 14.01.14р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Аквафор-Центр" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "Титан" заборгованість за договором поставки №01/07/11-Я-3 від 01.07.11р. в сумі 22911,21 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

14.04.15р. представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи та заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 17911,21 грн., оскільки, після порушення провадження по справі, відповідачем сплачено 5000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 30.03.15р.

Cуд, дослідивши заяву позивача про зменшення позовних вимог, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" на запитання, чи вправі позивач частково відмовитись від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог.

Дане зменшення позовних вимог стосується часткової відмови позивача від позовних вимог, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідачем частково сплачено заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає вищезазначену заяву до розгляду та задовольняє її, подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 16.04.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.04.15р. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" (надалі - Позивач) було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" (надалі - Відповідач) Договір поставки № 01/07/11-Я-З від 01.07.2011р. (надалі - Договір).

Відповідно до розділу І договору, позивач зобов'язався поставляти та передавати у власність відповідачу товар, в кількості та асортименті згідно договору, а відповідач зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату, в порядку та на умовах, визначених договором.

Так, згідно договору, позивач поставив відповідачу товар (водоочисники, змінні фільтруючі модулі, комплектуючі до них) на суму 83301,98 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. №24-63).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку по мірі реалізації поставленого товару кожні 15 (п'ятнадцять) днів з моменту поставки товару на склад покупця.

Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар в сумі 54465,35 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. №65-82).

Разом з тим, відповідач частково повернув товар позивачу на суму 5925,42грн., що підтверджується видатковими накладними на повернення (а.с. №93-98).

05.11.2014р. вих. № 756 відповідачу була направлена вимога про сплату боргу, яку відповідач отримав 13.11.2014р., однак відповіді не надав і борг не сплатив.

20.11.2014р. вих. № 784 відповідачу було направлено повідомлення про припинення дії договору поставки № 01/07/11-Я-З від 01.07.2011р., яке відповідач отримав 27.11.2014р., однак звіряння взаємних розрахунків не провів і остаточного розрахунку за отриманий товар не здійснив, що і стало приводом до звернення до суду.

30.03.15р. відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості в сумі 5000,00 грн.

Станом на час розгляду справи борг ТОВ "Титан" перед ТОВ "Аквафор-Центр" складає 17911,21 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 17911,21 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 17911,21 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 17911,21 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 526, 598, 612, 692, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 218, 216, 222 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімн. 8-8 Ідентифікаційний код 30588785) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" (юр. адреса: 02092, м. Київ, вул. Довбуша, 32, фактична адреса: 04201, м. Київ, вул. Полярна 12-А, Ідентифікаційний код 35454738) заборгованість за договором поставки №01/07/11-Я-3 від 01.07.11р. в розмірі 17911,21 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.04.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко