РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015Справа №910/7135/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ІНЖЕНЕРНИЙ

ЦЕНТР "ПОТЕНЦІАЛ-4"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-монтажна компанія

"ЕРА"

про стягнення 246 535,18 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Шкуренко С. В. (дов. від 19.03.2015)

Від відповідача Якимчук М. М. (дов. від 06.05.2014)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 23.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором субпідряду № 337/1025 від 17.08.2011 в розмірі 246 535, 18 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.03.2015 порушено провадження у справі №910/7135/15-г та призначено до розгляду на 16.04.2015.

16.04.2015 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва надійшли:

- від позивача власне письмове підтвердження про відсутність іншого господарського спору між позивачем та відповідачем про той же предмет і з тих же підстав, який би розглядався господарським судом, або іншим органом в межах його компетенції;

- від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Представник позивача з'явився в судове засідання 16.04.2015, надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.04.2015 з'явився, повідомив про ненадходження до нього позовної заяви та просив надати час для ознайомлення зі змістом позовних вимог.

В порядку ст. 77 ГПК України судом в судовому засіданні оголошувалась перева до 23.04.2015.

23.04.2015 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

В судове засідання 23.04.2015 прибув представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 23.04.2015 прибув, та при вирішенні спору просив застосувати строки позовної давності і відмовити в задоволенні позову.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором субпідряду № 337/1025 від 17.08.2011, в частині оплати поставленого обладнання та виконаних робіт по його монтажу.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, по суті викладеного позивачем в позовній заяві не заперечує, проте просить суд про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ІНЖЕНЕРНИЙ ЦЕНТР "ПОТЕНЦІАЛ-4" (надалі за текстом - позивач, субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-монтажна компанія "ЕРА" (надалі за текстом - відповідач, підрядник) було укладено договір субпідряду № 337/1025 (надалі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором здійснити поставку обладнання та виконати монтажні роботи КНС з ВБО забруднених дощових вод № 1 з спорудами доочистки - біоплато гідропонного типу, надалі - роботи, на об'єкті "Будівництво транспортної розв'язки біля станції метрополітену "Дніпро" у Печерському районі міста Києва" (надалі - об'єкт) на свій ризик власними і залученими системами відповідно до проектно-кошторисної документації (шифр проекту 282-734/1-07).

Пунктами 1.3. та 1.4. договору визначено, зо замовник робіт - КП "Дирекція будівництва шляхово - транспортних споруд м. Києва", генпідрядник - Товариство з обмеженою відповідальністю "БМП Планета - Міст" в особі його філії "Техноспецбуд".

У відповідності до п. 2.1. договору договірна ціна робіт є динамічною, визначається відповідно до ДБН Д.1.1.1-2000 визначена додатком № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що субпідрядник приступає до виконання робіт протягом 3-х робочих днів з моменту підписання договору та отримання авансового платежу згідно п. 4.1. договору. Строки виконання етапів робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 2).

Згідно п. 4.1. договору підрядник протягом 5 календарних днів перераховує на банківський рахунок субпідрядника авансовий платіж у розмірі - 105 000, 00 грн., крім того ПДВ 20 % - 21 000, 00 грн. Всього - 126 000, 00 грн.

Сторонами погоджено в п. 4.2. договору, що підрядник проводить оплату субпідряднику за фактично виконані роботи, та в разі надходження коштів від генпідрядника. В разі відсутності фінансування, субпідрядник має право виконувати обсяги робіт в межах своїх (наявних) фінансових ресурсів.

Підрядник здійснює щомісячні платежі за виконані роботи субпідряднику протягом 5 банківських дів з дня надходження коштів від генпідрядника за ці роботи та на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ - 2 в) та довідки про вартість виконаних підрядником робіт (форма № КБ - 3), далі акт виконаних робіт (п.п. 4.3., 4.4. договору).

Пунктом 4.6. договору встановлено, що розрахунки за фактично відвантажене обладнання здійснюються на підставі підписаних замовником видаткових накладних.

Відповідно до п. 4.8. договору субпідрядник відраховує 4 % від вартості робіт за договором підряднику на покриття витрат за надання послуг, пов'язаних із забезпеченням технічною документацією, організацією і коригуванням, прийманням виконаних робіт на об'єкті та інше. На вартість наданих послуг здійснюється взаємозалік за рахунок вартості робіт, що виконані субпідрядником за підсумком поточного місяця на підставі актів ф. № КБ-2в, КБ - 3.

В пункті 13.4. договору сторони погодили, що підписання акта приймання об'єкта в експлуатацію державною приймальною комісією є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами, за наявністю відповідного фінансування робіт замовником.

Згідно положень п. 20.8 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань: в частині розрахунків - до їх повного виконання, в частині гарантійних зобов'язань - до закінчення терміну дії гарантії.

Відповідно до додатку № 1 до договору, яким встановлений календарний графік, визначено термін поставки обладнання - 1 місяць після отримання авансового платежу та термін здійснення монтажних робіт - 1 місяць.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.12.2011 позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв обладнання на виконання вимог укладеного договору на загальну суму 240 717, 77 грн., що підтверджується копією видаткової накладної № РН - 0082 від 29.12.2011.

Позивачем було здійснено монтаж поставленого обладнання у відповідності до умов договору, на підтвердження чого між сторонами були підписані акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ - 2в, а саме акт № 1298 за січень 2012 на суму 34 625, 36 грн., акт № 1299 за січень 2012 на суму 18 479, 78 грн. та акт № 1300 за січень 2012 на суму 9 995, 33 грн. Крім того, сторони підписали довідку про вартість будівельних робіт та витрат за формою № КБ - 3 за січень 2012 виконаних за договором на загальну суму 63 100, 47 грн.

Із наданих позивачем документів, також, вбачається, що 31.01.2012 сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого залишок на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ІНЖЕНЕРНИЙ ЦЕНТР "ПОТЕНЦІАЛ-4" на 31.12.2012 склав 178 818, 24 грн. Із вказаного акту вбачається, що авансовий платіж на виконання договору був здійснений відповідачем позивачу 19.08.2011 в розмірі 125 000, 00 грн.

Відповідачем факт отримання поставленого обладнання та його монтажу позивачем не заперечується. Вартість поставленого обладнання та виконаних робіт також не заперечується відповідачем.

Вищевказані накладна та акти виконаних робіт приймаються судом у якості належних доказів виконання поставки обладнання відповідачу та його монтажу.

В вересні 2012 року позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 272 від 07.09.2012, яким просив у відповідності до п. 4.4. та п. 2.6. договору провести оплату за отримане обладнання та виконані монтажні роботи. Вказаним листом позивач направив, також, відповідачу рахунок - фактуру № СФ - 000132 від 07.09.2012 на суму 178 818, 24 грн.

В подальшому позивач звертався до відповідача з вимогою про оплату за договором в жовтні 2012 року та в січні 2014 року.

За твердженням позивача, відповідач відповіді на жодне із звернень до нього щодо оплати заборгованості не надав, заборгованість не сплатив.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача перед ним за договором з врахуванням положень п. 4.8. договору складає 171 665, 51 грн. (178 818, 24 - 7 152, 73 = 171 665, 51, де 7 152, 73 - 4 % від вартості робіт за договором).

Матеріали справи доказів оплати відповідачем виконаних позивачем робіт за договором та поставленого обладнання в повному обсязі не містять. Відповідач факт наявності заборгованості перед позивачем за договором не заперечує, однак вказує на сплив строку позовної давності за вимогами позивача: по поставленому обладнанню 30.12.2014, а по виконаним роботам 01.02.2015, в той час як з позовом до Господарського суду міста Києва позивач звернувся 24.03.2015.

Предметом спору у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 171 665, 51 грн. основного боргу за договором, 60 082, 92 грн. інфляційних нарахувань, 14 786, 75 грн. 3 % річних за період прострочення з 05.05.2012 по 20.03.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Договір субпідряду № 331025 від 17.08.2011 за своєю правовою природою є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 838 ЦК України визначено, що підрядник має право, якщо інше не встановлене договором залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результати їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Статтею 854 ЦК України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за договором позивач виконав - поставив обладнання та здійснив його монтаж, при цьому відповідач прийняв поставлене обладнання та прийняв виконані роботи по його монтажу, що підтверджується первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи. Так, відповідачу було поставлено обладнання на суму 240 717, 77 грн. та виконано робіт по його монтажу на загальну суму 63 100, 47 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тобто вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом встановлено, що при укладанні договору сторонами було погоджено, що підрядник проводить оплату субпідряднику за фактично виконані роботи в разі надходження коштів від генпідрядника (Товариство з обмеженою відповідальністю "БМП Планета-Міст" в особі його філії "Техноспецбуд") протягом 5-ти банківських днів з дня надходження коштів від генпідрядника за ці роботи на підставі актів виконаних робіт та видаткової накладної (п.п. 4.2., 4.3., 4.4., 4.6. договору).

Таким чином, при укладанні сторонами договору строк оплати виконаних робіт за ним був визначений сторонами вказівкою на подію, яка неминуче має настати - надходження коштів від генпідрядника до підрядника за виконані субпідрядником роботи.

Проте, така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб'єктивної поведінки замовника.

Враховуючи викладене, умови укладеного між сторонами договору по суті містять умову щодо оплати виконаних робіт та поставленого обладнання - з моменту підписання акту та видаткових накладних (п. п. 4.4., 4.6. договору), що повністю відповідає положенням ст. 854 ЦК України.

Згідно ст. 173 ГК України якщо один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено судом обладнання було поставлено позивачем відповідачу 29.12.2011, а змонтоване в січні 2012 року, що підтверджено відповідними видатковою накладною та актами виконаних робіт. Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України строк виконання зобов'язання відповідача по оплаті поставленого обладнання настав 30.12.2011, а строк оплати виконаних робіт 01.02.2012.

Враховуючи, що у відповідності до п. 4.1. договору відповідачем був здійснений авансовий платіж за договором в розмірі 125 000, 00 грн., та що у відповідності до п. 4.8. договору на вартість послуг підрядника (4 % від вартості робіт за договором) здійснюється взаємозалік за рахунок вартості робіт, що виконані субпідрядником станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 171 665, 51 грн. (240 717, 77 + 63 100, 47 - 125 000 - 7 152, 73 = 171 665, 51), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором та законодавством, щодо невідповідності виконаних робіт умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 171 665, 51 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 171 665, 51 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати виконаних робіт, у відповідності до п. п. 4.4., 4.6. договору ст. ст. 530 та 854 ЦК України є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 171 665, 51 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, в ході розгляду справи відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності до основних та додаткових вимог пред'явлених позивачем. І строки позовної давності до вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором за заявою відповідача підлягають застосуванню, оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав поза межами строку позовної давності. Наведене твердження суду ґрунтується на нижчевикладеному.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строки виконання.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Згідно положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що при укладанні сторонами договору строк оплати виконаних робіт за ним був визначений моментом підписання видаткової накладної та актів виконаних робіт. Із матеріалів справи вбачається, що обладнання було поставлено позивачем відповідачу 29.12.2011, а змонтоване в січні 2012 року, що підтверджено відповідними видатковою накладною та актами виконаних робіт, отже строк виконання зобов'язання по оплаті поставленого обладнання сплив 30.12.2014, а по оплаті виконаних робіт за договором робіт сплив 01.02.2015.

Враховуючи приписи ст. 261 ЦК України строк позовної давності за вимогами позивача по оплаті обладнання в даному випадку сплив 30.12.2014, а по оплаті виконаних робіт - 01.02.2015, в той час як позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 24.03.2015.

Відтак у суду наявні підстави стверджувати, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав поза межами строку позовної давності.

Відповідачем у справі заявлено про застосування строків позовної давності до винесення рішення по справі при цьому позивачем не наведено суду жодних поважних причин пропуску строку позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом встановлено сплив строку позовної давності за основним зобов'язанням по договору, і відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, позовна давність сплила і до вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача не задовольняються судом з підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.04.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк