КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 910/22372/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (апелянт): не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Холдінг Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Укрфарм",

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Холдінг Інвест",

про визнання припиненим зобов'язання поруки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14, повний текст якого складений 19.12.2014 в позові ТОВ "Виробниче об'єднання "Укрфарм" до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" про визнання припиненим зобов'язання поруки за договором поруки № 12/14/1007 від 19.10.2010 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 та прийняти нове, яким позовні вимоги ТОВ "Виробниче об'єднання "Укрфарм" задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір поруки № 12/14/1007 від 19.10.2010 припинився, оскільки від першого дня прострочення повернення чергової частини кредиту, тобто з 01.01.2012, у відповідача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за ним, в тому числі і від поручителя, але на реалізацію вказаного права відповідачем була направлена вимога від 18.01.2012, при цьому до суду з позовом до боржника і поручителя відповідач звернувся лише в серпні 2013 року, тому, як зазначає скаржник, порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки до суду з відповідним позовом Банк звернувся поза межами шестимісячного строку з моменту виникнення у позичальника за кредитним договором простроченої заборгованості.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 справу №910/22372/14 розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 12.03.2015 справу № 910/22372/14, у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю. Л. на лікарняному, передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 справу № 910/22372/14 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Шаптала Є.Ю., справу призначено до розгляду на 15.04.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 по справі № 910/22372/14 відкладено до 21.04.2015.

Розпорядженням керівника апарату суду від 21.04.2015р. у зв'язку з перебуванням судді у справі Корсакової Г.В. у відпустці та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 910/22372/14 передано на повторний автоматизований розподіл для заміни судді, який не є головуючим суддею.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справу №910/22372/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Станіка С.Р., суддів Куксова В.В. та Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 справу № 910/22372/14 прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні - 21.04.2015.

В судове засідання 21.04.2015 апелянт, позивач та відповідач представників не направили. Про розгляд справи № 910/22372/14 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Холдінг Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 - були повідомлені належним чином.

В свою чергу, відповідач - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Холдінг Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 - без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 - без змін, посилаючись на його відповідність нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, відповідач у відзиві просив здійснювати апеляційний розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка представників сторін не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 19.10.2010 між ТОВ "Виробниче об'єднання "Укрфарм", як поручителем та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як кредитором укладено договір поруки №12/14/1007 (з юридичною особою), у відповідності до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з боржником - ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" за виконання кредитних зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору №010/14/245/1 від 18.12.2007 року (з наступними змінами), укладеного між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" (позичальник, боржник), за умовами якого боржник зобов'язаний: повернути кредит у розмірі 2627451,00 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,00% річних або у будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором, сплатити комісію за видачу кредитних коштів у розмірі 0,99% від ліміту кредитної лінії, сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов'язані з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору (п.1.1.).

Відповідно до п. 1.2. вищевказаного договору, поручитель відповідає за виконання кредитних зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі але не виключно: при невиконанні боржником окремих кредитних зобов'язань, зокрема, щодо сплати процентів та/або погашення частини кредиту в строки визначені графіком погашення кредиту, при невиконанні боржником зобов'язання щодо погашення кредиту при закінченні строку користування ним, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання кредитних зобов'язань.

Згідно п.2.1. цього договору, у випадку повного або часткового невиконання боржником всіх або окремих кредитних зобов'язань, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними кредитними зобов'язаннями.

При цьому, згідно п.2.2. даного договору, поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених кредитних зобов'язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі, вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем кредитних зобов'язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі, кредитор має право направляти вимоги поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання кредитних зобов'язань.

Пунктом 7.9. даного договору сторони погодили, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років.

У п. 8.1. договору поруки зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками і діє до повного виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором та зобов'язань поручителя за цим договором.

Як стверджує позивач у позовній заяві, з огляду на зміст наведеного пункту договору поруки, строк поруки не встановлений, а тому порука в силу ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З розрахунку заборгованості боржника - ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" по кредитному договору №010/14/245/1 від 18.12.2007, складеного ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 25.12.2012, випливає, що ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" прострочило повернення частини кредиту згідно графіку погашення заборгованості в редакції додатку № 1 до додаткової угоди № 010/14/245/1/10 від 27.07.2011 року до кредитного договору в сумі 208 766,08 дол. США, яку мало сплатити до 31.12.2011 року включно.

Як зазначає позивач, ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" вважається таким, що прострочило (порушило) основне зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту, яке (зобов'язання) було забезпечено порукою від імені позивача з 01.01.2012. При цьому, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як кредитор звернулося до позивача, як поручителя, з вимогою від 18.01.2012 про дострокове повернення кредиту, а також сплати процентів та штрафних санкцій за кредитним договором. Однак до суду відповідний позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" подало тільки в серпні місяці 2013 року, то позивач вважає, що шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України сплив, та вказує на те, що правова позиція щодо можливості пред'явлення кредитором позову до поручителя тільки протягом шестимісячного строку з моменту настання строку виконання основного зобов'язання у випадку, коли строк поруки не встановлений.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив у позові визнати припиненим зобов'язання поруки за договором поруки № 12/14/1007 від 19.10.2010, у зв'язку з пропуском, на його думку, відповідачем належного строку для звернення до поручителя (позивача) не з будь-якою вимогою про виконання зобов'язань за договором поруки, а саме з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Перелік підстав припинення зобов'язань є вичерпним та відображений в ст.ст.599, 601, 604 609 Цивільного кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено підстави припинення саме зобов'язань з поруки. Зокрема, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, законодавець передбачив додаткові підстави припинення поруки, а саме: правила обмежувальних строків (шестимісячного та тривалістю в один рік), які вступають в дію, відповідно, лише у разі, якщо договором поруки не встановлено строк дії поруки, а основним договором не визначено строк виконання основного зобов'язання.

За твердженнями позивача, договорі поруки не було визначено строку її дії, а отже, остання припиняється з урахуванням приписів ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України саме внаслідок того, що до суду з відповідним позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/14/245/1 від 18.12.2007 року (з наступними змінами), зобов'язання за яким забезпечені порукою за договором поруки №12/14/1007 від 19.10.2010, Банк звернувся у серпні 2013 року, поза межами шестимісячного строку з моменту виникнення у позичальника за кредитним договором простроченої заборгованості (з 01.01.2012), тобто з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до п.4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" встановлено, що частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору). Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Як зазначав відповідач у відзиві, і що не заперечувалось сторонами спору, 16.11.2007 між відповідачем (банк, кредитор) та позичальниками - ТОВ "Боско", ТОВ "Ніка Холдінг Інвест", ТОВ "Виробниче Об'єднання "Укрфарм", ТОВ "Альфафарм", ТОВ "Фармацевтична фірма "КФК" і ТОВ "Віто-Фарм" (із змінами та доповненнями) було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14/209 (Генеральна кредитна угода), згідно з умовами якої Банк зобов'язувався надати позичальникам кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в Генеральній кредитній угоді та кредитних договорах, укладених в її рамках, що є його невід'ємними частинами.

Загальний розмір основної (позичкової) заборгованості Позичальника по кредитам в рамках Генеральної кредитної угоди не повинен перевищувати суми, еквівалентної 42500000 грн. Термін користування кредитними коштами встановлювався - до 15.11.2012. Конкретні суми кредитів, строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки, об'єкти кредитування, визначаються сторонами окремо в Кредитних договорах, що укладаються в рамках даної Угоди.

Так, із урахуванням додаткових угод до Генеральної кредитної угоди (№ 010/14/04/056 від 05.02.2008, № 010/14/04/165 від 18.04.2008, № 010/14/209/90/1 від 10.11.2008, № 010/14/209/347 від 10.02.2009, № 010/14/209/674 від 30.06.2009, № 010/14/209/6 від 01.10.2009, № 010/14/209/7 від 10.11.2009, № 010/14/209/8 від 10.02.2010, № 010/14/209/9 від 10.03.2010, № 010/14/209/10 від 04.06.2010, № 010/14/209/11 від 19.10.2010, № 010/14/209/12 від 25.11.2010, № 010/14/209/13 від 27.07.2011, №010/14/209/14 від 21.11.2011), загальний розмір заборгованості Позичальників за укладеними в рамках цієї Угоди договорами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 4770000,00 дол. США за наступними сублімітами:

-субліміт-1 у сумі 1859933,65 грн. - на фінансування поточної діяльності ТОВ "Боско";

-субліміт-2 у сумі 549916 дол. США - на фінансування поточної діяльності ТОВ "Боско";

-субліміт-3 у сумі 2100000 грн. - на фінансування поточної діяльності ТОВ "ВО "Укрфарм";

-субліміт-4 у сумі 2627451 дол. США - на придбання та рефінансування витрат на придбання нежилих приміщень корпоративних прав та основних засобів для ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" (кредитний договір №010/14/245/1 від 18.12.2007);

-субліміт-5 у сумі 789337 дол. США - на придбання та рефінансування витрат на придбання земельних ділянок для ТОВ "Ніка Холдінг Інвест";

-субліміт-6 у сумі 3000000 грн. - на поповнення обігових коштів для ТОВ "Альфафарм";

-субліміт-7 у сумі 2692500 грн. - на поповнення обігових коштів для ТОВ "ФФ "КФК".

Відповідно до Генеральної кредитної угоди, із змінами та доповненнями, встановлено наступні строки користування кредитними коштами:

- за сублімітами 1, 2 та 3 - до 19 жовтня 2012;

- за сублімітами 4 та 5 - до 15 листопада 2012;

- за сублімітами 6 та 7 - до 26 жовтня 2012 (все в редакції додаткової угоди №010/14/209/13 від 27.07.2011).

На забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою, між відповідачем, як кредитором, та позивачем, як поручителем, було укладено договір поруки № 010/14/03/284 від 19.11.2007 (із змінами та доповненнями), відповідно до п. 1.2 якого позивач на добровільних засадах бере на себе зобов'язання за повне виконання перед Банком боргових зобов'язань ТОВ "Боско", ТОВ "Віто-Фарм", ТОВ "Виробниче Об'єднання "Укрфарм", ТОВ "Ніка Холдінг Інвест", ТОВ "Фармацевтична фірма "КФК", які виникають або виникнуть у майбутньому з умов Генеральної кредитної угоди, укладеної між банком та позичальниками, а також з будь-яких додаткових угод до неї, та всіх укладених в її рамках договорів, які можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до Генеральної кредитної угоди банк надає позичальникам кредити в доларах США та в національній валюті в розмірі, що не перевищує встановлений Генеральною кредитною угодою ліміт кредитування в розмірі еквівалентному 4770000,00 дол. США, а позичальники зобов'язуються повернути отримані суми кредитів, а також сплатити проценти, комісії, неустойки та інші платежі в порядку та в строки, визначені Генеральною кредитною угодою.

Умовами п. 4.1 даного договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Тобто, як стверджує відповідач, сторонами договору поруки № 010/14/03/284 від 19.11.2007 встановлено трирічний строк з дня виконання основного зобов'язання, після якого порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя.

Договір поруки №12/14/1007 від 19.10.2010 було укладено між сторонами для забезпечення виконання кредитних зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору №010/14/245/1 від 18.12.2007 року (з наступними змінами), який в свою чергу укладено в рамках Генеральної кредитної угоди №010/14/209 від 16.11.2007, а відтак, на думку відповідача, днем, з якого починається відлік строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя, буде - 18.01.2012 (день звернення відповідача до позивача, як поручителя, з вимогою про дострокове повернення кредиту, а також сплати процентів та штрафних санкцій за кредитним договором №010/14/245/1 від 18.12.2007 (укладений на виконання Генеральної угоди № 010/14/209 від 16.11.2007; субліміт 4; строк виконання основного зобов'язання до 15 листопада 2012).

При цьому, відповідач стверджує, що з вимогою про дострокове погашення боргу до позивача у даній справі банк (відповідач) звернувся 18.01.2012, а за захистом своїх порушених прав банк звернувся до суду про стягнення з поручителя заборгованості 02.08.2013, тобто в межах трирічного строку визначеного в договорі поруки № 010/14/03/284 від 19.11.2007.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини виникли між сторонами з договору поруки №12/14/1007 від 19.10.2010, який, в свою чергу, був укладений на забезпечення виконання зобов'язань з посиланням на кредитний договір №010/14/245/1 від 18.12.2007, а тому у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин умов іншого договору поруки, який був укладений на виконання Генеральної угоди № 010/14/209 від 16.11.2007.

Враховуючи те, що за твердженням позивача ТОВ "Ніка Холдінг Інвест" вважається таким, що прострочило (порушило) основне зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту, яке (зобов'язання) було забезпечено порукою від імені позивача з 01.01.2012, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як кредитор звернулося до позивача, як поручителя 18.01.2012 з вимогою про дострокове повернення кредиту, а також сплату процентів та штрафних санкцій за кредитним договором №010/14/245/1 від 18.12.2007, що сторонами не заперечувалось, а тому колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було пропущено строк, визначений ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України.

Отже, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наведені позивачем обставини не мали наслідком припинення наданої ним поруки за договором поруки №12/14/1007 від 19.10.2010.

Інших обставин, які б свідчили про припинення зобов'язання за договором поруки №12/14/1007 від 19.10.2010 позивачем не наведено, і не встановлено ні судом першої інстанції під час вирішення спору, ні судом апеляційної інстанції під час апеляційного провадження.

В свою чергу, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідачем було дотримано приписів ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України щодо шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя з моменту порушення зобов'язання боржником, а позивачем помилково ототожнюються поняття "звернення з вимогою" та "звернення з позовом", які в цивільному законодавстві мають різне значення та правові наслідки. Але, положеннями ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України чітко передбачено припинення поруки в разі не пред'явлення кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання саме вимоги до поручителя, а не позову, як помилково вважає позивач.

Наведена позиція узгоджується як з приписами п.4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", так і висновками Вищого господарського суду України, викладеними в постанові від 21.01.2015 в справі 910/9381/14.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Як зазначено в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Отже, довод апелянта в апеляційній скарзі про те, що оскільки у договорі поруки не було визначено строку її дії, а отже, остання припиняється з урахуванням приписів ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України саме внаслідок того, що до суду з відповідним позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/14/245/1 від 18.12.2007 року (з наступними змінами), зобов'язання за яким забезпечені порукою за договором поруки №12/14/1007 від 19.10.2010, Банк звернувся у серпні 2013 року, поза межами шестимісячного строку з моменту виникнення у позичальника за кредитним договором простроченої заборгованості (з 01.01.2012), тобто з пропуском строку звернення до суду - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необґрунтований, оскільки колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що право особи на звернення до суду не може бути обмежене будь-яким строком, адже таке право є беззаперечним і особа може його реалізувати у будь-який час, проте, встановлення обставин пропуску строку або його присічності у певних правовідносинах встановлюється саме нормами матеріального та процесуального права під час вирішення конкретного спору, і наявність або відсутність у особи порушених або оспорюваних прав, в тому числі і щодо яких спливли певні строки, має встановлюватись в процесі розгляду справи за певним позовом особи, і право особи на звернення до суду є конституційно обумовленим і охоронюваним Конституцією України - юридичним актом прямої дії.

Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Укрфарм" до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання припиненим зобов'язання поруки за договором №12/14/1007 від 19.10.2010 - є необґрунтованою, не була доведена належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає, у зв'язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у її задоволенні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Холдінг Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/22372/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22372/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов