РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015Справа №910/4791/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСО ДИЗАЙН"

Про стягнення 128 824,16 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача Королюк Т.В. - представник (дов. № б/н від 13.03.2015 р.)

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСО ДИЗАЙН" про стягнення заборгованості за Договором поставки № 01/303/13 від 24.12.2013р. у розмірі 128824,16 грн. (109616,51 грн. - основна заборгованість, 13726,83 грн. - пені та 5480,82 грн. - штраф).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. порушено провадження у справі №910/4791/15-г та призначено справу до розгляду на 31.03.2015 р.

У судове засідання 31.03.2015 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 14.04.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу від 31.03.2015р.

Представник відповідача у судове засідання 14.04.2015 р. повторно не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/4791/15-г про порушення провадження у справі від 04.03.2015 р. та від 31.03.2015р. були направлені відповідачу за адресою, вказаній у позовній заяві (03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 72), що відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі від 04.03.2015 р., так само, як і ухвала від 31.03.2015р. вручені відповідачу належним чином.

При цьому, в матеріалах справи також міститься повідомлення про вручення № 988 ухвали суду від 04.03.2015 р.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях 31.03.2015 р., та 14.04.2015 р. до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 14.04.2015 р. та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не надано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 14.04.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" (далі - постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Тісо Дизайн" (далі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 01/303/13 (далі-Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується протягом строку дії Договору в порядку, на умовах, встановлених цим Договором, продати та передати у власність покупця металопродукцію, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору.

Як встановлено у п.4.1. Договору, загальна вартість цього Договору складає суму поставленого товару, яка зазначена в усіх рахунках-фактурах/специфікаціях цього договору.

Згідно п. 4.3. Договору, покупець сплачує вартість товару протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, якщо інше не зазначено в рахунку/фактурі чи специфікації.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується поясненнями представника позивача, позивач виконав свій обов'язок за Договором належним чином, зокрема, на замовлення відповідача передав останньому товар на загальну суму 223 831, 87 грн., що підтверджується актом № АКТ-9344 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.04.2014 р. на суму 250, 00 грн., а також наступними видатковими накладними: - №РН-0001747 від 29.01.2014р. на суму 5756, 84 грн.; - № РН-0007591 від 04.04.2014 р. на суму 7150,57 грн.; - № РН-0009346 від 24.04.2014 р. на суму 4732,78 грн.; - № РН-0009344 від 24.04.2014р. на суму 7900,20 грн.; - № РН-0010464 від 08.05.2014р. на суму 8293,43 грн.; - № РНК-010629 від 19.05.2015 р. на суму 1755, 54 грн.; - № РНК-010427 від 16.05.2014р. на суму 2272,61 грн.; - № РНК-010645 від 19.05.2014 р. на суму 1040,69 грн.; - №РН-0011905 від 22.05.2014р. на суму 2184,02 грн.; - №РН-0011906 від 22.05.2014р. на суму 1154,95 грн.; - № РН-0011907 від 22.05.2014р. на суму 104121,95 грн.; - № РН-0013528 від 10.06.2014р. на суму 1076,10 грн.; - № РНК-012761 від 10.06.2014р. на суму 9576,55 грн.; - №РН-0013524 від 10.06.2014р. на суму 198, 74 грн.; - №РНК-012762 від 10.06.2014р. на суму 723,24 грн.; - №РН-0014677 від 19.06.2014р. на суму 1788,80 грн.; - №РН-0013523 від 10.06.2014р. на суму 227,05 грн.; - №РН-0013525 від 10.06.2014р. на суму 20250, 00 грн.; - №РН-0013527 від 10.06.2014р. на суму 3375,00 грн.; - №РН-0013768 від 12.06.2014р. на суму 2100,00 грн.; - №РН-0016952 від 10.07.2014р. на суму 2664,76 грн.; - №РНК-015804 від 10.07.2014р. на суму 3233,16 грн.; - №РН-0017621 від 17.07.2014р. на суму 788,00 грн.; - №РН-0017622 від 17.07.2014р. на суму 31166, 89 грн.

Відповідач, у свою чергу, частково здійснив оплату за поставлені позивачем товари за Договором, яка зарахована позивачем в погашення заборгованості за Договором, таким чином, з матеріалів справи вбачається, що станом на день подання даного позову до суду сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за Договором становить 109616, 51 грн., яку і просить стягнути позивач.

Крім суми основного боргу позивач ставить вимогу про стягнення 13726,83 грн. - пені та 5480,82 грн. - штрафу.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення договору поставки № 01/303/13 між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що свої зобов'язання щодо оплати коштів за поставлений позивачем товар в повному обсязі, відповідач у встановлений строк не виконав.

Станом на день розгляду справи, сума основної заборгованості за Договором становить 109616, 51 грн.

Факт порушення відповідачем договірних зобов'язань судом встановлено.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 109616, 51 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 13726,83 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 5.2. Договору, за порушення строків оплати товару, встановлених в п. 4.3., покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення виконання зобов'язання від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 13726,83 грн., розрахованої по кожній накладній за заявлені періоди, суд зазначає що до стягнення підлягає грошова сума в розмірі 13726, 63 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме, в сумі 13726,63 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.3. Договору, крім сплати пені покупець за умови прострочення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів, сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно умов договору, строк оплати поставленого товару складає 30 днів.

З огляду на наведене, зважаючи, що судом встановлено наявність у відповідача заборгованості по оплаті вартості поставленого за Договором товару, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочку оплати товару є обґрунтованою.

Згідно з розрахунком позивача сума штрафу у розмірі 5% обчислюється від загальної суми боргу 109 616, 51 грн. та становить 5 480, 82 грн.

Суд визнає дану вимогу обґрунтованою, а отже такою, що підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав, у судові засідання не з'явився.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо Дизайн" (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, ідентифікаційний код 36959097) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" (03039, м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 4, ідентифікаційний код 37412768) 109 616 (сто дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 51 коп. основного боргу, 13 726 (тринадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 63 коп. пені, 5 480 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 82 коп. штрафу та 2 576 (дві тисячі п'ятсот сімдесят шість) грн. 48 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 20.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева