ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р.Справа № 913/1654/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,
до Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області,
про стягнення 30087831,44 грн.
за участю представників:

позивача - Мельника В.В. (довіреність № 14-93 від 18.04.2014р.);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області, заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012р. в загальному розмірі 27619191,91 грн., у тому числі: 24593803,56 грн. основного боргу; 1939221,04 грн. інфляційних втрат та 1086167,31 грн. - 3% річних. Позивач також просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2015р. розгляд справи № 913/1654/14 за вищевказаним позовом було призначено на 17.03.2015р. об 11:50 год.

10.03.2015р. до канцелярії господарського суду від відповідача надійшла заява про зменшення максимально суми неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач також просить врахувати при винесенні рішення приписи ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо ненарахування неустойки (штрафу, пені) протягом дії мораторію на задоволенні вимог кредиторів за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань відповідачем, тобто з 03.01.2013р. й по теперішній час, а також приписи ухвали господарського суду Луганської області від 28.11.2013р. по справі № 913/40/13-г в частині заборони боржнику здійснювати погашення вимог кредиторів, які утворилися до 03.01.2013р. Крім того, відповідач просить зобов'язати позивача виконати приписи ст. 56 ГПК України щодо направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Заяву відповідача було долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.03.2015р. розгляд справи було відкладено на 20.04.2015р. об 11:30 год.

31.03.2015р. до канцелярії господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме просить додатково до первісно заявлених позовних вимог стягнути з відповідача пеню у розмірі 2468639,53 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.04.2015р., представник позивача просив суд прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, подану до суду 31.03.2015р., та просив стягнути з відповідача 24593803,56 грн. основного боргу; 2468639,53 грн. пені; 1939221,04 грн. інфляційних втрат; 1086167,31 грн. - 3% річних.

Враховуючи, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, заяву позивача про збільшення позовних вимог було прийнято судом як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству, та продовжено розгляд справи з її урахуванням.

Відповідач у судове засідання не з'явився; про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника відповідача на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

28.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем) та Державним підприємством "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (відповідачем) було укладено Договір № 07-13-ТЕ-20 купівлі-продажу природнього газу, згідно розділу 1 якого позивач (продавець) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а відповідач (покупець) зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що продавець передає покупцю з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ в обсязі до 57588,0 тис.куб.м.

Як свідчать матеріали справи, на виконання п. 2.1. Договору позивач поставив протягом січня - жовтня 2013 року, а відповідач прийняв природний на загальну суму 4634710,56 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 29.03.2013р. б/н на суму 11088688,35 грн. (за січень 2013р.), від 29.03.2013р. б/н на суму 8980257,09 грн. (за лютий 2013р.), від 31.05.2013р. б/н на суму 10064736,84 грн. (за березень 2013р.), від 31.05.2013р. б/н на суму 83884,44 грн. (за квітень 2013р.) та від 31.10.2013р. б/н на суму 3662223,84 грн. (за жовтень 2013р.).

Тобто, за період січень - жовтень 2013 року позивачем було передано відповідачу природного газу на загальну суму 34634710,56 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, в порушення умов Договору, оплата за поставлений природний газ була здійснена відповідачем частково - на загальну суму 10040907,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідачем перед позивачем станом на 20.05.2014р. склала 24593803,56 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013р. було порушено провадження у справі № 913/40/13-г про визнання банкрутом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль". Пунктом 3 резолютивної частини даної ухвали було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент введення мораторію на задоволення вимог кредиторів) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 ст. 12 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань (зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)) не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Аналогічна правова позиція про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань викладено у постанові Верховного Суду України від 12.03.2013 р. у справі №29/5005/16170/2011 за заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз".

Відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2468639,53 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 1086167,31 грн. - 3% річних та 1939221,04 грн. інфляційних втрат законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення з відповідача 24593803,56 грн. основного боргу, 1939221,04 грн. інфляційних втрат та 1086167,31 грн. - 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 2468639,53 грн. пені суд відмовляє у задоволенні позовних вимог як безпідставних.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, Сєвєродонецька ТЕЦ; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6; ) - 24593803,56 грн. основного боргу; 1939221,04 грн. інфляційних втрат; 1086167,31 грн. - 3% річних (загалом - 30087831,44 грн.); а також 67083,95 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 2468639,53 грн. пені у позові відмовити.

Повне рішення складено 24.04.2015 р.

Суддя Н.М. Кухар