РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015№909/71/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 909/71/15

за позовом державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ,

до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», м. Київ, в особі його Івано-Франківської філії, м. Івано-Франківськ,

про стягнення 84 551,37 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Сторожук Н.Я. (довіреність від 05.03.2015 №13-11-4485).

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненергія» (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі його Івано-Франківської філії (далі - Філія): 66 526,04 грн. основного боргу, що утворився у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії від 01.10.2008 №746 (далі - Договір); 12 846,02 грн. втрат від інфляції; 5 179,31 грн. 3% річних, а всього 84 551,37 грн.

Позов мотивовано тим, що: станом на 01.12.2014 заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складає 66 526,04 грн.; Підприємство надіслало Філії претензію від 11.03.2013 № 27П-2/13 з вимогою погасити борг; відповідач залишив названу претензію без відповіді, належного реагування та борг не погасив.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2015 порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 справу №909/71/15 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2015 справу №909/71/15 прийнято суддею Марченко О.В. до свого провадження.

20.04.2015 відповідач подав суду заяву про застосування позовної давності та відзив на позовну заяву, в якому вказав таке:

- предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за листопад 2011 року;

- разом з тим, у листопаді 2011 року відбувся несанкціонований витік води поза мережами, що знаходились в користуванні Філії, про що Підприємству неодноразово повідомлялось, починаючи з листопада 2011 року;

- 27.12.2011 відповідач повідомив позивача листом про те, що Філією ретельно проведено повторну перевірку внутрибудинкових мереж, що знаходились в користуванні відповідача, і ніяких поривів чи стороннього підключення не виявлено; також було запропоновано позивачу здійснити додаткову перевірку цілісності мереж па предмет врізок сторонніх осіб та несанкціонованого забору теплоенергії та повернуто рахунок за листопад 2011 року без виконання;

- Філія повідомляла підприємство про відсутність своєї вини у несанкціонованому витоку теплоенергії на спірному об'єкті, відсутності доказів у позивача щодо причетності відповідача до несанкціонованого забору теплоенергії та необхідності проведення відповідного обстеження з залученням фахівців та встановлення причин такого несанкціонованого витоку (лист від 14.05.2012 № 554);

- таким чином, відповідач вважає, що позивач необґрунтовано та незаконно намагається покласти на Філію збитки, що виникли внаслідок можливого несанкціонованого забору теплоенергії сторонніми особами та не з вини відповідача;

- крім того, на виконання постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 12 та статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» (далі - ПАТ «КБ «НАДРА») з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці;

- отже, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом, а тому у позові слід відмовити.

У судовому засіданні 20.04.2015 представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з'явився; про причини неявки суд не повідомив; про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 20.04.2015 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 Підприємством (виробник) і Філією (споживач), укладено Договір, за умовами якого:

- виробник зобов'язується постачати споживачу теплову енергію у відповідності з умовами Договору, а споживач зобов'язується своєчасно проводити оплату за використану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені Договором (пункт 1.1 Договору);

- оплата послуг здійснюється споживачем на підставі виставлених виробником рахунків-фактур та розмірі суми, вказаної у названих рахунках: з платежів поточного розрахункового періоду в п'ятиденний термін після дати одержання рахунку-фактури; з платежів передоплати з першого до п'ятого числа поточного розрахункового періоду (пункт 5.8 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 01.10.2009; вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від Договору або його перегляд (пункт 9.1 Договору).

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач просить суд стягнути з відповідача борг за спожиту теплову енергію у сумі 66 526,04 грн., 5 179,31 грн. 3% річних і 12 846,02 грн. втрат від інфляції.

Відповідачем було подано суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки предметом стягнення є борг за листопад 2011 року.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Підприємство мотивує та обґрунтовує позов тим, що станом на 01.12.2014 заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складає 66 526,04 грн.

Так позивач подав суду копії рахунків-фактур (від 09.11.2011 № 358 на суму 2 616,92 грн.; від 08.12.2011 № 383 на суму 20 009,98 грн.;від 12.01.2012 № 388 на суму 9 809,63 грн.; від 09.02.2012 № 389 на суму 20 336,97 грн.; від 12.03.2012 № 389 на суму 23 843,33 грн.; від 10.04.2012 № 390 на суму 10 477,90 грн.; від 10.05.2012 № 359 на суму 47 010,34 грн.), які були вручені Філії, що підтверджується копіями реєстрів, долучених до матеріалів справи.

З доданого до позову розрахунку вбачається, що:

- Підприємство нарахувало Філії за надані послуги такі суми: за лютий 2012 року 23 843,33 грн.; за березень 2012 року 10 477,90 грн.; за квітень 2012 року - 47 010,34 грн.;

- у свою чергу, в графі початковий борг вказано « 0»;

- Філія перерахувала грошові кошти у сумі 14 805,53 грн. (3 833,35 грн. у березні 2012 року; 10 477,90 грн. у квітні 2012 року; 494,28 грн. у травні 2012 року);

- заборгованість за спожиту теплову енергію складає 66 526,04 грн.

Підприємство надіслало Філії претензію від 11.03.2013 № 27Г-2/13, в якій вимагало сплатити борг у сумі 66 525,04 грн.

Позивач не подав суду доказів, що підтверджують факт надіслання названої претензії відповідачу.

Разом з тим, Філія подала суду листування, що свідчить про незгоду із розміром боргу, нарахованого позивачем, виходячи з такого.

27.12.2011 відповідач надіслав позивачу лист № 2166 про те, що Філією ретельно проведено повторну перевірку внутрибудинкових мереж, що знаходились в користуванні відповідача і ніяких поривів чи стороннього підключення не виявлено; також було запропоновано позивачу здійснити додаткову перевірку цілісності мереж па предмет врізок сторонніх осіб та несанкціонованого забору теплоенергії та повернуто рахунок за листопад 2011 року без виконання.

30.01.2012 Філія надіслала Підприємству відзив № 111 на претензію від 16.01.2012 № 3-Г-2/12, в якому вказано таке:

- претензія на суму 29 819,60 гри. розглянута та відхиляється, як безпідставно пред'явлена;

- в претензії не зазначено, за який період виникла зазначена сума заборгованості;

- з приводу виконання сторонами Договору в частині розрахунків за листопад 2011 року виникла нестандартна ситуація;

- 12.12.2011 відповідач звернувся з листом, в якому зазначив про значне перевищення показників лічильника води;

- листом від 22.12.2011 позивач повідомив Філію про проведену перевірку системи опалення в будинку № 23 по вул. Чорновола, в якому зазначив про відсутність видимих витоків з системи опалення; однак при закритті засувки на падаючій лінії, лічильник на зворотній лінії почав обертатися у зворотну сторону, що свідчить про ймовірний несанкціонований відбір теплоносія; відповідачу було запропоновано повторно провести перевірку на предмет стороннього підключення;

- 27.12.2011 Філія надіслала повторно лист Підприємству, в якому зазначила про відсутність будь-яких сторонніх підключень до тепломережі відповідача, справність приладів обліку та, керуючись умовами підпунктів 3.1.4 та 3.1.5 пункту 3.1 Договору, просила позивача ще раз встановити причину наднормових втрат води та достовірність обліку і перерахувати споживання теплоенергії за листопад 2011 року по середньонормовій витраті за минулий період;

- з огляду на наведене, рахунок за листопад на суму 15,5 тис.гри. був повернутий без виконання;

- разом з тим, рахунок за використану теплоенергію відповідачем за грудень минулого року позивач виставив в значно нижчій сумі від попередньої, яка відповідає фактичному споживанню та оплачена Філією 26.01.2012;

- на підставі викладеного відповідач вважає неправомірними дії позивача щодо віднесення на Філію збитків з втрати теплоносія без його вини як споживача.

Також, Філія 14.05.2012 надіслала лист № 554 першому заступнику голови міста Івано-Франківськ, в якому просила допомогти у вирішенні проблеми, яка виникла між позивачем та відповідачем щодо витоків теплоносія з системи централізованого опалення в орендованому Філією будинку по вул. Чорновола, 23.

Таким чином, 66 526,04 грн., нараховані позивачем як борг з постачання теплової енергії, не підтверджені документально.

Відповідач заперечував проти названої суми, посилаючись на встановлення сторонами факту витоку води і ухилення позивача від з'ясування причин витоку та встановлення осіб, які його спричинили.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували надання послуг з постачання теплової енергії на суму 66 526,04 грн.

Що ж до нарахованих позивачем 12 846,02 грн. втрат від інфляції та 5 179,31 грн. 3% річних, то слід зазначити таке.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки, позивач не довів наявність боргу, то відсутні й підстави для стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 12 та статтею 34 Закону рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 № 26 у ПАТ «КБ «НАДРА» з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці;

Приписами статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) для вжиття ним заходів, передбачених Законом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначається Законом.

Статтею 1 Закону встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною п'ятою статті 36 Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Згідно з частиною другою статті 45 Закону Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною п'ятою статті 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у ПАТ «КБ «НАДРА» тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

У розподілі судових витрат господарським судом враховується, що за приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.04.2015.

Суддя О. Марченко