номер провадження справи 1/17/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 Справа № 910/1051/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Гординського, буд.2)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1) в особі філії "Управління магістральних газопроводів" Донбастрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" (84323, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, буд. 70)

про стягнення 11 176 грн. 73 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Лиценко З.В. - довіреність № 1Д від 05.03.2013 р.;

від відповідача - Кухтик В.М. - довіреність б/н від 22.01.2013 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії "Управління магістральних газопроводів «Донбастрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» 119 587 грн. 00 коп. за договором поставки № від 25.03.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2014 р. порушено провадження у справі № 910/1051/15-г.

Ухвалою від 25.02.2015 р. у цій справі господарський міста Києва встановивши, що дана позовна заява подана із порушенням правил підсудності, оскільки зазначений спір виник внаслідок діяльності філії "Управління магістральних газопроводів" Донбастрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз", місцезнаходженням якого, відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб -підприємців - є: 84323, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, буд.70, а також враховуючи те, що вказаній філії надано право здійснювати повноваження сторони від імені відповідача, суд дійшов висновку про те, що справа № 910/1051/15-г підсудна господарському суду Запорізької області.

Матеріали справи № 910/1051/15-г направлено до господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.03.2015 року у справі № 910/1051/15-г порушено провадження та призначено розгляд справи на 16.04.2015 року, про що сторони були повідомлені належним чином.

У позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь 119 587 грн. 00 коп., яких: сума основного боргу - 70 122 грн. 90 коп., сума пені - 17 558,20 грн., сума 3% річних - 6 517,99 грн., сума інфляційних втрат - 25 387,91 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № від 25.03.2013 року щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за отриманий від позивача товар.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що відповідач був позбавлений можливості здійснення у вказані періоди фінансування оплати вартості поставленого позивачем товару за договором поставки, оскільки таке фінансування не погоджено засновником (НАК «Нафтогаз України») та не затверджено у встановленому порядку. Вказує на сплив строку спеціальної позовної давності щодо стягнення пені, просить застосувати позовну давність та відмовити у позові.

У запереченнях на відзив позивач вказує на те, що відповідач зобов'язаний виконати умови договору щодо оплати товару. Дане грошове зобов'язання відповідачем прострочене. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України позивач перерахував суму пені та надав новий розрахунок пені, зменшивши позовні вимоги в цій частині до 9 147 грн. 93 коп. Всього просить стягнути 11 176 грн. 73 коп.

В удовому засіданні 16.04.2015 р. представники сторін підтримали свої доводи та заперечення. Представник відповідача наполягав на застосуванні до вимог позивача про стягнення пені спеціальної позовної давності.

За заявою присутніх представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2013 р. між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) було укладено договір поставки № (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1., п. 1.2 договору, постачальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначних даним договором, передати у власність покупцю взуття (надалі -товар), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити визначений товар, найменування, кількість, ціна якого викладені в Специфікації до договору, яка є його додатком №1 та невід'ємною частиною.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що розрахунки проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 45 банківських днів з дати здійснення поставки партії товару за умови отримання видаткової накладної, товаросупровідних документів та податкової накладної.

Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, зазначеною в специфікації до цього договору ( п. 4.2 договору).

За порушення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу ( п. 7.5 договору).

Строк дії договору в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань ( п. 10.1 договору).

До договору сторонами підписано специфікацію на загальну суму 311 923 грн. 20 коп., що відповідає загальній ціні договору, вказаній у п. 3.1 договору.

На виконання умов договору, за період з 17.05.2013 р. по 24.12.2013 року позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 291 193 грн. 20 коп., що підтверджується наступними документами:

- видаткові накладні:

№ 603 від 17.05.2013 року на суму 24 041,16 грн.;

№ 933 від 07.06.2013 року на суму 2 607,84 грн.;

№ 934 від 07.06.2013 року на суму 77 337,54 грн.;

№ 1093 від 08.07.2013 року на суму 10 145,88 грн.;

№ 1094 від 08.07.2013 року на суму 13 680,00 грн.;

№ 1095 від 08.07.2013 року на суму 36 560,58 грн.;

№ 1177 від 17.07.2013 року на суму 17 340,00 грн.;

№ 1178 від 17.07.2013 року на суму 21 930,00 грн.;

№ 1262 від 29.07.2013 року на суму 45 423,30 грн.;

№ 1369 від 15.08.2013 року на суму 24 954,00 грн.;

№ 2381 від 24.12.2013 року на суму 17 172,90 грн;

- довіреності:

№ 62 від 17.05.2013 року;

№ 71 від 04.06.2013 року;

№ 82 від 03.07.2013 року;

№ 95 від 17.07.2013 року;

№ 1 від 29.07.2013 року;

№ 24 від 14.08.2013 року;

№ 131 від 24.12.2013 року;

- податкові накладні:

№ 48 від 17.05.2013 року на суму 24 041,16 грн.;

№ 34 від 07.08.2013 року на суму 2 607,84 грн.;

№ 35 від 07.08.2013 року на суму 77 337,54 грн.;

№ 47 від 08.07.2013 року на суму 10 145,88 грн.;

№ 48 від 08.07.2013 року на суму 13 680,00 грн.;

№ 49 від 08.07.2013 року на суму 36 560,58 грн.;

№ 128 від 17.07.2013 року на суму 17 340,00 грн.;

№ 129 від 17.08.2013 року на суму 21 930,00 грн.;

№ 216 від 29.07.2013 року на суму 45 423,30 грн.;

№ 79 від 15.08.2013 року на суму 24 954,00 грн.;

№ 192 від 24.12.2013 року на суму 17 172,90 грн.

Відповідачем оплата за отриманий товар здійснена несвоєчасно та не в повному обсязі. Всього відповідачем було сплачено 221 070,30 грн., а саме: 18.12.2013 року - 30 000,00 грн.; 27.01.2014 року - 10 000,00 грн.; 10.02.2014 року - 30 986,54 грн.; 04.04.2014 року - 30 000,00 грн.; 24.04.2014 року - 30 000,00 грн.; 22.05.2014 року - 10 000,00 грн.; 28.05.2014 року - 19 744,28 грн.; 10.07.2014 року - 30 041,16 грн.; 14.07.2014 року - 30 298,32 грн.

Залишок боргу за отриманий товар в розмірі 70 122 грн. 90 коп. відповідачем залишився не сплаченим.

Враховуючи несплату відповідачем позивачу залишку заборгованості за поставлений товар, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу - 70 122, 90 грн., суми пені - 9 147, 93 грн., сума 3% річних - 6 517,99 грн., суми інфляційних втрат - 25 387,91 грн., було предметом судового розгляду в цій справі, з урахуванням зменшених позовних вимог, прийнятих судом до розгляду

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, на підставі наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини сторін були врегульовані договором поставки № від 25.03.2013 р. із специфікацією.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін .

Отримання відповідачем від позивача товару за договором поставки на загальну суму 291 193 грн. 20 коп., підтверджується видатковими накладними, довіреностями та податковими накладними. Видаткові накладні підписані з боку обох сторін. Видаткові та податкові накладні містять посилання на договір поставки, укладений сторонами.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що розрахунки проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 45 банківських днів з дати здійснення поставки партії товару за умови отримання видаткової накладної, товаросупровідних документів та податкової накладної.

Умовами договору відповідач зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідач оплатив отриманий від позивача товар не в повному обсязі, з порушенням умов договору щодо строків оплати. Всього було сплачено відповідачем позивачу за отриманий товар 221 070 грн. 30 коп.

Заборгованість в розмірі 70 122 грн. 90 коп. відповідачем позивачу сплачена не була.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Факт поставки позивачем товару та наявності простроченої заборгованості відповідача перед позивачем в заявленій до стягнення сумі 70 122 грн. 90 коп. відповідачем не спростований. Доказів сплати спірної заборгованості суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 70 122 грн. 90 коп. основного боргу.

Згідно ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За порушення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу ( п. 7.5 договору).

Статтею 258 Цивільного кодексу України до стягнення пені встановлюється спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача про стягнення пені спеціальної позовної давності.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку суми пені за допомогою ІПС «Законодавство», беручи до уваги умови договору щодо оплати, дати поставок та дати часткової оплати, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування та зазначені позивачем дати закінчення нарахування суми пені, враховуючи спеціальну позовну давність в один рік, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково, в сумі 2 715 грн. 45 коп. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення суми пені суд відмовляє з підстав спливу строку позовної давності в один рік, який обчислюється для кожного дня окремо за рік до дня подання позову.

При цьому щодо розрахунку позивача здійсненого у запереченнях на відзив, суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства або договору пеня підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову.

Також позивачем нараховано на суму боргу інфляційні втрати в розмірі 25 387 грн. 91 коп. та 3% річних в сумі 6 517 грн. 99 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку сум інфляційних втрат та 3% річних, за допомогою ІПС «Законодавство», з урахуванням рекомендацій Верховного суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, беручи до уваги умови договору щодо оплати, дати поставок та дати часткової оплати, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування та зазначені позивачем дати закінчення нарахування відповідних сум, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 25 387 грн. 91 коп. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 6 517 грн. 99 коп. підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 70 122 грн. 90 коп. основного боргу, 2 715 грн. 45 коп. пені, 25 387 грн. 91 коп. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 6 517 грн. 99 коп.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за позовом відноситься на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22,33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ) в особі філії "Управління магістральних газопроводів" Донбастрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" (84323, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, буд. 70, , з рахунків, встановлених державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Гординського, буд.2. код ЄДРПОУ № 32393877, на рахунки, встановлені державним виконавцем під час виконання судового рішення у цій справі) 70 122 (сімдесят тисяч сто двадцять дві) грн. 90 коп. основного боргу, 2 715 (дві тисячі сімсот п'ятнадцять) грн. 45 коп. пені, 25 387 (двадцять п'ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 91 коп. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 6 517 (шість тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 99 коп., 1 721 (одна тисяча сімсот двадцять одна) грн. 29 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 21» квітня 2015 року.

Суддя О.І. Немченко