РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/4379/15-г

За позовом Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт»

До Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях»

Про стягнення 64 262,11 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Байчан О.М. представник за довіреністю № 04 від 20.01.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовні вимоги Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі - позивач) до Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (далі - відповідач) про стягнення 64 262,11 грн., а саме: 44 196,80 грн. - основного боргу, 3 036,87 грн. - пені, 1 594,72 грн. - 3% річних, 15 433,73 грн. - збитків від інфляції.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем не сплачено грошові кошти за надані послуги за Договором № 193-ХД (1456) від 01.10.13., а саме, за додатковою угодою № 3 до нього, що зумовило нарахування пені, 3% річних, збитків від інфляції та звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.15. порушено провадження у справі № 910/4379/15-г та призначено її до розгляду на 08.04.15.

08.04.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 08.04.15. представників сторін та з огляду на невиконання відповідачем вимог ухвали суду від 26.02.15., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 21.04.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 08.04.15. позивачем було підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 21.04.15. не з'явився, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, вимоги попередніх ухвал суду в даній справі не виконав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини нявки суд не повідомив, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Повідомлення про вручення ухвал суду відповідачу наявні в матеріалах справи № 910/4379/15-г.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/4379/15-г.

В судовому засіданні 21.04.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.13. між позивачем (далі - Підприємство) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № 193-ХД(1456) (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Підприємство відповідно до заявок Замовника надає зварочно-слюсарні послуги на механізованому понтоні (далі - Послуги) з/с Дніпровський-5 (далі - земснаряд), який належить Замовнику та пришвартований до огороджую чого молу Білгород-Дністровського морського порту, надає інші послуги згідно діючих на Підприємстві тарифів і калькуляцій, а Замовник приймає і оплачує надані послуги.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 7.1 з моменту підписання і діє до 31.12.13.

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість послуг за Договором визначається на основі калькуляції і протоколу погодження договірної ціни і становить 41 440,68 грн. У випадку надання додаткових послуг Підприємством відповідно до заявок Замовника, підписується додаткова угода.

Сторони погодили, підписали та скріпили печатками протокол погодження договірної ціни до Договору на суму 41 440,68 грн.

Актом 38 від 31.10.13. закріплено, що позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги за Договором на суму 39 371,09 грн.

Разом з тим, додатковою угодою № 3 від 31.12.13. до Договору та протоколом погодження договірної ціни до неї сторони погодили, що вартість послуг по Договору встановлюється в сумі 44 197,45 грн. При цьому, сторони встановили, що умови вказаної додаткової угоди розповсюджуються на правовідносини, що виникли з 01.10.13.

На підставі вказаного позивач виставив відповідачу рахунок на оплату на суму 44 196,80 грн.

Розрахунки за надані послуги за Договором здійснюються шляхом перерахування Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства протягом 10 банківських днів після виставлення рахунку та підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 3.2 Договору).

Спір у справі виник в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором по оплаті наданих послуг.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, відповідач вказаної оплати не здійснив.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 2060 від 14.10.14. з вимогою сплатити наявну заборгованість за Договором.

На зазначену претензію відповідачем відповіді надано не було, як і не було сплачено належні до сплати грошові кошти.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги однак не оплатив їх вартості, грошові кошти в розмірі 44 196,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на все викладене вище позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі п. 4.4 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 036,87 грн. - пені.

Відповідно до п. 4.4 Договору, Замовник несе відповідальність за несвоєчасну оплату наданих Підприємством послуг в строки, встановлені Договором та сплачує пеню за порушення строків оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, здійснено перерахунок пені та встановлено, що з відповідача на користь позивача за розрахунком суду підлягає стягненню 3 036,87 грн. - пені, як те вказано в обґрунтованому розрахунку позивача.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1 594,72 грн. - 3% річних та 15 433,73 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком суду, розмір відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 1 572,94 грн., а розмір збитків від інфляції складає 12 988,08 грн., внаслідок чого вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині 3% річних в розмірі 21,78 грн. та збитки від інфляції в розмірі 2 445,65 грн. нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідачем розрахунку пені, 3% річних та збитків від інфляції не оспорено.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (04070, м. Київ, вул. сагайдачного, б. 12; ідентифікаційний код 03150102) на користь Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81; ідентифікаційний код 01125689) 44 196 (сорок чотири тисячі сто дев'яносто шість) грн. 80 коп. - основного боргу, 3 036 (три тисячі тридцять шість) грн. 87 коп. - пені, 1 572 (одну тисячу п'ятсот сімдесят дві) грн. 94 коп. - 3% річних, 12 988 (дванадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 94 коп. - збитків від інфляції, 1 756 (одну тисячу сімсот п'ятдесят шість) грн. 84 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.15.

Суддя Т.М. Ващенко