РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015№910/6335/15-г

За позовомПриватного підприємства "Дельта Медікел"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК "Столиця"
простягнення 93 815,00 грн.
Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Ландіхов О.В. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 29.04.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного підприємства "Дельта Медікел" до Товариства з обмеженою відповідальністю МК Столиця" про стягнення 109815,00 грн. заборгованості на підставі Договору купівлі-продажу №351/09/2014 від 29.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2015 порушено провадження у справі №910/6335/15-г, розгляд справи призначений на 06.04.2015.

Ухвалою від 06.04.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 29.04.2015.

Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

27.04.2015 від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, при дослідженні якої судом встановлено, що вона не підписана представником за довіреністю Горбань О.В., тому заяву про розстрочення виконання рішення суд не приймає до розгляду з викладених підстав.

29.04.2015 позивач звернувся із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 90 149,29 грн., 3 % річних - 375, 15 грн. та інфляційні - 3290,56 грн.

Заява подана в порядку ст. 22 ГПК України та приймається судом до розгляду.

В судовому засіданні 29.04.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

29.09.2014 між ПП "Дельта Медікел" (продавець за договором) та ТОВ "МК "Столиця" (покупець за договором) укладений договір купівлі-продажу №351/09/14 (далі -договір), за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність лікарські засоби, косметичні засоби, вироби медичного призначення, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, інші фармацевтичні товари (далі - товар), а покупець - прийняти цей товар та оплатити його, відповідно до умов даного договору.

Ціна товару визначається згідно прас-листа продавця, що діє на дату надходження замовлення, згідно п. 2.1-2.5 цього Договору та зазначається у видаткових накладних.

Відповідно до п. 3.3 Договору, оплата партії товару здійснюється шляхом 100% передоплати протягом двох банківських днів з моменту направлення замовлення.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, а в фінансовому відношенні - до повного виконання зобов'язань з оплати товару.

Тобто, між сторонам укладений договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач отримав від позивача товар згідно видаткової накладної №ДМУ00127466 від 29.12.2014 на суму 18 249,60 грн. та № ДМУ00127467 від 29.12.2014 на суму 101 020,73 грн. на підставі довіреності №21 від 29.12.2014.

Відповідно до інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сказано, що при підписанні покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що покупець зобов'язаний оплатити повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач повинен оплатити позивачу товар на суму 119 270,33 грн. Про наявність заборгованості у розмірі 119 147,29 грн. сторони підтвердили шляхом підписання двостороннього акту звірки взаєморозрахунків.

Проте, відповідач сплати суму заборгованості не в повному обсязі, та станом на день вирішення спору заборгованість у відповідача перед позивачем становить 90 149,29 грн.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх документального підтвердження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 90 149,29 грн.

Крім цього, позивач заявив до стягнення 3% річних - 375,15 грн., інфляційних втрат - 3 290,56 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних та інфляційних втрат, перевіривши здійснений позивачем розрахунок поданий до суду, дійшов висновку про його обґрунтованість.

Таким чином, суд перевірив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та визнав його обґрунтованим.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині суми основного боргу у розмірі 106 149,29грн., 3 % річних - 375,15 грн., інфляційні - 3 290,56 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МК "Столиця" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 4, нежиле приміщення №61, код 36404960) на користь Приватного підприємства "Дельта Медікел" (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Чорновола, 43, код 30634637) суму основного боргу у розмірі 106 149,29 грн. (сто шість тисяч сто сорок дев»ять гривень 29 коп.), 3% річних - 375,15 грн. (триста сімдесят п'ять гривень 15 коп.), інфляційні втрати - 3 290, 56 грн. (три тисячі двісті дев'яносто гривень 56 коп.) та 1 876,30 грн. (дві одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень 30 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання повного тексту рішення:05.05.2015.

Суддя М.Є. Літвінова