ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2015 р. Справа № 926/559/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до фізичної особи підприємця Рязанова Леоніда Григоровича

про стягнення заборгованості по договору оренди нерухомого майна - 7179,62 грн.

Суддя Гурин М.О.

Представники:

від позивача - Ісєв О.Д., представник за довіреністю від 03.11.2014р.,

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось з позовом до фізичної особи підприємця Рязанова Леоніда Григоровича про стягнення заборгованості по договору оренди нерухомого майна в сумі 7179,62 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 18.05.2013р. між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна товариства (комерційні приміщення) №2-250-29, згідно якого позивач (Орендодавець) передав, а відповідач (Орендар) отримав у строкове платне користування частину нерухомого майна, що розташоване на 1-му поверсі 3-поверхового будинку №85 по вул. Кліща в м. Хотин Чернівецької області, загальною площею 13,87 мІ - (коридор [1-27] - 0,9 мІ ; кабінет [1-28] - 10,10мІ ; ?? коридора [1-32] - 0,93мІ ; ? вбиралень [1-29] 1,17мІ ; [1-30] - 0,4мІ ; [1-31] - 0,37мІ) під офіс. Згідно підпункту 3.1.1. пункту 3.1. договору розмір орендної плати за перший (базовий) місяць оренди становить 289,97 грн. з ПДВ 20% за 13,8 мІ, яку відповідач зобов'язався сплачувати не пізніше 27-го числа місяця, наступного за розрахунковим. 01.10.2013р. сторони уклали додаткову угоду №499-29 до договору оренди нерухомого майна №2-250-29 від 18.05.2013р. в якій вони домовились про збільшення орендної плати, яка становить 435,38 грн. з ПДВ за 13,87мІ. Далі позивач стверджує, що порушуючи умови договору відповідач не сплачував орендну плату, витрати на утримання майна та витрати на електроенергію, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 7179,62грн. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7179,62 грн., з яких 6485,12 грн. сума основного боргу по орендній платі, відшкодуванню витрат на утримання майна та відшкодування витрат по електроенергії, 60,41 грн. 3% річних та 634,09 грн. пеня.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Чернівецької області від 02.04.2015р., справу до розгляду в судовому засіданні призначено на 16.04.2015р.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 16.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 30.04.2015 р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, своєї позиції до відома суду по суті заявлених вимог не довів, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка належним чином повідомленого Відповідача і ненадання ним витребуваних документів у світлі достатності наданого судом часу для реалізації процесуальних прав останнім у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 Господарського процесуального кодексу України істотним чином не впливають на таку кваліфікацію.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Аналогічний зміст викладений також й в частині першій статті 173 Господарського кодексу України.

Так, 18.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Чернівецької філії та фізичною особою-підприємцем Рязановим Леонідом Григоровичем було укладено договір оренди нерухомого майна товариства (комерційні приміщення) №2-250-29, згідно якого Орендодавець (позивач по справі) передає, а Орендар (відповідача по справі) бере у строкове платне користування частину нерухомого майна (далі - Майно), розташоване на 1-му поверсі 3-поверхового будинку №85 по вул. Кліща в м. Хотин Чернівецької області, загальною площею 13,87 м2 під офіс (п.1.1. договору).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, дослідивши договір оренди нерухомого майна товариства (комерційні приміщення) №2-250-29, суд встановив, що даний договір є укладеним, оскільки між сторонами існувала домовленість, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Враховуючи вищевказане, договір оренди нерухомого майна товариства (комерційні приміщення) №2-250-29 є дійсним.

У відповідності до підпункту 3.1.1 пункту 3.1. договору розмір орендної плати за перший (базовий) місяць оренди становить 289,97 грн. з ПДВ 20% за 13,87 кв.м., яку Орендар зобов'язується сплачувати не пізніше 27-го числа місяця, наступного за розрахунковим, чого не дотримується.

Згідно п. 12.1. договору цей договір укладено на період з 01 квітня 2013 року до 01 березня 2016 року.

01.10.,2013 року між сторонами підписано додаткову угоду за №499-29, якою внесено зміни до пункту 3.1.1. пункту 3.1. договору оренди нерухомого майна №2-250-29 від 18.05.2013р. та встановлено розмір орендної плати у розмірі 435,38 грн. з ПДВ за 13,87 кв.м.

Підпунктом 3.1.2 пункту 3.1. зазначеного договору передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування її розміру за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, за винятком випадків дефляції.

Також, додатково до орендної плати (п.п. 3.3., 3.4. договору) Орендар зобов'язується оплачувати витрати на утримання Майна, відшкодовувати витрати на електроенергію та вносити плату за комунальні послуги окремо в строк, зазначений у п.3.6 Договору, згідно з рахунками Орендодавця.

Відповідно до підпункту 6.1.3. пункту 6.1. Договору Відповідач Орендар, зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, чого не виконує.

Позивач свої договірні зобов'язання виконав в повному обсязі, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 01.04.2013 р.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В розумінні ст. 286 Господарського кодексу України, ст. 762 Цивільного Кодексу України за користування майном по договору оренди (найму) з наймача, на вибір сторін у грошовій або натуральній формі справляється плата (орендна плата), розмір якої встановлюється договором.

Однак, відповідач всупереч взятих на себе договірних зобов'язань орендну плату своєчасно не сплачував, що в свою чергу спричинило виникненню боргу по орендній платі, відшкодуванню витрат на утримання майна та відшкодування витрат по електроенергії за період з червня 2014 р. по лютий 2015 р. на загальну суму 6485,12 грн.

Сума боргу документально підтверджується наявними у справі рахунками на сплату орендної плати та відшкодуванню витрат передбачених п. 3.4. договору., які належним чином надсилались на адресу відповідача про що свідчать копії поштових реєстрів та квитанцій про надіслання поштового відправлення.

Судом з достовірністю встановлено, що відповідач в порушення умов договору орендну плату за період з червня 2014 р. по лютий 2015 р. не сплатив, витрати на утримання майна та витрати по електроенергії за період з червня 2014 р. по лютий 2015 р. не відшкодував, а відтак суд прийшов до висновку, що вимога позивача щодо стягнення основного боргу в сумі 6485,12 грн. заснована на договірних відносинах між сторонами і є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та пені, суд зазначає наступне.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 4 вказаної норми).

Згідно ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторони в п. 8.2. Договору передбачили, що у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за Договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, Орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За прострочення строків сплати орендної плати та інших платежів, позивачем нарахована пеня у відповідності до пункту 8.2. Договору у сумі 634,09 грн.

Перевіривши правильність нарахування суми, суд дійшов висновку, що позивач правомірно нарахував відповідачу суму пені в розмірі 634,09 грн. за період з 28.07.2014 р. по 27.03.2015 р., а відтак вона підлягає стягненню.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, перевіривши правильність нарахування, судом встановлено, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 60,41 грн. три проценти річних за період з 28.07.2014 р. по 27.03.2015 р. на суму основного боргу, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведений системний аналіз норм матеріального права та спеціального законодавства, що регламентують спірні правовідносини, оцінку наявних у справі доказів у їх сукупності та взаємопов'язаності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий сбір слід покласти на відповідача, з вини якого спір доведений до розгляду у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 44, 49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Рязанова Леоніда Григоровича (60000, Чернівецька область, м. Хотин, вул. Дністровська, 10, код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, вул. Бульвар Шевченка, 18, код 21560776) суму заборгованості по орендній платі, відшкодуванню витрат на утримання майна та відшкодуванню витрат по електроенергії в розмірі 6485,12 грн., 3% річних в розмірі 60,41 грн., пеню за прострочення платежу в розмірі 634,09 грн. та 1827 грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено 30.04.2015 р.

Суддя М.О. Гурин