ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"18" березня 2015 р. Справа № 911/5615/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр», с. Острів Рокитнянського району,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «РГК», смт. Рокитне,

про звернення стягнення на предмет застави

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Степаненко Ю.М, уповноважена, довіреність від 06.02.2014р. № 98;

від відповідача 1: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 23.12.2014р. № 1-4-19788 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр», с. Острів Рокитнянського району в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» перед публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» за Кредитним договором від 21.12.2012р. № 2/1/2-1/2012/980-К/24, звернути стягнення на предмет застави: підстанцію 35/6 кВА (навпроти будинку «А»), електричні повітряні мережі (на території гранкар'єру) свердловину для води (будинок літера «М»), автодорогу (на території гранкар'єру), лінію електропередач (на території гранкар'єру), бульдозер Т-130 (на території гранкар'єру); бульдозер Т-170 (на території гранкар'єру), екскаватор ЕКГ-5 (на території відкритої розробки), які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр», шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Позов обґрунтований тим, що на день звернення позивача до суду у третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "РГК" існує прострочене зобов'язання за Кредитним договором від 21.12.2012р. № 2/1/2-1/2012/980-к/24 в загальній сумі 83 256 787,53 грн., в тому числі 72000000,00 грн. заборгованість по кредиту, 507161,11 грн. поточна заборгованість по процентам; 9482000,00 грн. прострочена заборгованість по процентам, 836,00 грн. пені по кредиту, 123024,00 грн. пені по несвоєчасно погашеним процентам; 7942,00 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту, 989536,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів, 696,67 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 145590,97 грн. за несвоєчасну сплату процентів.

В забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "РГК" за даним кредитним договором між позивачем (заставодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Рокитнянський гранкар'єр" (заставодавець) 25.12.2012р. в простій письмовій формі був укладений договір застави № 2/1/2-1/2012/980-3/24-2 рухомого майна, за яким відповідач передав в заставу:

підстанцію 35/6 кВА (навпроти будинку "А"),

електричні повітряні мережі (на території гранкар'єру);

свердловину для води (будинок літера "М"),

автодорогу (на території гранкар'єру),

лінію електропередач (на території гранкар'єру),

бульдозер Т-130 (на території гранкар'єру);

бульдозер Т-170 (на території гранкар'єру),

екскаватор ЕКГ-5 (на території відкритої розробки.

У зв'язку із невиконанням позичальником товариством з обмеженою відповідальністю "РГК" своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "РГК" за кредитним договором від 21.12.2012р. № 2/1/2-1/2012/980-к/24 в загальній сумі 83256787,53 грн. звернути стягнення на предмет застави - вищеперераховане майно (при цьому визначаючи його як рухоме майно) - шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.01.2015р. позовну заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/5615/14, призначено справу до розгляду в засіданні господарського суду на 20.01.2015р.

В судове засідання 20.01.2015р. представники учасників провадження не з'явились. Ухвалою від 20.01.2015р. розгляд справи відкладено, зобов'язано учасників провадження подати ряд документів, доказів та письмових пояснень, про розгляд справи повідомлено прокуратуру Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2015р. розгляд справи №911/5615/14 повторно відкладено на 03.03.2014р. Ухвалою від 03.03.2015р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 18.03.2015р.

Відповідач та третя особа в судові засідання 20.01.2015р., 17.02.2015р., 03.03.2015р. та 18.03.2015р. своїх представників не направили, відзив на позов, витребувані судом документи та докази не подали. Залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень свідчать про те, що відповідач та третя особа належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судових засідань.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи обмежений статтею 69 ГПК України строк розгляду справи, те, що всі учасники судового процесу належним чином повідомлялися судом про дату, час та місце судового розгляду, те, що розгляд справи неодноразово відкладався, та те, що матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого йому ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», м. Київ (далі по тексту - ПАТ «КБ «Надра»), до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр», с. Острів Рокитнянського району (далі по тексту - ТОВ « Рокитнянський гранкар'єр»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «РГК», смт. Рокитне (далі по тексту - ТОВ «РГК»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

І. Кредит.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

21.11.2012р. між ПАТ «КБ «Надра» (банк, кредитодавець), ТОВ «РГК» (позичальник, боржник) та ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» (майновий поручитель) було укладено Кредитний договір №2/1/2-1/2012/980-К/24 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 72000000,00 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в тому числі: 24500000,00 грн. з 01.07.2013р. по 30.11.2017р. та 47500000,00 грн. - з 30.11.2017р. по 30.11.2022р. зі строком користування по 30.11.2022р. включно (пункти 1.1.1, 1.1.2); цільове призначення - для поповнення обігових коштів, в тому числі для погашення заборгованості за виданими векселями (пункт 1.2).

Відсоткова ставка встановлена у розмірі 11% річних при строковій заборгованості та 16% річних по простроченій заборгованості (пункт 1.1.3), відсотки за користування кредитними коштами нараховуються у валюті кредиту шомісячно, з дня надання кредитних коштів за період фактичного користування кредитними коштами і сплачуються в строк до 5 числа місяця, наступного за звітним а також в день повернення заборгованості за кредитом (пункти 2.4, 2.5).

Майновий поручитель надає банку в іпотеку нерухоме майно та у заставу рухоме майно, позичальник надає банку в заставу рухоме майно та автотранспорт, забезпечуючи протягом дії договору підтримання коефіцієнту покриття заставою/іпотекою не менше 100% (пункти 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3).

У випадку порушення позичальником платіжної дисципліни, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0.01% від несплаченої суми за кожний день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (пункт 4.2).

У разі невиконання позичальником зобов'язань, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладено договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів протягом більше 30 днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про дострокове погашення кредитних коштів, нарахованих відсотків за фактичний час використання кредитних коштів, комісій та нарахованих штрафних санкцій. Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, з дати отримання повідомлення, погасити заборгованість, сплатити відсотки, комісії та нараховані штрафні санкції (пункти 4.4, 4.5).

Додатком №1 сторони погодили перелік та розмір комісій за управління кредитною лінією, за перегляд умов кредитування, за перенесення кінцевого строку погашення траншу/кредиту, за зміну графіка погашення кредиту та графіка погашення процентів, за зміну структури застави/іпотеки, за зміну поручителя, за зміну відсоткової ставки тощо.

Додатком №3 сторони погодили перелік майна Майнового поручителя для передачі банку в іпотеку та/або заставу. Додатком №4 сторони погодили перелік майна позичальника для передачі банку в заставу рухомого майна та автотранспорту. Додатком №5 сторони погодили графік погашення кредиту та сплати відсотків.

Додатковою угодою №2 від 27.12.2012р. до Кредитного договору сторони погодили внести зміни до пункту 1.1.1 Кредитного договору, визначивши предмет договору наступним чином: сума кредиту складає 72000000,00 грн. з наступним погашенням згідно графіку, наведеному у додатку №5; надання кредиту проводиться шляхом списання відповідної суми коштів меморіальним ордером з позичкового рахунку у відділенні ПАТ «КБ «Надра» та зарахуванням на поточний рахунок позичальника у відділенні № 1013 ПАТ «КБ «Надра». Також сторонами підписано Додаток №5 від 27.12.2012р. - графік погашення суми основної заборгованості та сплати відсотків по кредиту.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання позичальнику грошових коштів (кредиту) шляхом списання відповідної суми коштів меморіальним ордером з позичкового рахунку у відділенні ПАТ «КБ «Надра» та зарахуванням на поточний рахунок позичальника, виконав належним чином, надав позичальнику кредит в розмірі 72000000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з рахунку позичальника від 27.12.2012р.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позичальник своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином не виконав. Як свідчать додані до справи копії банківських виписок, з 01.09.2013 р. відповідач належним чином не виконував обов'язки зі сплати відсотків (відсотки сплачувались не в повному обсязі та з порушенням строку їх сплати), а починаючи з 25.03.2014р. відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до положень частини 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 4.4. Кредитного договору, у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2. - 3.3.25. цього договору, порушення позичальником або третьою особою з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів визначених п. 1.3. цього договору, протягом більше 30 днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про дострокове погашення кредитних коштів, нарахованих відсотків за фактичний час використання кредитних коштів, комісій та нарахованих штрафних санкцій.

15.04.2014 р. позивачем в порядку п. 4.4. Кредитного договору було направлено позичальнику ТОВ «РГК» вимогу від 11.04.2014 р. № 1-4-5509 про дострокове погашення кредиту, яка була отримана позичальником 23.04.2014 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 663.

Пунктом 4.5. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, з дати отримання повідомлення банку, визначеного в п. 4.4. цього договору, погасити заборгованість за кредитом, сплатити відсотки за фактичний час використання кредитних коштів, комісії та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, передбачений п. 4.5. Кредитного договору строк на виконання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, відсотків та нарахованих фінансових санкцій сплив 24.04.2014 р.

Зазначені обставини були предметом дослідження під час розгляду справи № 911/1861/14. Рішенням господарського суду Київської області від 22.10.2014р. у справі № 911/1861/14 частково задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» та стягнуто з позичальника ТОВ «РГК» 72000000,00 грн. заборгованості за кредитом, 3718000,00 заборгованості по нарахованих та несплачених процентах, 1100000,00 грн. заборгованості по простроченим процентам, 1870,00 грн. пені, 31429,30 грн. 3% річних (за період з 12.08.2013р. по 09.04.2014р.); у стягненні інфляційних втрат за період з 12.08.2013р. по 09.04.2014р. судом відмовлено у зв'язку із невідповідністю розрахунку вимогам чинного законодавства.

Як стверджує позивач, станом на 30.11.2014р. заборгованість ТОВ «РГК» за Кредитним договором збільшилась, у зв'язку із збільшенням періоду прострочення заборгованості, і становить 83256787,53 грн., з яких

72 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом,

507161,11 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам;

9482000,00 грн. заборгованість по простроченим процентам;

836,00 грн. пеня за несвоєчасно погашений кредит;

123024,00 грн. пеня за несвоєчасно сплачені проценти;

7942,00 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту (за період з 11.11.2014р. по 30.11.2014р.);

989536,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення відсотків (за період з 11.08.2013р. по 30.11.2014р.);

696,67 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту (за період з 11.11.2014р. по 30.11.3014р.);

145590,97 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків (за період з 12.08.2013р. по 30.11.2014р.).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості станом на 30.11.2014р.р. на підставі поданих первинних документів, з врахуванням погодженого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, встановленої процентної ставки (11% по поточним платежам та 16% по простроченим) та враховуючи реалізоване банком право дострокового стягнення кредиту, та встановлено, що розрахунок заборгованості по кредиту та по процентам позивачем виконано вірно, тобто станом на 30.11.2014р. за позичальником ТОВ «РГК» рахується заборгованість по кредиту в сумі 72000000,00 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам в сумі 507161,11 грн. ; заборгованість по простроченим процентам в сумі 9482000,00 грн.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Оскільки інше Кредитним договором сторонами не встановлено, при здійсненні розрахунку слід обмежувати нарахування пені строком 6 місяців, передбаченим зазначеною нормою закону.

Також суд звертає увагу на те, що передбачена Кредитним договором ставка пені 0,01% є меншою, ніж встановлене Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обмеження подвійною обліковою ставкою НБУ. За таких обставин, позивач мав право нараховувати та стягувати з позичальника пеню за несвоєчасне погашення повної суми кредиту, виходячи з договірної ставки 0,01% за період з 25.04.2014р. (дата, наступна за кінцевою датою строку повного дострокового погашення кредиту) та до 25.10.2014р. (відповідне число через шість місяців останнього місяця строку згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України). За таких обставин, нарахування позивачем пені за прострочення погашення кредиту за період з 11.11.2014р. по 30.11.2014р. є неправомірним.

Враховуючи те, що заборгованість по тілу кредиту позичальником погашена не була, відповідно продовжується користування наданими грошовими коштами, а Кредитним договором передбачено право банку нараховувати проценти по останній день користування кредитними коштами, розрахунок пені за порушення строків оплати процентів позивачем здійснено арифметично вірно, відповідно пеня за несвоєчасне погашення процентів становить 123024.00 грн.

Також суд перевірив розрахунок процентів річних та інфляційних втрат, поданий позивачем, та встановив наступне.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується. За таких обставин, позивач має право на нарахування 3% річних на повну суму тіла кредиту з 25.04.2014р. по дату фактичного погашення кредиту. Позивач натомість нараховує 3% річних лише на суму 418000,00 грн. лише за період з 11.11.2014р. по 30.11.2014р. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд, за таких обставин суд погоджується, що з позичальника на користь банку належать до стягнення 696,67 грн. процентів річних від суми простроченого кредиту. Розрахунок 3% річних за несвоєчасну сплату процентів по кредиту позивачем здійснено арифметично вірно, відповідно з позичальника на користь банку належать до стягнення 145590,97 грн. процентів річних від суми прострочених процентів.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. вказаної Постанови, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи те, що найменший період визначення індексу інфляції складає місяць, а згідно наданого позивачем розрахунку інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту позивач заявляє за період з 11.11.2014р. по 30.11.2014р., нарахування позивачем інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 7942,00 грн. за період, який менше повного місяця, є необґрунтованим.

Разом із тим, інфляційні втрати за порушення строків сплати процентів позивачем розраховані окремо за кожен місяць, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, з наступним підсумуванням за весь час прострочення,, крім періоду з 11.08.2013р. по 31.08.2013р., який судом до уваги не береться з вищенаведених причин. Позивач в загальному підсумку інфляційних втрат зазначений період також не врахував, оскільки діяв індекс інфляції 0,993, тобто мала місце дефляція.

За таких обставин, судом встановлено, що з позичальника на користь банку належать до стягнення 989536,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів.

За таких обставин, судом встановлено, що заборгованість позичальника за кредитним договором ТОВ «РГК» становить 83 248 009,53 грн., з яких:

72 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом,

507161,11 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам;

9482000,00 грн. заборгованість по простроченим процентам;

123024,00 грн. пеня за несвоєчасно сплачені проценти;

989536,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів;

696,67 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту;

145590,97 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків;

ІІ. Застава.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно до ст.4 Закону України «Про заставу» та ст. 576 ЦК України предметом застави може бути майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед Банком за кредитним договором, 25.12.2012р. між ПАТ «КБ «Надра» (заставодержатель) та ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» (заставодавець) укладено Договір застави № 2/1/2-1/2012/980-3/24-2 (далі по тексту - Договір застави), за умовами якого заставодавець в забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, передає в заставу заставодержателю предмет застави вартістю 945 511,64 грн., а саме (згідно Додатку №1 до договору застави):

підстанцію 35/6 кВА (навпроти будинку "А") вартістю 142866,00 грн.,

електричні повітряні мережі (на території гранкар'єру) вартістю 38070,00 грн.;

свердловину для води (будинок літера "М") вартістю 35275,03 грн.,

автодорогу (на території гранкар'єру) вартістю 224697,48 грн.,

лінію електропередач (на території гранкар'єру) вартістю 45899,99 грн.,

бульдозер Т-130 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420023 вартістю 18402,62 грн.;

бульдозер Т-170 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420024 вартістю 29123,51 грн.;

екскаватор ЕКГ-5 (на території відкритої розробки), інвентарний № 10420025 вартістю 411178,00 грн.

Відповідно до ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позивачем подана копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 26.12.2012р. № 3960812, згідно якого у Державному реєстрі зареєстрована застава рухомого майна: підстанції 35/6 кВА вартістю 142866,00 грн., електричних повітряних мереж вартістю 38070,00 грн.; свердловини для води вартістю 35275,03 грн., автодороги вартістю 224697,48 грн., що належать боржнику - ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» (код 37066418).

Також позивачем подана копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 27.12.2012р. № 39657220, згідно якого у Державному реєстрі до зареєстрованого об'єкту застави додано об'єкт: підстанцію 35/6 кВА вартістю 142866,00 грн.,

електричні повітряні мережі вартістю 38070,00 грн.; свердловину для води вартістю 35275,03 грн., автодорогу вартістю 224697,48 грн., лінію електропередач №2 вартістю 45899,99 грн., бульдозер Т-130 вартістю 18402,62 грн.; бульдозер Т-170 вартістю 29123,51 грн.; екскаватор ЕКГ-5 вартістю 411178,00 грн., що належать боржнику - ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» (код 37066418).

Відповідно до умов Договору застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги за зобов'язанням, яке випливає з Кредитного договору, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, відсотки, пені, штрафи у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (пункт 4.1 Договору застави). Заставодержатель має право на звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання строку виконання зобов'язання воно не буде виконано належним чином, у випадку використання кредиту не за призначенням, незалежно від строку виконання зобов'язання в разі прийняття рішення заставодавцем або позичальником про припинення господарської діяльності, в інших випадках, передбачених законом та/або Договором застави та/або кредитним договором (пункт 4.2 Договору застави). Відповідно до пункту 5.2 Договору застави, заставодержатель має право обирати порядок реалізації предмета застави.

Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст.ст. 19, 20 спеціального Закону України за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості ТОВ «РГК» за Кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Аналогічна позиція викладена в ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", яка визначає термін об'єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - як земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, саме фізична прив'язка об'єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їхнього знецінення та зміни їхнього призначення, є основним критерієм віднесення речей до нерухомих.

За таких обставин, частина предметів застави за поданим договором застави № 2/1/2-1/2012/980-3/24-2 рухомого майна, а саме: підстанція 35/6 кВА (навпроти будинку "А"), свердловина для води (будинок літера "М"), та автодорога (на території гранкар'єру), не є об'єктами рухомого майна, оскільки нерозривно пов'язані із місцем свого розташування та не можуть бути переміщені без їх знецінення та зміни їх призначення, відповідно застава таких об'єктів відповідно до частини 1 ст. 575 ЦК України є іпотекою та регулюється спеціальним Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно до частини першої ст. 13 Закону України «Про заставу» у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

Позивач, посилаючись на те, що право власності на вищезазначені об'єкти окремо не підлягало державній реєстрації, помилково відніс зазначені об'єкти до рухомих речей.

Разом із тим, згідно ст. 576 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про заставу" та ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом застави та іпотеки може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, підстанція 35/6 кВА, свердловина для води та автодорога взагалі не є майном, на яке в порядку ст. 4 Закону України «Про заставу» може бути звернуто стягнення окремо без головної речі (будівель гранітного кар'єру, перелічених в Додатку №3 до кредитного договору), для обслуговування якої вони призначені.

За таких обставин, вимога позивача про зверенення стягнення на підстанцію 35/6 кВА (навпроти будинку "А"), свердловину для води (будинок літера "М"), та автодорогу (на території гранкар'єру) не підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу та те, що згідно до частини першої ст. 13 Закону України «Про заставу» нотаріальному посвідченню також підлягав договір застави транспортних засобів та спецтехніки, а саме бульдозера Т-130 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420023; бульдозера Т-170 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420024 та екскаватора ЕКГ-5 (на території відкритої розробки), інвентарний № 10420025.

Необхідно розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом, і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора. За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Згідно загальної норми ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Разом із тим, відповідно до норм статті 14 спеціального Закону України «Про заставу» (наслідки недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення ), яка має пріоритетне застосування у спірних відносинах сторін у справі, недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України (а не його нікчемність).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суду не подано доказів, що Договір застави № 2/1/2-1/2012/980-3/24-2 від 25.12.2012р. визнано недійсним в судовому порядку відповідно до ст. 14 Закону України «Про заставу» у зв'язку із недотриманням сторонами вимоги щодо нотаріального посвідчення договору. Відповідач який належним чином був повідомлений про розгляд справи в господарському суді, в судові засідання жодного разу не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, доказів того, що договір застави було визнано недійсним в судовому порядку суду не представив, із зустрічним позовом (або із окремим позовом) про визнання недійсним договору застави до суду не звернувся. За таких обставин, в порядку ст. 204 ЦК України зобов'язання за вказаним договором застави відповідно ст. 629 ЦК України підлягають обов'язковому виконанню сторонами.

Відповідно до частин шостої та сьомої ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» підлягають задоволенню частково. Суд приймає рішення про звернення стягнення на предмет застави за договором застави № 2/1/2-1/2012/980-3/24-2 від 25.12.2012р., що належить відповідачу товариству з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр», а саме: електричні повітряні мережі (на території гранкар'єру); лінію електропередач (на території гранкар'єру); бульдозер Т-130 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420023; бульдозер Т-170 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420024, екскаватор ЕКГ-5 (на території відкритої розробки), інвентарний № 10420025 в рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» за кредитним договором від 21.12.2012р. № 2/1/2-1/2012/980-К/24 в загальній сумі 83 248 009,53 грн., з яких: 72 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 507161,11 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам; 9482000,00 грн. заборгованість по простроченим процентам; 123024,00 грн. пеня за несвоєчасно сплачені проценти; 989536,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів; 696,67 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту; 145590,97 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу, визначеною судом згідно поданого позивачем звіту про експертну оцінку ринкової вартості необоротних активів ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» станом на 17.12.2012р., а саме:

електричні повітряні мережі (на території гранкар'єру) - 21739,00 грн.;

лінію електропередач (на території гранкар'єру) - 30 568,00 грн.;

бульдозер Т-130 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420023 - 18 633,96 грн.;

бульдозер Т-170 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420024 - 29 496,85 грн.,

екскаватор ЕКГ-5 (на території відкритої розробки), інвентарний № 10420025 - 416614,0 грн.

У зв'язку із частковим задоволенням позову суд покладає на відповідача відшкодування судового збору позивачу пропорційно задоволеним вимогам.

Суд звертає увагу на те, що за умов договору застави (пункти 1.1, 3.1.6, розділи 4.1, 4.2) відповідальність відповідача перед банком як майнового поручителя боржника ТОВ «РГК» та заставодавця обмежується вартістю предмета застави (945511,64 грн. згідно пункту 1.2 Договору застави). За таких обставин, майновий позов заставодержателя до заставодавця про звернення стягнення на предмет застави на підставі договору застави № 2/1/2-1/2012/980-2/24-2 рухомого майна від 25.12.2012р. мав бути оплачений судовим збором в сумі 18910,24 грн. (2% вартості предмету застави).

Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення від 05.12.2014р. №0777, позивач сплатив судовий збір в сумі 73080,00 грн., виходячи з розміру грошових вимог до боржника за кредитним договором ТОВ "РГК" (83 248 009,53 грн.), а не до заставодавця ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» (945511,64 грн.). Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом. За таких обставин зайве сплачений судовий збір в сумі 54169,76 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" відповідної ухвали.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» задовольнити частково.

2. В рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» за Кредитним договором від 21.12.2012р. № 2/1/2-1/2012/980-К/24 сумі 83 248 009,53 грн., з яких: 72 000 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 507161,11 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам; 9482000,00 грн. заборгованість по простроченим процентам; 123024,00 грн. пеня за несвоєчасно сплачені проценти; 989536,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів; 696,67 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту; 145590,97 грн. 3% річних від простроченої суми відсотків, звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 2/1/2-1/2012/980-3/24-2 рухомого майна від 25.12.2012р. що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» (), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за наступною початковою ціною реалізації:

електричні повітряні мережі (на території гранкар'єру) - 21739,00 грн.;

лінію електропередач (на території гранкар'єру) - 30 568,00 грн.;

бульдозер Т-130 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420023 - 18 633,96 грн.;

бульдозер Т-170 (на території гранкар'єру), інвентарний № 10420024 - 29 496,85 грн.,

екскаватор ЕКГ-5 (на території відкритої розробки), інвентарний № 10420025 - 416614,00 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» (09631, Київська обл., Рокитнянський район, суло Острів, вул. Садова, буд. 2/1, )

на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, буд. 15, )

10341,04 грн. (десять тисяч триста сорок одну гривню чотири копійки) судового збору.

4. В іншій частині вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 23.04.2014р.