ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа №908/3727/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

прокуратури Харківської області - Івер Ю.С., посвідчення №020188 від 03.09.2013 року;

Костянтинівської міжрайонної прокуратури - не з'явився;

Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради - не з'явився;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №462 від 01.04.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка, Донецька область, (вх.№1416(З)/1-40) на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 року по справі №908/3727/14,

за позовом Прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство «Об'єднання парків та кінотеатрів «Ювілейний», Донецька область, м.Костянтинівка,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка, Донецька область,

про розірвання договору оренди, повернення майна та стягнення 14818,10 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 року по справі №908/3727/14 (суддя Носівець В.В.) позов задоволено.

Розірвано договір оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади м.Костянтинівка НОМЕР_2 від 19.12.2013 року, укладений між Управлінням комунального господарства міста Костянтинівка та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 повернути майно - кіоск №2 з добудовою загальною площею 45,6 кв.м. та замощення площею 351,2 кв.м. вартістю 143298,97 грн., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради при участі Комунального підприємства «Об'єднання парків та кінотеатрів «Ювілейний» за актом приймання-передачі.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради 14301,07 грн. заборгованості по орендній платі, 517,03 грн. пені.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в дохід Державного бюджету України 4263,00 грн. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст. 7 якого запроваджено скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном, а саме, скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Скаржник вказує, що він у жовтні 2014 року звертався до Торгово-промислової палати із проханням підтвердити факт наявності форс-мажорних обставин. Відповідь була отримана лише у грудні 2014 року вже після прийняття оскаржуваного рішення, проте вона відтворює вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і підтверджує право відповідача на скасування орендної плати, що є предметом спору по даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

26.03.2015 року від Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради надійшов лист (вх.№4897), в якому просить розглядати справи за відсутності представника.

Крім того, Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення господарського суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 року по справі №908/3727/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради вказує, що дійсно ст.ст. 6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачає на час проведення анти терористичної операції звільнення від сплати за користування земельними ділянками та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення анти терористичної операції. При цьому, згідно ст. 1 вказаного Закону, територія проведення анти терористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводиться антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється анти терористична операція. Однак, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р. Таким чином застосовувати положення ст.ст. 6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не можливо і на території м.Костянтинівка Донецької області органи державної влади та місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження у повному обсязі.

27.03.2015 року та 30.03.2015 року від Прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури і третьої особи - Комунального підприємство «Об'єднання парків та кінотеатрів «Ювілейний» надійшли відзиви на апеляційну скаргу (вх.№4940, вх.№4987), які є тотожними за доводами до відзиву Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради і в яких вони просять суд у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Разом з тим, Комунальне підприємство «Об'єднання парків та кінотеатрів «Ювілейний» просить суд розглядати справу за відсутності його представника.

Ухвалою суду від 06.04.2015 року для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин спору та з метою дотримання принципів судочинства розгляд справи було відкладено на іншу дату.

22.04.2015 року від позивача - Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради, надійшло клопотання (вх.№6622), в якому просить розглядати справу за їх відсутності.

27.04.2015 року тотожне за змістом клопотання (вх.№6857) про розгляд справи за відсутності надійшло від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - КП «Об'єднання парків та кінотеатрів «Ювілейний».

У судовому засіданні 29.04.2015 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник прокуратури Харківської області письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників апелянта та прокуратури Харківської області, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.12.2013 року між Управлінням комунального господарства міста Костянтинівка (орендодавець, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди нежитлового майна комунальної власності територіальної громади м.Костянтинівка НОМЕР_2 з наступними змінами та доповненнями (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 18.12.2013 року №495 передає, а орендар приймає в оренду кіоск №2 з добудовою загальною площею 45,6 кв.м. та замощення площею 351,2 кв.м., надалі об'єкт оренди, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (парк культури та відпочинку «Ювілейний») для розміщення буфету.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що об'єкт оренди відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Костянтинівка та знаходиться на балансі КП «Об'єднання парків та кінотеатрів «Ювілейний» (балансоутримувач, третя особа у справі).

Орендна плата за користування нерухомим майном визначається відповідно до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду комунального майна. Затвердженої рішенням міської ради та складає Арік=143298,97 х 15% х 1,5 = 32242,27 грн. Розмір орендної плати змінюється у відповідності до індексу інфляції, який визначається Міністерством статистики України (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.5 договору орендна плата за користування нерухомим майном вноситься орендарем щомісяця до першого числа наступного місяця.

Орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному об'ємі з урахуванням індексу інфляції (п. 4.2.2 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє з 01.12.2013 року по 01.11.2016 року (п. 9.1 договору).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначив, що відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті орендної плати за договором НОМЕР_2 від 19.12.2013 року належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка за період з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року склала 14301,07 грн., а враховуючи приписи ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» наявні всі підстави для розірвання такого договору оренди і повернення переданого в оренду майна.

Визнавши встановленим факт порушення відповідачем умов договору оренди НОМЕР_2 від 19.12.2013 щодо сплати орендних платежів, враховуючи, що сума боргу в розмірі 14301,07 грн. відповідачем не спростована, останній належних доказів погашення суми боргу не надав, а також враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд першої інстанції визнав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 14301,07 грн. заборгованості з орендної плати за договором НОМЕР_2 від 19.12.2013 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи підтверджений факт порушення з боку відповідача умов договору оренди щодо сплати орендних платежів встановлений, суд відповідно до вимог чинного законодавства також визнав правомірними позовні вимоги про розірвання договору оренди і повернення майна.

Повторно переглядаючи справу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у відповідності до приписів ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняте судом першої інстанції рішення цим вимогам у повному обсязі не відповідає.

Предметом даного господарського спору, зокрема, є матеріально-правова вимога Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості по орендній платі за користування майном, що належить до комунальної власності.

До даних правовідносин сторін застосовуються як загальні норми Цивільного та Господарського кодексів України, так і спеціальні норми - Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

В силу п.1 ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Так, на виконання умов договору об'єкт оренди передано відповідачу в строкове платне користування, про що орендарем та орендодавцем за участю балансоутримувача, 19.12.2013 року підписано акт приймання-передачі (а.с. 13).

Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Частина 3 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Як вже зазначалося, відповідно до умов договору орендна плата за користування нерухомим майном визначається відповідно до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду комунального майна. Затвердженої рішенням міської ради та складає Арік=143298,97 х 15% х 1,5 = 32242,27 грн. Розмір орендної плати змінюється у відповідності до індексу інфляції, який визначається Міністерством статистики України (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.5 договору орендна плата за користування нерухомим майном вноситься орендарем щомісяця до першого числа наступного місяця.

Орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному об'ємі з урахуванням індексу інфляції (п. 4.2.2 договору).

Як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення п. 4.2.2 договору, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював орендні платежі, чим допустив порушення своїх зобов'язань за укладеним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка за період з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року склала 14301,07 грн.

Крім того, за порушення відповідачем строків та порядку внесення орендних платежів, позивач, керуючись п. 6.1 договору, просив стягнути пеню за період прострочення з 01.03.2014 року по 31.08.2014 року у розмірі 517,03 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи, що факт порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та в повному обсязі здійснення розрахунків за користування орендованим рухомим майном є доведеним, відповідачем належним чином не спростований, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості та пені за укладеним договором оренди НОМЕР_2 від 19.12.2013 правомірними та обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору по даній справі безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 (далі Закон).

Так, відповідно до преамбули, вказаний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення анти терористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 1 Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція.

Згідно ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30.10.2014 року №1053-р місто Костянтинівка включено до переліку таких населених пунктів.

Враховуючи, що позивач та відповідач здійснюють свою діяльність на території м. Костянтинівка, що є територією проведення антитерористичної операції, а предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості орендної плати за користування комунальним майном та пені, колегія суддів приходить до висновку, що орендна плата за користування комунальним майном починаючи з 15.04.2014 року (дата набрання чинності Закону) не може нараховуватись, оскільки є такою, що скасована. Оскільки орендна плата є скасованою і не нараховується, то відсутнє і порушення своєчасної оплати орендних платежів у зв'язку з чим, пеня також не нараховується.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за період з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року та пені з 01.03.2014 року по 31.08.2014 року у розмірі 517,03 грн. за договором оренди НОМЕР_2 від 19.12.2013 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо доводів Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради та Прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, а отже застосовувати положення ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не можливо і на території м.Костянтинівка Донецької області органи державної влади та місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження у повному обсязі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року по справі №826/18327/14 визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р».

Як встановлено Окружним адміністративним судом м.Києва та Київським апеляційним адміністративним судом у Кабінету Міністрів України відсутні права зупиняти прийняті ним акти, оскільки вони можуть лише бути зупинені Президентом України на підставі п. 15 ч.1 ст. 106 Конституції України. Однак, Президентом України жодних рішень по зупиненню дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р не приймалося.

Враховуючи, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р визнано нечинним і жодних інших рішень по його зупиненню не приймалося, то це зумовлює те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р є діючим і може застосовуватися до спірних правовідносин по даній справі.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявний лист від Донецької Торгово-промислової палати від 16.12.2014 року №2816/12.12-03, в якому зазначено, що не потребує додаткового засвідчення форс-мажорних обставин, підстав для звільнення від відповідальності за укладеним договором оренди НОМЕР_2 від 19.12.2013 року, оскільки наявні чітко визначені критерії та встановлено звільнення від відповідальності від сплати орендних платежів за Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року.

Тобто, зазначений лист додатково підтверджує факт дії як Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» так і розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р ««Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» і наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору оренди комунального майна.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди НОМЕР_2 від 19.12.2013 року, то колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в їх задоволенні.

Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимоги про розірвання договору оренди посилався на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо внесення платежів за оренду нерухомого майна, що є істотним порушенням умов договору і відповідно до норм чинного законодавства є підставою для розірвання договору.

За приписами ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному об'ємі відмовитися від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Колегія суддів вважає, що розірвання договору оренди є одним із наслідків та певною мірою відповідальністю за неналежне його виконання.

Однак, враховуючи, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відповідача звільнено від сплати орендних платежів, то притягати його до відповідальності за неналежну їх сплату у вигляді розірвання договору, тобто породжувати відповідний наслідок, є безпідставним.

Вимога про повернення майна, яке було передано в оренду є за своїм змістом похідною вимогою від розірвання договору оренди. Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вимоги про розірвання договору оренди, то вимога про повернення майна переданого за договором оренди також не підлягає задоволенню.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи та здійснені з порушенням норм права через що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 року по справі №908/3727/14 - скасуванню, з прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 року було відстрочено відповідачу (апелянту по справі) сплату недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги до моменту вирішення апеляційної скарги по суті.

Оскільки, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом судовий збір не доплачено, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (апелянт у справі) на користь державного бюджету України недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при відмові в позові - покладаються на позивача, а при задоволенні позову - на відповідача. Стороні на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

У зв'язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача, а за подання апеляційної скарги сплату судового збору необхідно відшкодувати на користь відповідача з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 4 ч.1 ст. 104 ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2014 року по справі №908/3727/14 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову Прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, код 37999654, МФО 851011, рахунок отримувача - 2003, код класифікації доходів бюджету - 22030001 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)») 2041,99 грн. недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради (85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 260, , р/р 3274 Банк УДК в Донецькій області, МФО 834016) в дохід Державного бюджету України (Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001, Банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, Код , № рахунку 3007) 5910,98 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради (85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 260, , р/р 3274 Банк УДК в Донецькій області, МФО 834016) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2955,49 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Повний тест постанови складено 30 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.