ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" квітня 2015 р. м. Черкаси Справа № 17-05-10-14-01-08/103

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем судового засідання Олійник І.С., за участю:

ліквідатора Левченко В.М. (арбітражний керуючий), представника ліквідатора Фонрабе Є.В. (по довіреності),

кредитора: ОСОБА_3 (особисто),

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про визнання кредитором

у справі №05-10-14-01-08/103

за заявою сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Калита»

до публічного акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп»

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Черкаської області від 25.11.2014 року публічне акціонерне товариство «Христинівський завод комбікормів і круп» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича.

22.01.2015 року від ОСОБА_3 надійшла заява від 20.01.2015 року про визнання кредитором на суму 50 393,22 грн. В доповненні від 22.01.2015 року ним додатково заявлено кредиторські вимоги на суму 6 090,00 грн.

В доповненні-уточненні від 12.03.2015 року визначена сума кредиторських вимог, яка складає 9 647 796,10 грн.

Ліквідатор подав до суду звіт про розгляд кредиторських вимог заявлених до ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп».

ОСОБА_3 в судовому засіданні 26.03.2015 року кредиторські вимоги в сумі 9 647 796,10 грн. підтримав, просив відкласти розгляд справи.

Ліквідатор Левченко В.М. в судовому засіданні 26.03.2015 року кредиторські вимоги ОСОБА_3 визнав частково в сумі 50 393,22 грн.

ОСОБА_3 в судових засіданнях 06.04.2015 року та 20.04.2015 року кредиторські вимоги збільшив до 12 874 044,41 грн., просить визнати кредиторські вимоги на вказану суму.

Представник ліквідатора Фонрабе Є.В. в судових засіданнях 06.04.2015 року та 20.04.2015 року кредиторські вимоги ОСОБА_3 визнав частково в сумі 50 393,22 грн.

Заслухавши пояснення громадянина ОСОБА_3, ліквідатора Левченко В.М. та його представника, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє частково вимоги ОСОБА_3 в розмірі 50 393,22 грн. з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням від 02.10.2009 року Уманського міськрайонного суду Черкаської області стягнуто з СВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» на користь ОСОБА_3 157 065,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, 8 100 грн. компенсації за невикористані відпустки, 5 000 грн. моральної шкоди (загальна сума 170 165,48 грн.).

За даними Христинівського районного управління юстиції (лист №1827 від 11.03.2015 року) та твердженнями ОСОБА_3, відділом ДВС в ході виконання виконавчого листа №2-110 від 22.12.2009 року на погашення боргу по заробітній платі було перераховано кошти та передано майно в рахунок погашення боргу на загальну суму 122 772,26 грн.

Крім того, згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року у справі №22ц-96-2007р. не стягнуто з боржника 3 000 грн. моральної шкоди.

За цих обставин, заборгованість боржника складає 50 393,22 грн., тому ОСОБА_3 є поточним кредитором на суму 50 393,22 грн., яку суд включає до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Щодо заявленої додатково вимоги на суму 6 090,39 грн., яку заявник обґрунтовує виконавчим листом по справі №2-33-2006 р. на загальну суму 7 689,39 грн., судом встановлено, що на користь заявника органами державної виконавчої служби стягнуто з боржника кошти розмірі 1 599 грн. У виконавчому листі міститься запис, що його було повернуто заявникові як виконаний. Таким чином, кошти в розмірі 7 689,39 грн. по вказаному виконавчому листу були стягнуті з боржника на користь заявника повністю. Вказане підтверджується постановою старшого державного виконавця ВДВС Христинівського РУЮ Кузьменко І.В. від 26.12.2007 року про зняття арешту з коштів боржника, в мотивувальній частині якої зазначено, що боржник розрахувався із стягувачем повністю. Таким чином, додатково заявлена сума вимог в розмірі 6 090,39 грн. не підлягає до задоволення.

Щодо уточнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України суми кредиторських вимог із зазначенням остаточної суми в розмірі 2 176 708,80 грн., суд зазначає наступне.

Вимоги заявника до боржника мають походження з трудових взаємовідносин.

Згідно зі статтею 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Згідно частини другої вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 Цивільного кодексу України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин.

При цьому, частина п'ята статті 11 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

Тому, положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства.

За цих обставин, суд відмовляє у визнання кредиторських вимог на суму 2 176 708,80 грн.

Щодо вимоги про визнання кредиторських вимог на 8 276 472,40 грн. - суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд зазначає, що присуджена до стягнення сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з працівником при його звільненні не належить до заробітної плати, а є разовою виплатою - санкцією за несвоєчасний розрахунок, тому не може бути об'єктом індексації згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМУ від 07.05.1998 року №663 об'єктом індексації є заробітна плата та інші виплати, які не мають разового характеру.

Судом встановлено, що заочним рішенням від 02.10.2009 року Уманського міськрайонного суду Черкаської області стягнуто з СВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» на користь ОСОБА_3 157 065,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати.

Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати у разі його несвоєчасного виконання.

За своєю правовою природою зазначена сума не вважається заробітною платою, а є санкцією за невиконання власником або уповноваженим ним органом вимог статті 116 КЗпП. Зазначена правова позиція міститься в Ухвалі від 04.11.2002 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

За цих обставин, суд відмовляє у визнання кредиторських вимог на суму 8 276 472,40 грн.

Щодо стягнення компенсації загальною сумою 2 420 863,20 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованим громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Судом встановлено, що заочним рішенням від 02.10.2009 року Уманського міськрайонного суду Черкаської області стягнуто з СВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» на користь ОСОБА_3 157 065,48 грн. середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати.

Середній заробіток за весь час затримки заробітної плати в сумі 157 065,48 грн., на який громадянин ОСОБА_3 нараховує компенсацію, в контексті постанови від 24.12.1999 року №13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за своєю правовою природою не вважається заробітною платою та доходом (а є санкцією за невиконання власником або уповноваженим ним органом вимог статті 116 КЗпП), тому порядок нарахування компенсації застосований громадянином ОСОБА_3 не відповідає нормам законодавства.

За цих обставин, суд відмовляє у визнання кредиторських вимог на суму 2 420 863,20 грн.

Керуючись статтями 85, 86 ГПК України, статтями 1, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву ОСОБА_3 з доповненнями та уточненнями про визнання кредитором публічного акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп» задовольнити частково.

2.Визнати ОСОБА_3 кредитором публічного акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп» на суму 50393,22 грн. як вимоги першої черги.

3.В іншій частині кредиторських вимог ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку.

Копію ухвали надіслати: ініціюючому кредитору, ОСОБА_3, ліквідатору банкрута.

Повне рішення складено 21.04.2015.

Суддя С.С.Боровик