КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Справа№ 925/7/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Гураль С.П. - представник за дов. №02-01/8650-Д/04-14-10-2337 від 04.11.2014 року;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року

у справі № 925/7/14 (суддя Анісімов І.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інжинірінг"

Товарної біржі "Черкаська Центральна товарна біржа"

про визнання недійсним правочину про відчуження автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сван-1" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інжинірінг" (далі - відповідач 1), Товарної біржі "Черкаська Центральна товарна біржа" (далі - відповідач 2) про визнання недійсним правочину щодо відчуження автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак СА3007АІ, № двигуна F15S3071317, № кузова SUPTF69YD7W310037.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспрюваний правочин є збитковим, а тому суперечить положенням ст. 79 Господарського кодексу України. Вказаний автомобіль було продано за ціною істотно нижчою від реальної ціни цього автомобіля, оскільки ціна продажу за біржовою угодою становить 18 804,00 грн, а ринкова вартість автомобіля становить 46 400,00 грн, що є підставою для визнання договору недійсним та порушує права позивача на отримання прибутку від господарської діяльності. Крім того, позивач зазначав про порушення порядку продажу майна у відповідності до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року у справі №925/7/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сван-1" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року у справі №925/7/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ст. ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", оскільки спірний автомобіль на час продажу був вживаним. Таким чином, продаж спірного автомобіля через укладення біржового договору порушує вимоги чинного законодавства України.

Крім того, скаржник зазначив, що виконуючим обов'язки керівника боржника арбітражним керуючим-розпорядником майна були подані позови про визнання недійсними правочинів на протязі лише 30 днів після спливу строку позовної давності, що є підставою для поновлення такого строку.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 26.02.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" було прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 07.04.2015 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представники відповідачів у судове засідання 23.04.2015 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 07.04.2015 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідачі не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 23.04.2015 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" - задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.11.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сван-1" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Інжиніринг" було укладено біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний №18984/3.

Біржовими торгами є торги, що публічно і гласно проводяться в торговельних залах біржі за участі членів біржі по товарах, допущених до реалізації на біржі в порядку, встановленому правилами біржової торгівлі, як це встановлено ст. 281 Господарського кодексу України.

Сторонами було досягнуто згоди про відчуження позивачем на користь відповідача ряду автомобілів, в тому числі і легкового автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак СА3007АІ, № двигуна F15S3071317, № кузова SUPTF69YD7W310037.

Відповідно до банківських виписок ТОВ "Сван-1" стосовно руху коштів по рахунку №9, відкритого в ПАТ АБ "Укргазбанк" МФО 320478, було встановлено, що 29.11.2010 року на вказаний рахунок від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інжиніринг" надійшли кошти в сумі 18804,00 грн призначення DAEWOO LANOS TF69Y, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак СА3007АІ, № двигуна F15S3071317, № кузова SUPTF69YD7W310037.

В обґрунтування позову позивач вказував на те, що він просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу з підстав порушення вимог ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки: - цей договір є збитковим для позивача у зв'язку із продажем автомобіля за значно заниженою ціною, з огляду на що він суперечить вимогам ст. 79 Господарського кодексу України та Статуту товариства; - особа, яка підписала договір від імені ТОВ "Сван-1", не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки Шатернік Руслан Володимирович не призначався засновниками на посаду генерального директора товариства.

Протокол №10/06/07 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" від 07.06.2010 року, яким було призначено на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" Шатерніка Руслана Володимировича підписаний не учасниками товариства - громадянами Кикотем П.М. та Шарабаріним C.O., а невідомими особами.

Позивач вважає, що підписи засновників товариства - Рубан Л.І. та Кикотя П.М. при укладенні установчого договору товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" від 22 лютого 2002 року суттєво відрізняються від підписів під тими ж прізвищами на інших документах, створених після 2002 року, а саме на протоколі №10/06/07 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" від 07.06.2010 року.

В зв'язку з чим позивач стверджує, що підписи під прізвищами засновників товариства на протоколі загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1", а саме: на протоколі №10/06/07 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" від 07.06.2010 року є підробленими.

Позивач вказував, що при з'ясуванні обставин підписання Кикотем П.М. протоколів зборів засновників, зокрема, №10/06/07 від 07 .06.2010 року, яким на посаду генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" було призначено Шатерніка Руслана Володимировича, останній зазначив, що ніяких протоколів останнім часом він не підписував.

Крім того позивач зазначав, що станом на дату створення протоколу №10/06/07 від 07 червня 2010 року, а також на даний час печаткою та документами товариства володіють невідомі особи, оскільки арбітражний керуючий-розпорядник майна, виконуючий обов'язки керівника боржника не отримав печатки та документів від жодного із представників товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1", у зв'язку з чим опублікував оголошення в друкованих засобах масової інформації про визнання втраченої печатки недійсною та виготовлення іншої печатки.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, рішення загальних зборів учасників (оформлене протоколом №10/06/07 від 07.06.2010 року), про призначення на посаду генерального директора позивача Шатерніка Руслана Володимировича є чинним та в установленому законом порядку не було визнано недійсним.

Крім того, наведене вище рішення загальних зборів учасників товариства не є предметом розгляду даного спору.

Будь-яких трудових спорів з цього питання також не було, а тому посилання позивача про те, що оспорюваний договір підписаний не уповноваженою особою є безпідставним та необґрунтованим.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Позивачем в розумінні ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України не надано належних та допустимих доказів того, що біржова угода була результатом зловмисної згоди представників її сторін та укладалася на шкоду інтересам продавця.

Відповідно до постанові пленуму Вищого господарського суду України, від 29 червня 2013 року, № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача, що при укладенні біржової угоди мала місце зловмисна домовленість одного представника з іншим.

Що стосується доводів позивача про низьку ціну продажу автомобіля, то колегія суддів звертає увагу на те, що низька ціна продажу певного товару (якщо таке дійсно є) не є самостійною підставою для визнання договору недійсним, оскільки це не передбачено нормами чинного законодавства. Неотримання прибутку в результаті господарської операції є ризиком підприємницької діяльності кожного господарюючого суб'єкта. Спірний автомобіль був уживаний, мав строк експлуатації 5 років, значний автопробіг, що перевищує нормативний, і ці фактори можуть пояснювати визначену у спірному договорі ціну продажу автомобіля. Висновок спеціаліста, на який посилається позивач, не складався при відчуженні автомобіля, з тим, визначена ринкова вартість (середня ринкова вартість) також не може не братися до уваги, хоч і доводи позивача про те, що при укладенні біржової угоди мала місце зловмисна домовленість представників сторін за угодою, у зв'язку з чим укладення спірної угоди відбулося не в інтересах ТОВ "Сван-1", не можуть бути прийняті з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів, які відповідно є лише припущенням.

З приводу доводів позивача про порушення при укладенні біржової угоди положень Закону України "Про товарну біржу", апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про їх обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 279 Господарського кодексу України товарна біржа є особливим суб'єктом господарювання, який надає послуги в укладенні біржових угод, виявленні попиту і пропозицій на товари, товарних цін, вивчає, упорядковує товарообіг і сприяє пов'язаним з ним торговельним операціям.

Товарна біржа є юридичною особою, діє на засадах самоврядування і господарської самостійності, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банку, печатку зі своїм найменуванням.

Товарна біржа створюється на основі добровільного об'єднання заінтересованих суб'єктів господарювання.

Відповідно ч. 3 ст. 281 Господарського кодексу України біржовими торгами є торги, що публічно і гласно проводяться в торговельних залах біржі за участі членів біржі по товарах, допущених до реалізації на біржі в порядку, встановленому правилами біржової торгівлі.

За своєю правовою природою біржова угода є договором купівлі-продажу, за яким відповідно до припису ст. 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 215, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а встановлення такої обставини є підставою для визнання договору недійсним.

У відповідності до ч. 6 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь-які вживані товари, включаючи транспортні засоби, та капітальні активи. Таке обмеження не поширюється на майно, яке відчужується з податкової застави, а також майно, конфісковане відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується всіма учасниками процесу, всі автомобілі, в тому числі і автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак СА3007АІ, № двигуна F15S3071317, № кузова SUPTF69YD7W310037 на час продажу були вживаними.

Дослідивши матеріали справи, колегія судів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що за змістом вказаної вище норми продаж вживаних товарів на біржі заборонений у будь-якому випадку, крім продажу майна, що відчужується з податкової застави, а також майно, конфісковане відповідно до закону. Ця норма не допускає об'єднання вживаних товарів у партію для їх продажу, виходячи із прямого змісту ст. 15 Закону, тому суд не погоджується із протилежним тлумаченням цієї норми з боку представника відповідача.

Таким чином, продаж спірного автомобіля через укладення біржового договору порушує вимоги чинного законодавства України.

У відзивах на позов відповідач 1 та 2 просять застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався саме на пропущення зазначених строків. З тим, колегія суддів з зазначеними висновками повною мірою погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

До правовідносин сторін у справі застосовуються положення про загальну позовну давність. Встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності щодо визнання недійсною біржової угоди, укладеної 30.11.2010 року, сплив 02.12.2013 року. Відповідно до поштового штемпеля на конверті позовна заява була надіслана позивачем 30.12.2013, тобто, приблизно через місяць після закінчення трирічного строку позовної давності.

В даній ситуації для оцінки перебігу позовної давності необхідно враховувати, що стороною спірного договору є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сван-1", а не ліквідатор арбітражний керуючий Юдицький О.В., який виконує функції керівника товариства у зв'язку із розглядом справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1". Чинним законодавством України не передбачено здійснення особливого підрахунку перебігу позовної давності у разі зміни керівника підприємства-боржника. Як відзначено постановою Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі №5013/492/12 спеціальних норм про позовну давність (у т.ч. для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено.

Поряд з цим апеляційний суд відзначає, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 25.10.2011 порушено провадження у справі №10/5026/2337/2011 про банкрутство позивача і ухвалою від 09.02.2013р. відсторонено від посади керівника боржника (позивача) з покладенням виконання обов'язків керівника боржника на розпорядника майна Юдицького О.В., який і звернувся від імені позивача (боржника) до суду з даним позовом з метою повернення незаконно відчуженого майна до складу майнових активів боржника.

Представник позивача у своїх поясненнях щодо поважності причин пропуску позовної давності вказував на те, що документи товариства після укладання значної кількості угод по виведенню активів /ТОВ «Сван - 1» з господарського обігу були знищені, про що свідчить акт перевірки №545/23-2 від 17.08.2011 року «Про незабезпечення ТОВ «Сван-1» зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом 1095 днів; на протязі жовтня 2010 року - лютого 2012 року на підприємстві було змінено 6 керівників з метою ускладнення процесу відновлення документів; виконуючим обов'язки керівника боржника арбітражним керуючим-розпорядником майна були подані позови про визнання недійсними правочинів на протязі лише 30 днів після спливу строку позовної давності.

В п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказується, що питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Так, з моменту призначення керівником боржника розпорядника майна Юдицького О.В. ним було вжито численних заходів з метою розшуку та відновлення первинної документації щодо діяльності боржника, яка не була передана останньому попереднім керівництвом. Зазначені обставини унеможливили своєчасне звернення позивача до суду з метою захисту порушеного права. Більше того, у даному випадку пропуск строку позовної давності не є значним та складає один місяць. Такі обставини, на думку колегії суддів, свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності, відповідно ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України порушене право підлягає захисту.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2014 року у справі №925/2/14 було скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 14.08.2014 року у справі №925/2/14 (суддя Васянович А.В.), залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 року (судді: Шипко В.В. - головуючий, Верховець А.А., Остапенко О.М.), прийняте в справі за аналогічними підставами заявлених позовних вимог за участі тих самих сторін - іншого із вказаного вище переліку автомобіля, відчужених ТОВ "Сван-1" на користь ТОВ "Агро-Інжинірінг". Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про неповажність причин пропуску позивачем встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності.

Всебічно, повно і об'єктивно розглянувши в судовому процесі всі обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, за наслідками розгляду апеляційної скарги та перевіряння законності та обґрунтованості рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, повторно розглянувши справу, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим вважає за необхідне застосувати повноваження, передбачені ст. 103-104 Господарського процесуального кодексу України, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача.

Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта, а при задоволенні апеляційної скарги - на іншу сторону.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідно до п. 4.7 Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

З огляду на викладене та враховуючи причини виникнення спору та ступінь вини, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 573,50 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 304,50 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року у справі №925/7/14 скасувати та прийняти нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" задовольнити.

Визнати недійсним правочин - біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №18984 від 30.11.2010 року, зареєстровану на товарній біржі "Черкаська Центральна товарна біржа", в результаті укладення якої відбулось відчуження автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, сірого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак СА3007АІ, № двигуна F15S3071317, № кузова SUPTF69YD7W310037, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сван-1" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Інжинірінг".

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Інжинірінг" (18005, м .Черкаси, вул. П. Комуни, б-65-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" (18005, м. Черкаси вул. Рози Люксембург, б.153/2, кв.35, ) 573,50 грн (п'ятсот сімдесят три гривні 50 копійок) судового збору за розгляд позовної заяви.

3. Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Інжинірінг" (18005, м .Черкаси, вул. П. Комуни, б-65-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" (18005, м. Черкаси вул. Рози Люксембург, б.153/2, кв.35, ) 304,50 грн (триста чотири гривні 50 копійок) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

5. Матеріали справи №925/7/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун