РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/6196/14
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк"

до 1) публічного акціонерного товариства "Світ Електроніки"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Вікотек"

про стягнення 5 597 748,61 грн.

Представники

від позивача: Куліш О.О. - представник за довіреністю № 914 від 08.07.2014 року;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" до публічного акціонерного товариства "Світ Електроніки", товариства з обмеженою відповідальністю "Вікотек" про стягнення 5 597 748,61 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.07.2009 року між ним та публічним акціонерним товариством "Світ Електроніки" укладено договір про відкриття кредитної лінії №2901-01/09.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та товариства з обмеженою відповідальністю "Вікотек" укладено договори іпотеки

В порушення умов договору та норм чинного законодавства, кредит не погашено, відсотки за користування кредитними коштами не сплачено, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.04.2014 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.05.2014 року розгляд справи відкладено на 26.05.2014 року, у зв'язку із неявкою представників відповідачів 1, 2.

26.05.2014 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про уточнення позовних вимог.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи- зміну предмета або підстав позову.

У зв'язку з вищезазначеним дана заява прийнята до розгляду.

У судове засідання 26.05.2014 року представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали від 09.04.2014 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014, 018 відповідно.

Представник позивача підтримав клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.05.2014 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Супровідним листом господарського суду м. Києва від 06.06.2014 року матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

26.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду м. Києва надійшли матеріали справи № 910/6196/14 та повідомлення № 7221/7222/14-42 від 24.02.2015 року про неможливість дачі висновку судової експертизи, у зв'язку з ненаданням додаткових матеріалів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.03.2015 року провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 24.03.2015 року.

У судове засідання 24.03.2015 року представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали від 02.03.2014 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014, 019 відповідно, але 23.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року розгляд справи відкладено на 06.04.2015 року.

В судове засідання 06.04.2015 року представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали від 02.03.2014 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 015, 010 відповідно.

Представник позивача подав клопотання про покладання витрат по сплаті вартості судово-будівельної експертизи на відповідачів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

17.07.2009 року між акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк" (банк) та закритим акціонерним товариством "Світ Електроніки", правонаступником якого є публічним акціонерним товариством "Світ Електроніки" (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії №2901-001/09.

Згідно з статутом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів банку 07.09.2009 року протокол №3 публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс-Банк" створене шляхом перетворення перейменування акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк".

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредитну лінію в національній валюті на загальну суму 4 208 000 гривень для поповнення обігових коштів.

Кредит надається позичальнику строком з 17 липня 2009 року до 01 червня 2010 року зі сплатою 21 (двадцяти одного) відсотків річних (п.1.2 договору).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п.1.4 договору, строк користування кредитом визначається з моменту перерахування коштів за розпорядженням позичальника.

Кредит у національній валюті підлягає поверненню у строк до 01 червня 2010 року на рахунок №0019 (п.4.1 договору).

На виконання умов кредитного договору позивачем було надано позичальнику кредитні кошти в розмірі 4 208 000,00 грн.

В подальшому між сторонами укладалися договори про внесення змін та доповнень до договору, якими змінювались умови договору, а саме:

- 01.06.2010 року внесено зміни в п.1.2 та п.4.1 договору та зазначено, що кредит надається позичальнику строком з 17 липня 2009 року до 01 червня 2011 року зі сплатою 21 (двадцяти одного) відсотків річних. Кредит у національній валюті підлягає поверненню у строк до 01 червня 2011 року на рахунок №0019;

- 09.12.2010 року пункт 1.2 договору викладено в наступній редакції: кредит надається позичальнику строком з 17 липня 2009 року до 10 грудня 2010 року зі сплатою 21 (двадцяти одного) відсотків річних, з 10 грудня 2010 р. до 01 червня 2011 року зі сплатою 20 відсотків річних;

- 17.02.2011 року пункт 1.2 договору викладено в наступній редакції: кредит надається позичальнику строком з 17 липня 2009 року до 10 грудня 2010 року зі сплатою 21 (двадцяти одного) відсотків річних, з 10 грудня 2010 р. до 17 лютого 2011 року зі сплатою 20 відсотків річних, з 17 лютого 2011 року до 01 червня 2011 року зі сплатою 19 відсотків річних;

- 24.06.2011 року внесено зміни в п.1.2 та п.4.1 договору та зазначено, що кредит надається позичальнику строком з 17 липня 2009 року до 10 грудня 2010 року зі сплатою 21 (двадцяти одного) відсотків річних, з 10 грудня 2010 р. до 17 лютого 2011 року зі сплатою 20 відсотків річних, з 17 лютого 2011 року до 24 червня 2011 року зі сплатою 19 відсотків річних, з 24 червня 2011 року до 01 червня 2012 року зі сплатою 18 відсотків річних. Кредит у національній валюті підлягає поверненню у строк до 01 червня 2012 року на рахунок №0019.

Відповідно до п.4.2 договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування коштами протягом відсоткового періоду, яким вважається період з 26-го числа попереднього місяця по 25-е число поточного календарного місяця) у строк по останній банківський день місяця, а також на момент повернення кредиту, вказаний у п. 1.2 даного договору, на рахунок № 0019 в АКБ «ПРАВЕКС-БАНК»,

Якщо останній день установленого строку платежу є вихідним, святковим або іншим неробочим днем, позичальник зобов'язаний здійснити відповідний платіж напередодні, тобто не пізніше останнього робочого дня, який передує неробочому. Якщо платіжні документи оформлені банком у вихідний, святковий або інший неробочий день, платежу присвоюється дата першого робочого дня, наступного за неробочим.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язання позичальника 17.07.2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Вікотек" (іпотекодавець, майновий поручитель закритого акціонерного товариства «Світ Електроніки» (позичальник)) та акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк" (іпотекодержатель) укладено договори іпотеки, а саме:

- № 2901-001/09-01 від 17.07.2009 року, відповідно до якого в іпотеку іпотекодержателю передано нежитлове приміщення, а саме цегловий магазин «КНИГИ» (А), загальною площею 209 кв.м, ганок (а-1), що знаходиться в житловому будинку за адресою: м. Верхньодніпровськ, проспект Леніна, 14, Дніпропетровської області.

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки, передане в іпотеки майно є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2005р., посвідчений Зезуль Л.Я., приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської обл.. 27.04.2006 р. за № 509, зареєстрованого в Верхньодніпровському бюро технічної інвентаризації 26.05.2005 року в реєстровій книзі № д.2 за реєстровим № 216.

- № 2901-001/09-02 від 17.07.2009 року, відповідно до якого в іпотеку іпотекодержателю передано нерухоме майно: А-2 - двоповерхове цегляне вбудоване нежиле приміщення (промисловий магазин), загальною площею 497,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька обл.., м. Артемівськ, вул. Артема, буд. 42 (сорок два).

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки, передане в іпотеки майно є власністю іпотекодавця на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради, серії САВ №511515, на підставі рішення №64 виконкому Артемівської міської ради та зареєстрованого 16.01.2008р. в реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером №22873332.

- № 2901-001/09-03 від 17.07.2009 року, відповідно до якого в іпотеку іпотекодержателю передано нерухоме майно: крамницю промислових товарів «Вікотек», загальною площею 392 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька обл.., Васильківський р-н, м. Дніпрорудне, проспект Ентузіастів, 4.

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки, передане в іпотеки майно є власністю іпотекодавця на підставі: свідоцтва про право власності від 17.11.2005 р., виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради, серія ЯЯЯ №270387, на підставі рішення №379 від 15.11.2005р., та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №13004361.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до п.1.2 договорів іпотеки, зміст та розмірі основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, строк і порядок їх виконання позичальником полягає у наступному:

1.2.1 позичальник зобов'язаний повернути кредит у розмірі 4 208 000 гривень у строк до 01 червня 2010 р. шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

1.2.2 позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця проценти за користування грошовими коштами в розмірі 21 % річних.

1.2.4 позичальник зобов'язаний сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення умов кредитного договору.

1.2.5 інші права та обов'язки, які випливають з кредитного договору, який є невід'ємною частиною даного договору.

Оскільки змінювались умови кредитного договору, тому до договорів іпотеки також вносились зміни.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

13.09.2013 року позивач направив відповідачу 1 вимогу вих. №20824/97-04 від 12.09.2013р. та відповідачу 2 вимогу вих. №20826/97-04 від 12.09.2013р., в яких зазначив, що станом на 29.07.2013 року ПАТ «Світ Електроніки» допущено прострочення виконання зобов'язань, тому просив негайно сплатити в банк суму заборгованості по кредитному договору у повному обсязі.

Відповідно до п.6.1.2 кредитного договору позивальник зобов'язується своєчасно повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Судом встановлено, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства України, позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 11.03.2014 року в останнього виникла заборгованість по сумі простроченої кредитної заборгованості в розмірі 4 208 000,00 грн. та сумі процентів по кредиту в розмірі 260 758,01 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, станом на 11.03.2014 року факт наявності заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №2901-001/09 від 17.07.2009 року по сумі простроченої кредитної заборгованості в розмірі 4 208 000,00 грн. та 260 758,01 грн. по сумі процентів по кредиту у відповідача 1 перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та позичальником не спростований.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №2901-001/09 від 17.07.2009 року позивач нарахував відповідачу 1 пеню по кредиту в розмірі 1 058 386,18 грн. та пеню по процентам в розмірі 70 604,42 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або внесення відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Дії відповідача 1 є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору, Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з розрахунком пені по кредиту в розмірі 1 058 386,18 грн. та пені по процентам в розмірі 70 604,42 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Згідно ч. 1 статті 12 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 33 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 статті 33 ЗУ "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Пунктом 2.1.6 договорів іпотеки передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 3 даного договору, та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитним договором, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов'язаних із пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також витрат, пов'язаних з утриманням і збереженням предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису тощо.

Відповідно до п.3.1.1 договору при порушенні позичальником умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості за кредитним договором, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов даного договору та у випадках, установлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку.

Іпотекодержатель розпочинає звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцяти календарних днів позичальником не буде виконано вимогу про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов'язання та/або умов даного договору, яка надсилається Позичальнику відповідно до п. 2.4.1 даного договору (п.3.1.2 договору).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності у публічного акціонерного товариства "Світ Електроніки" заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №2901-001/09 від 17.07.2009 року по сумі простроченої кредитної заборгованості в розмірі 4 208 000,00 грн. та 260 758,01 грн. по сумі процентів по кредиту та розрахунком пені по кредиту в розмірі 1 058 386,18 грн. та пені по процентам в розмірі 70 604,42 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачами не спростований та враховуючи, що в забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №2901-001/09 від 17.07.2009 року між позивачем та відповідачем 2 укладено іпотечні договори № 2901-001/09-01, № 2901-001/09-02, № 2901-001/09-03 від 17.07.2009 року, тому позовні вимоги позивача про звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку майно в рахунок погашення заборгованості визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню шляхом проведення реалізації на прилюдних торгах.

Відповідно до ч.1 статті 39 ЗУ "Про іпотеку» та ч.2 статті 25 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах.

Частиною 6 статті 38 ЗУ "Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до ч.1 статті 41 ЗУ "Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ч.2 статті 43 ЗУ "Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Майно реалізується в примусовому порядку, вартість предмета іпотеки визначається суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" за ринковими цінами, що діють на день реалізації та визначення вартості майна, що, зокрема, передбачено в ст. ст. 54, 58, 62 Закону України "Про виконавче провадження", які визначають порядок примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно.

Таким чином, початкова ціна предметів іпотеки буде визначено на підставі оцінки, проведеної відповідно до вимог чинного законодавства у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору та витрати по сплаті вартості судово-будівельної експертизи покладається на відповідача 1.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на предмети іпотеки за іпотечними договорами укладеними між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Правекс-Банк" (02121, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Вікотек" (04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 9, ):

- договором іпотеки № 2901-001/09-01 від 17.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровим №560 з усіма змінами та доповненнями до нього, предметом якого є нежитлове приміщення, а саме цегловий магазин «КНИГИ» (А), загальною площею 209 кв.м, ганок (а-1), що знаходиться в житловому будинку за адресою: м. Верхньодніпровськ, проспект Леніна, 14 (чотирнадцять), Дніпропетровської області;

- договором іпотеки № 2901-001/09-02 від 17.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровим №562 з усіма змінами та доповненнями до нього предметом якого є нерухоме майно: А-2 - двоповерхове цегляне вбудоване нежиле приміщення (промисловий магазин), загальною площею 497,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька обл.., м. Артемівськ, вул. Артема, буд. 42 (сорок два);

- договором іпотеки № 2901-001/09-03 від 17.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровим №564 з усіма змінами та доповненнями до нього, предметом якого є нерухоме майно: крамниця промислових товарів «Вікотек», загальною площею 392 (триста дев'яносто два) кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Васильківський р-н, м. Дніпрорудне, проспект Ентузіастів, 4 (чотири)

в рахунок погашення кредитної заборгованості публічного акціонерного товариства "Світ Електроніки" за договором про відкриття кредитної лінії №2901-001/09 від 17.07.2009 року в загальному розмірі 5 597 748 (п'ять мільйонів п'ятсот дев'яносто сім тисяч сімсот сорок вісім) грн. 61 коп., в тому числі: 4 208 000 (чотири мільйони двісті вісім тисяч) грн. 00 простроченої кредитної заборгованості, 260 758 (двісті шістдесят тисяч сімсот п'ятдесят вісім) грн. 01 коп. - процентів по кредиту, 1 058 386 (один мільйон п'ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 18 коп. - пені по кредиту, 70 604 (сімдесят тисяч шістсот чотири) грн. 42 коп. - пені по процентам.

Встановити спосіб реалізації предметів іпотеки - шляхом їх продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, що буде визначена на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, у межах процедури виконавчого провадження.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Світ Електроніки"(04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 9, ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" (02121, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, ) 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору та 14 800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті вартості судово-будівельної експертизи.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 17.04.2015 року

Суддя С.М.Мудрий