РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №907/75/15
За заявою: Фізичної особи-підприємця Запасненка Олександра Олександровича

до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" в особі

відділення у м. Мукачево

про стягнення 12 090,00 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Запапсенко О. О. (дов.

Від відповідача - Лобачевський А.В. (дов. від 21.05.2014)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 21.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

28.01.2015 до Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Запасненка Олександра Олександровича (далі за текстом - позивач) до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" в особі відділення у м. Мукачево (далі за текстом - відповідач) про стягнення 12 090,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.01.2015 порушено провадження у справі № 907/75/15, судове засідання призначено на 12.02.2015.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.02.2015 справу № 907/75/15 на підставі ст. ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Справу передано для розгляду судді Головатюку Л.Д., який ухвалою від 24.02.2015 прийняв її до свого провадження, розгляд справи призначив на 05.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 розгляд справи відкладено на 24.03.2015, в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2015 розгляд справи відкладено на 07.04.2015.

В судовому засіданні 07.04.2015 судом в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 21.04.2015.

В судове засідання 21.04.2015 представники сторін з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором № 1 М-044/7 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг від 28.09.2007, в частині своєчасного - в день надходження заяви виконання заяви про розподіл іноземної валюти № 195 від 14.04.2015 на продаж на міжбанківському валютному ринку 13 000, 00 євро, що призвело до недоотримання позивачем 12 090, 00 грн. курсової різниці, тобто нанесенню позивачу збитків.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що при виконанні ним заяви позивача № 195 від 14.04.2015 не було порушено умов укладеного між сторонами договору та норм чинного законодавства.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2007 між позивачем, як клієнтом та відповідачем, як банком укладено договір № 1М-044/7 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок, а також виконує за рахунком операції відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що зарахування готівки на рахунок та видача готівки з рахунку здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п. п. 2.1.1., 2.1.2. та 2.1.5. договору банк зобов'язався забезпечувати зарахування на рахунок коштів, що надходять на рахунок клієнта у строки, передбачені чинним законодавством України, виконувати розпорядження клієнта по перерахуванню коштів з рахунку, що не суперечить вимогам чинного законодавства України, у строки та у порядку, встановлених чинним законодавством України та надавати послуги, передбачені договором, в операційний час, встановлений банком та зазначений у тарифах банку.

20.06.2012 між відповідачем, як банком та позивачем, як користувачем був укладений стандартний договір № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк".

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору за ним банк підключає користувача до системи (електронна банківська система "Клієнт - Банк") для здійснення за допомогою системи банківського (розрахункового) обслуговування поточного рахунку користувача з наданням послуг, перелік яких наведений у статті 3 договору, а користувач приймає послуги банку щодо підключення до системи та користується послугами банку на умовах, викладених в договорі.

За допомогою системи банк надає користувачу можливість передачі електронних документів, зокрема, заяв - доручень про продаж валюти (п. 3.1.7. договору № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк" від 20.06.2012).

Згідно п. 4.1.5. договору № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк" від 20.06.2012 банк зобов'язався виконувати доручення користувача на здійснення переказу коштів з рахунків, якщо документи на виконання доручення визнані банком автентичними відповідно до правил, передбачених п. 6.4. договору, за умови, що залишок коштів користувача на рахунку є достатнім.

Пунктом 6.6 договору № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк" від 20.06.2012 встановлено, що банк приймає та опрацьовує документи, що надійшли через систему (виконує доручення користувача) протягом операційного часу, визначеного в договорі РКО.

14.04.2014 позивач надав відповідачу заяву про розподіл іноземної валюти № 195, яка була прийнята банком в той же день, якою доручив здійснити розподіл валютних коштів - 26 000, 00 євро, які надійшли на розподільчий рахунок позивача наступним чином: 13 000, 00 євро на обов'язковий продаж з датою валютування сьогодні, і 13 000, 00 євро направити на поточний рахунок позивача.

Вказана заява про розподіл валюти була виконана банком 15.04.2014, і кошти від продажу 13 000, 00 євро згідно заяви № 195 від 14.04.2014 в розмірі 217 566, 70 грн. були зараховані позивачу саме 15.04.2014, що вбачається із матеріалів справи.

16.04.2014 та 17.04.2014 позивач звертався до відповідача з листами вих. № № 23, 24, якими просив роз'яснити ситуацію щодо виконання заявки від 14.04.2014 на наступний день, а не в день подачі заявки, оскільки це призвело до нанесення збитків позивачу.

Листом від 16.05.2014 вих. № 801-2-160, у відповідь на звернення позивача, відповідач повідомив останнього, що через технічний збій у системах банку заява на розподіл іноземної валюти № 195 від 14.04.2014 була прийнята до виконання 14.04.2014, а кошти від продажу було зараховано на рахунок позивача 15.04.2014.

В жовтні 2014 року позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 52 від 17.10.2014, якою просив відшкодувати йому курсову різницю продажу іноземної валюти, яка мала місце 14.04.2014 та 15.04.2014 та становить 12 029, 55 грн.

Згідно довідки відповідача вих. № 801-2-011 від 15.01.2015 курс за яким була задоволена переважна кількість заявок клієнтів банку на безготівкові операції з продажу іноземної валюти за українську гривню становив станом на 14.04.2014 17, 75 грн. за 1 євро.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача 12 029, 55 грн. збитків спричинених порушенням умов договору № 1М-044/7 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг від 28.09.2007 та договору № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк" від 20.06.2012.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір № 1М-044/7 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг від 28.09.2007 та договір № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк" від 20.06.2012 є договорами банківського рахунку, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 72 Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За приписами частини 3 статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

В силу приписів ст. 387 ГК України суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження Національним банком України вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті.

Пунктом 2 Постанови Правління НБУ від 14.11.2013 № 453 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" (яка була чинна на момент виникнення правовідносин сторін) було встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

При цьому, постановою Правління НБУ від 15.11.2013 № 457 "Про встановлення розміру обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" було встановлено, що надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року N 34 [у редакції постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2002 року N 378, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2002 року за N 841/7129 (зі змінами)], та в російських рублях, на які поширюються вимоги пункту 2 Постанови N 453, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України в розмірі 50 процентів.

Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами - юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України. Структура міжбанківського валютного ринку, а також порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України (ч. 1 ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93).

Як встановлено судом на розподільчий рахунок позивача відкритий у відповідача 14.04.2014 надійшли грошові кошти в розмірі 26 000, 00 євро із за кордону.

Зазначені грошові кошти у розмірі 50 % (13 000, 00 євро), у відповідності до вимог постанови Правління НБУ № 457 від 15.11.2013 були направлені позивачем на обов'язковий продаж з датою валютування "сьогодні" на міжбанківський валютний ринок України за заявою про розподіл іноземною валюти № 195 від 14.04.2014, яку банк отримав в той же день. Кошти, що були виручені відповідачем від продажу валюти були зараховані на рахунок позивача 15.04.2014 за курсом 16, 82 грн. за 1 євро. При цьому, переважна більшість заявок клієнтів 14.04.2014 була задоволена за курсом 17, 75 грн. за 1 євро.

Згідно п. 5.2. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492 поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.

Відповідно до п. 5.3. зазначеної інструкції кошти в іноземній валюті, перераховані з - за кордону нерезидентом, зараховуються на поточні рахунки резидентів - юридичних осіб через розподільчі рахунки.

Згідно п. 4 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281 міжбанківський валютний ринок України - це сукупність відносин у сфері торгівлі іноземною валютою в Україні між суб'єктами ринку, між суб'єктами ринку та їх клієнтами, між суб'єктами ринку і Національним банком, а також Національним банком і його клієнтами.

Пунктом 3.2. Правил функціонування системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України НБУ та перерахування (зарахування) коштів за окремими операціями з іноземною валютою і банківськими металами, затверджених постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281 встановлено, що уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) зобов'язаний (зобов'язана) за дорученням клієнта здійснювати продаж його власних коштів в іноземній валюті не пізніше ніж за п'ять банківських днів, починаючи з дня списання цих коштів з поточного рахунку цього клієнта.

Зарахувати гривневий еквівалент проданої на міжбанківському валютному ринку України іноземної валюти та банківських металів на поточний рахунок власника коштів уповноважений банк зобов'язаний, згідно п. 3.3. Правил функціонування системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України НБУ та перерахування (зарахування) коштів за окремими операціями з іноземною валютою і банківськими металами, затверджених постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281, не пізніше ніж за два банківські дні, починаючи з дня зарахування відповідної суми в гривнях на кореспондентський рахунок цього уповноваженого банку, або на внутрішньобанківський рахунок - за операціями продажу, що здійснюються в межах одного банку.

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на вказані норми чинного законодавства, відповідач, як уповноважений банк діяв у відповідності до вимог п. п. 3.2. та 3.3. Правил функціонування системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України НБУ та перерахування (зарахування) коштів за окремими операціями з іноземною валютою і банківськими металами, затверджених постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281 та у відповідності до п. 2.1.1. договору № 1М-044/7 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг від 28.09.2007. Враховуючи викладене судом не встановлене порушення відповідачем умов договору № 1М-044/7 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг від 28.09.2007 та договору № ЗМ-089/12 про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи "Клієнт - Банк" від 20.06.2012.

За приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок.

Враховуючи що при виконанні заяви про розподіл іноземної валюти № 195 від 14.04.2014, як встановлено судом, відповідач діяв у відповідності до діючого законодавства та умов договору, позивачем не доведено наявність ані факту порушення відповідачем його зобов'язання за договором, ані факту нанесення відповідачем позивачу своєю протиправною поведінкою збитків, ані наявності причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.04.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк