ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________ї
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви

про порушення справи про банкрутство

"27" квітня 2015 р.№ 916/1684/15

Суддя Антощук С.І., розглянувши матеріали заяви вих.№10458/9/15-53-10-01-17 від 20.04.2015р. (вх.№1778/15 від 21.04.2015р.) кредитора: Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65012, м.Одеса, Французький бульвар, 7; );

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль А» (65009, м.Одеса, вул. Сонячна, буд.5; );

про порушення справи про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015р. Державна податкова інспекція у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області звернулась до господарського суду Одеської області із заявою вих.№10458/9/15-53-10-01-17 від 20.04.2015р. (вх.№1778/15 від 21.04.2015р.) про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль А» за положеннями Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки боржник нездатний задовольнити вимоги кредитора у розмірі 2 041 842грн.

У заяві про порушення справи про банкрутство заявник зазначає, що наявність податкового боргу та безспірність вимог підтверджуються доданою до заяви про порушення справи про банкрутство постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5938/14 від 12.12.2014р., якою задоволено у повному обсязі адміністративний позов Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль А» про стягнення суми податкової заборгованості по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 2 041 851,29грн. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків. Також, заявником зазначено, що на виконання постанови суду від 12.12.2014р. по справі №815/5938/14 з розрахункових рахунків боржника було стягнуто 10,44грн. на підставі виставленого інкасового доручення, яке до заяви додано не було.

В обґрунтування безспірності заявлених вимог Державна податкова інспекція у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області посилається на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Згідно із пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абзацом першим пункту 95.3 статті 95 Податкового Кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. Відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Абзацами другим та третім пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Таким чином, на думку заявника, із посилання на позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2015р. по справі №925/1941/14, аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та Податкового кодексу України дає підстави для правового висновку про те, що примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків - юридичної особи, за законом покладено виключно на контролюючі органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом України процедурою, без залучення до неї органів державної виконавчої служби. Тому, виходячи з приписів статті 95 Податкового кодексу України, частини третьої статті 10, частини сьомої статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", доказами в підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України, без додання відповідної постанови органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження. Перебіг трьохмісячного строку, визначеного частиною 3 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", заявник починає обчислювати з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення.

Розглянувши заяву Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Цей Закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних з банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

У правовідносинах між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубль А» та Державною податковою інспекцією у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області положення даного Закону зберігають пріоритетність, оскільки Закон не містить індивідуальних виключень щодо банкрутства боржника, що є кредитором податкового органу.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом. Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

У ч.2 ст.11 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що до заяви про порушення справи про банкрутство додаються, зокрема, рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

Таким чином, положеннями самого Закону встановлено виключний перелік документів (допустимих та достатніх доказів), які надають право господарському суду застосувати до боржника процедури, передбачені Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Вказані положення передбачають, що кожен має право вимагати дотримання встановленим законом судом здійснення правосуддя у межах повноважень, визначених для даного суду, у тому числі вимагати, щоб господарським судом застосовувались обмеження щодо підстав порушення провадження у справі про банкрутство суб'єкта господарювання.

З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи заявника щодо доцільності у конкретному випадку - оцінювання безспірності вимог саме за податковим боргом - приймати господарським судом як достатні та допустимі докази інші документи, ніж передбачені Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки такі дії є прямим порушення права на справедливий суд безстороннім судом.

Аналогічна правова позиція викладалась у постановах Вищого господарського суду України від 07.10.2014р. у справі № 920/629/14, від 30.10.2014р. у справі № 922/2715/14.

Крім того, суд звертає увагу, що положення ст.ст. 41, 95 Податкового кодексу України, які наводяться у заяві, передбачають окремий вид судового провадження, відмінний від загального (позовного), а також особливий порядок виконання такого рішення. Такі особливості під час виконання судового рішення органом доходів і зборів як додаткове звернення до суду за наданням дозволу на погашення боргу за рахунок продажу майна, що перебуває у податковій заставі (п.95.1. ст. 95 Податкового кодексу України); складення додаткового опису майна у податкову заставу у разі недостатності коштів, отриманих в результаті продажу первісного майна, що перебувало у податковій заставі (п.95.24. ст. 95 Податкового кодексу України) та отримання дозволу суду на його реалізацію; наявність обмежень щодо джерел погашення податкового боргу платника податків (ст. 87 Податкового кодексу України) зумовлюють значну різницю між даним виконанням та виконання рішення суду органами державної виконавчої служби. У тому числі різниця полягає у питанні визначення дати відрахування тримісячного строку, передбаченого ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки при відкритті виконавчого провадження органом державної виконавчої служби існує можливість примусового погашення боргу за рахунок усіх майнових активів боржника (п.1 ч. 1 ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження"), на відміну від можливості погашення боргу з дати прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення лише за рахунок окремого виду майнових активів боржника.

Зазначені заявником положення законодавства являються підставою для вжиття податковим органом заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку (абз.4 ч.7 ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"). Однак, дані положення не виключають права податкового органу на звернення до суду у загальному порядку та участі органів державної виконавчої служби у стягненні податкового боргу і не ототожнюються з вимогою про необхідність подання доказів, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили та відповідної постанови органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство відмовляє у її прийнятті, якщо до боржника заявлено вимоги, які не є безспірними.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє Державній податковій інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області у прийнятті заяви про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль А» на підставі ч.1 ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Керуючись ч.1 ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1.Відмовити Державній податковій інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65012, м.Одеса, Французький бульвар, 7; ) у прийнятті заяви вих.№10458/9/15-53-10-01-17 від 20.04.2015р. (вх.№1778/15 від 21.04.2015р.) про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль А» (65009, м.Одеса, вул. Сонячна, буд.5; ).

2.Матеріали заяви з додатком надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення згідно з ч.4 ст. 8 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому ст.106 Господарського процесуального кодексу України, ст.8 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Додаток: заява про порушення справи про банкрутство на 6-ти арк. з додатком на 27-ми арк.

Суддя С.І. Антощук