ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа № 926/1287/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2014
у справі Господарського суду№ 926/1287/13 Чернівецької області
за позовомВ.о. прокурора Вижницького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Черешенської сільської ради Вижницького району Чернівецької області
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області
прозвільнення самовільної зайнятої земельної ділянки площею 0,19 га та відшкодування шкоди у розмірі 9 928,35 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокурор відділу ГПУ Збарих С.М., посв. від 05.09.2014 № 028728; позивача: не з'явились;
відповідача: Клим Н.І., дов. від 20.04.2015 № 12; третьої особи: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року в.о. прокурора Вижницького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Черешенської сільської ради Вижницького району Чернівецької області (далі - Рада) звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою, у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.12.2013 № 97/22-13 (т.1 а.с. 34-45), просив винести рішення про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець):

- звільнити земельну ділянку площею 0,19 га шляхом знесення за власний рахунок будівництва капітальної будівлі (незавершене будівництво) по вул. Степовій в с. Черешенька;

- відшкодувати завдану шкоду у розмірі 9 928,35 грн. до бюджету Черешенської сільської ради - р/р 0023, код - 24062100, МФО 856135; УДК у Вижницькому районі ВКПО - 37984590.

Позовні вимоги прокурор, посилаючись на норми Конституції, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Земельного кодексу України (далі - ЗК України) обґрунтовував тим, що за результатами проведення перевірок дотримання норм земельного законодавства було неодноразово встановлено факт самовільного заняття Підприємцем спірної земельної ділянки. Підприємець користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, у зв'язку із чим вона має бути повернена Раді із відшкодуванням заподіяної внаслідок її самовільного зайняття шкоди.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2014 (суддя Марущак І.В.) позов задоволено частково, зобов'язано Підприємця звільнити земельну ділянку площею 0,19 га за адресою: вул. Степова, с. Черешенька, Вижницький район, Чернівецька область, шляхом знесення за власний рахунок будівництва капітальної будівлі (незавершене будівництво). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 (колегія суддів: Скрипчук О.С., Дубник О.П., Якімець Г.Г.) рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2014 залишено без змін.

В частині задоволення позовних вимог судові рішення прийнято з мотивів, викладених прокурором у позовній заяві. В частині відмови у зобов'язанні Підприємця відшкодувати шкоду рішення та постанова мотивовані неналежністю обраного прокурором способу захисту порушеного права, який не призведе до реального виконання судового рішення.

Підприємець звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 і рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2014 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємець обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи ст. 376 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та положення постанов пленумів Вищого господарського суду України і Вищого спеціалізованого суду України.

Рада скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та надіслала на адресу Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Підприємця, у якому зазначила, що покладається на прийняття судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Інші особи, які беруть участь у справі не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Підприємця до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємця не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- 01.08.2012 Державною інспекцією сільського господарства у Чернівецькій області (далі - Інспекція) проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, якою встановлено факт самовільного заняття та використання Підприємцем без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,19 га (землі житлової та громадської забудови) за адресою: вул. Степова, с. Черешенька, Вижницький район, Чернівецька область. Самовільне зайняття здійснено шляхом будівництва капітальної будівлі (незавершене будівництво) та складування будівельних матеріалів. За результатами виявлених порушень було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01.08.2012, протокол про адміністративне правопорушення від 01.08.2012 № 00156, припис на усунення виявлених порушень від 01.08.2012 № 00231 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 01.08.2012 № 105;

- 24.09.2012 Інспекцією проведено повторну перевірку, за результатами якої було встановлено, що Підприємцем не виконано припису Інспекції від 01.08.2012 № 000231 та не усунуто виявлених порушень земельного законодавства, про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.09.2012, протокол про адміністративне правопорушення № 00244 від 24.09.2012, повторний припис про усунення виявлених порушень № 00336 від 24.09.2012 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 379 від 24.09.2012;

- результати перевірки та складені Інспекцією документи Підприємцем в установленому законом порядку не оскаржувались, накладені адміністративні стягнення (штрафи) оплачено згідно квитанцій від 09.06.2012 № 135 та від 04.10.2012 № 332;

- відповідно до довідок Відділу Держземагентства у Вижницькому районі Чернівецької області від 23.01.2014 № 18 (т. 1 а.с. 52) та від 05.02.2014 № 27/02/4-14 (т. 1 а.с. 118) спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, відноситься до земель комунальної власності згідно п. 2 ст. 83 ЗК України та є землею запасу сільської ради. Правопосвідчувальні документи на цю земельну ділянку за Підприємцем не обліковуються.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

За приписами абзацу 16 статті першої Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" під самовільним зайняттям земельної ділянки слід розуміти будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що Підприємець використовує спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів і ним не доведено, що його дії щодо такого користування, з урахуванням положень абзацу 16 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", є правомірними. Відтак, дії Підприємця підпадають під визначення самовільного зайняття земельної ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом будівництва капітальної будівлі (незавершене будівництво) та складування будівельних матеріалів.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Виходячи з наведених положень законодавства та враховуючи встановлення судами попередніх інстанцій факту самовільного заняття земельної ділянки самочинним будівництвом, доведеного прокурором та не спростованого Підприємцем, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним та обґрунтованим задоволення судами попередніх інстанцій позовних вимог про зобов'язання Підприємця звільнити земельну ділянку площею 0,19 га шляхом знесення за власний рахунок будівництва капітальної будівлі (незавершене будівництво) по вул. Степовій в с. Черешенька.

Викладені у касаційні скарзі доводи Підприємця вказаних висновків не спростовують. Посилання Підприємця на недоведеність обставин порушення ним містобудівного законодавства при здійсненні самочинного будівництва на спірній земельній ділянці не мають істотного значення для вирішення спору у даній справі, оскільки позов прокурором заявлено з підстав порушення саме земельного законодавства - самовільного заняття земельної ділянки.

Посилання Підприємця у касаційній скарзі на рішення Ради від 09.09.2013 № 116-29-13 були предметом дослідження господарських судів попередніх інстанцій, їм надано належну правову оцінку, у зв'язку із чим вони відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

В частині позовних вимог про зобов'язання Підприємця відшкодувати шкоду у розмірі 9 928,35 грн., колегія суддів, виходячи з положень статті 152 ЗК України, статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу україни України, погоджується із правовою позицією судів попередніх інстанцій щодо обрання прокурором неналежного способу захисту порушеного права.

Касаційна скарга Підприємця не містить заперечень в цій частині.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог статті 43 ГПК України постанова Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Підприємця не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанції і не впливають на них, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 у справі № 926/1287/13 Господарського суду Чернівецької області - без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський