РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/5678/15-г

за позовом Дочірнього підприємства "Південь-Курорт-Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився,

Від відповідача: Гузієнко Я.М. (дов. №26 від 12.03.2015),

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство «Південь-Курорт-Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про зобов'язання вчинити дії - перерахувати з банківського рахунку грошові кошти згідно платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2015 порушено провадження за вищезазначеним позовом та призначено справу до розгляду на 31.03.2015 року.

За наслідками судового засідання 31.03.2015 судом оголошено перерву до 21.04.2014 року.

До судового засідання 21.04.2015 позивач не направив свого представника для участі у судовому засіданні, подав заяву про здійснення розгляду справи за відсутності представника.

У свою чергу представник відповідача у судовому засіданні 21.04.2015 надав пояснення по суті спору, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (Банк) та Дочірнім підприємством «Південь - Курорт - Сервіс» (Клієнт) укладено Договір банківського рахунку № 176/44 (- Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору на умовах та в порядку і строки, що передбачені цим договором Банк відкриває Клієнту поточний рахунок в національній валюті України, поточні рахунки в іноземній валюті (доларах США, ЄВРО, російських рублях та інших валютах, згідно заяв Клієнта), рахунки за спеціальними режимами їх використання, а саме: № 3355 (надалі - Рахунок), на який зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять Клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства України.

Згідно з п. 2.2. Договору Банк виконує операції по Рахунку лише за дорученням Клієнта або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів, у безготівковій та готівковій формах, в порядку, строки та на умовах, передбачених законодавством України та цим Договором.

Згідно приписам пп. 3.1.2. - 3.1.4. Договору, Банк взяв на себе зобов'язання забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок Клієнта в день їх надходження, забезпечувати збереження ввірених йому Клієнтом грошових коштів, які знаходяться на рахунку, проводити касове обслуговування Клієнта, здійснювати прийом та видачу готівки у відповідності з законодавством України, зокрема, нормативно-правовими актами Національного банку України.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач стверджує, що Банком у порушення умов договору та чинного законодавства України, не здійснено виконання наступних платіжних доручень:

- № 571 від 03.07.2014 р. на суму 50 000, 00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 572 від 03.07.2014 р. на суму 50 000, 00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 573 від 03.07.2014 р. на суму 50 000, 00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 574 від 03.07.2014 р. на суму 50 000, 00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 575 від 03.07.2014 р. на суму 61 100, 00 грн. (шістдесят одна тисяча сто гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 576 від 30.07.2014 р. на суму 50 000, 00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 580 від 18.08.2014 р. на суму 25 000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 582 від 18.08.2014 р. на суму 25 000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 583 від 18.08.2014 р. на суму 25 000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 584 від 18.08.2014 р. на суму 25 000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 585 від 18.08.2014 р. на суму 25 000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 586 від 18.08.2014 р. на суму 25 000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25-104 від 25.04.2014 р.»;

- № 588 від 19.09.2014 р. на суму 5 000, 00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25- 104 від 25.04.2014 р.»;

- № 590 від 19.09.2014 р. на суму 5 000, 00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25- 104 від 25.04.2014 р.»;

- № 591 від 19.09.2014 р. на суму 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25- 104 від 25.04.2014 р.»;

- № 593 від 19.09.2014 р. на суму 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25- 104 від 25.04.2014 р.»;

- № 595 від 19.09.2014 р. на суму 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) із призначенням платежу «перерахунок коштів на виплату зарплати зг. листа № 25- 104 від 25.04.2014 р.».

Станом на 05.03.2015 вищевказані платіжні доручення на загальну суму 477 100, 00 грн. (чотириста сімдесят сім тисяч сто гривень 00 копійок) відповідачем не виконані, що зумовило звернення із даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про відсутність у нього можливості здійснити виконання платіжних доручень та перерахувати грошові кошти з рахунку позивача на даний час, оскільки Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено обмеження на задоволення вимог по зобов'язанням банку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК УКраїни) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 2 вказаної статті містить у своєму змісті посилання на положення ст. 11 ЦК України, що є переліком підстав з яких виникають зобов"язання.передбачає.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір банківського рахунку №176/44 від 25.06.2013 за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку.

Нормами статті 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статі 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Так, за інформацією, що міститься на офіційному сайті всесвітньої мережі Інтернет Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у відповідача - Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" з 27.11.2014 запроваджена тимчасова адміністрація, додатково на підтвердження вказаного факту представником відповідача до матеріалів справи надано належним чином засвідчену копію рішення № 131 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Надалі, рішенням № 43 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ Банк".

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Визначення поняття "кредитор банку" містять приписи Закону України "Про банки і банківську діяльність". Так, відповідно до статті 2 Закону, кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що ДП «Південь-Курорт-Сервіс» є кредитором ПАТ «БГ Банк».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 3-34гс15, яка у розуміння статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, ч.5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема , відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

До того ж, відповідно до п. 4.27 Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію ПАТ "БГ Банк", задоволення вимог кредиторів банку, зокрема ДП «Південь-Курорт-Сервіс», здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Південь-Курорт-Сервіс» задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Дочірнього підприємства «Південь-Курорт-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про зобов'язання вчинити дії - перерахувати з банківського рахунку грошові кошти згідно платіжних доручень - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 21.04.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 27.04.2015 року

Суддя К.В. Полякова