ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 922/4138/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргуКомунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 12.02.2015
у справі№ 922/4138/14 Господарського суду Харківської області
за позовомКомунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Зоря"
прозобов'язання укласти договір

У судовому засіданні 16.04.2015 у справі було оголошено перерву до 23.04.2015 до 12 год. 20 хв.

за участю представників сторін від:

позивача: Пономарьов Б.Ю. (дов. від 14.01.2015)

відповідача: з'явилися, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Зоря", в якому, з урахуванням доповнень, просило зобов'язати відповідача укласти з позивачем договір № 302 на послуги з водовідведення. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що відповідач на території м. Рубіжне здійснює діяльність з централізованого водовідведення, а відтак відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є Виробником комунальної послуги з централізованого водовідведення. Водночас позивач зазначав, що відповідно до названого Закону позивач є Виконавцем послуг з централізованого водовідведення у м. Рубіжне. З огляду на що, на думку позивача, в силу вимог названого Закону відповідач зобов'язаний укласти з позивачем договір на послуги водовідведення. При цьому, позивач посилався на приписи статей 179, 187 Господарського кодексу України, статей 13, 19, 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.11.2014, ухваленим суддею Жигалкіним І.П., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що слугує підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Такого висновку суд дійшов з огляду на приписи чинного законодавства, яким не передбачено способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення договору. При цьому суд керувався приписами статей 6, 16, 627 Цивільного кодексу України, статей 179, 180 Господарського кодексу України.

Харківський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Істоміної О.А. - головуючого, Барбашової С.В., Білецької А.М., постановою від 12.02.2015 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на неврахування судами наявності такого способу захисту, як установлення господарських правовідносин. Також скаржник зазначає про неврахування судами того, що відповідач є монополістом у сфері централізованого водовідведення у м. Рубіжне, з огляду на що, необґрунтована відмова останнього від укладення договору з позивачем, як виконавцем послуг з централізованого водовідведення, залишає частину населення та підприємств без можливості відведення та очищення стічних вод. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статей 22, 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

На адресу Вищого господарського суду України від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Зоря" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Зоря" на території м. Рубіжне здійснює діяльність з централізованого водовідведення, тобто господарську діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом та у відповідності до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є Виробником комунальної послуги з централізованого водовідведення. Водночас Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" створене за рішенням Рубіжанської міськради від 24.07.2002 та надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста Рубіжне на підставі Ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення серії АЕ № 199639 виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. З огляду на що, у відповідності до названого Закону є Виконавцем послуг з централізованого водовідведення у м. Рубіжне. Також судами установлено, що у липні та серпні 2014 року Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Зоря" з пропозицією укласти договір на послуги водовідведення, направивши відповідачу два примірники відповідного проекту договору за № 302. Листом № 209-5074 від 29.08.2014 відповідач відмовився від укладання вищевказаного договору, мотивуючи відмову економічно неприйнятними тарифами. Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є вимога Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Зоря" укласти з позивачем договір № 302 на послуги з водовідведення у наданій позивачем редакції. Підставою позову визначено обов'язковість укладення спірного договору відповідно до вимог закону. Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з обставин обрання позивачем способу захисту, який не передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України. Проте, колегія суддів вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанції передчасними з наступних підстав. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Статтею 19 цього Закону встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до приписів частини 2 статті 22 вказаного Закону виробник зобов'язаний, зокрема, укласти договір з виконавцем (споживачем) про умови надання житлово-комунальних послуг. Згідно з приписами частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання. За правилами частин 3 і 4 статті 181 цього Кодексу сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Згідно з приписами статті 187 названого Кодексу спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. Здійснюючи судовий розгляд, апеляційний господарський суд дійшов висновку, зокрема, про те, що запропонований позивачем відповідачу до укладення договір про надання послуг з водовідведення за № 302 відповідає умовам типових договорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення". За таких обставин між сторонами виник переддоговірний спір, який згідно з частиною 1 статті 187 Господарського кодексу України може бути предметом розгляду суду, оскільки спір виник при укладенні господарського договору, укладення якого є обов'язковим на підставі закону. Водночас застосовуючи до спірних правовідносин статтю 16 Цивільного кодексу України, яка не передбачає такого способу захисту, як установлення правовідносин, у тому числі шляхом спонукання особи до укладення відповідних договорів, суди попередніх інстанцій фактично ухилились від вирішення даного спору по суті на підставі оцінки поданих сторонами доказів, та не звернули уваги на те, що у системі правових заходів, спрямованих на забезпечення реалізації прав суб'єктів господарювання, застосовуються також положення статті 20 Господарського кодексу України, відповідно до яких права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом установлення господарських правовідносин і спір між сторонами виник не з підстав наявності чи відсутності права, а стосовно умов договору, про що суду подані докази. Окрім цього, судами не досліджено і не надано оцінки доводам позивача щодо включення відповідача Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг до реєстру суб'єктів природних монополій у сфері централізованого водопостачання та водовідведення. При цьому колегія суддів звертає увагу судів попередніх інстанцій на положення частин 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України, відповідно до яких, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Відтак, господарським судами при вирішення даного спору щодо зобов'язання укласти договір, у зв'язку з обов'язковістю його укладення відповідно до вимог закону, необхідно також дослідити та надати правову оцінку усім істотним умовам запропонованого позивачем проекту договору. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 у справі №922/4138/14 Господарського суду Харківської області і рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2014 скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді: Т. Гоголь

В. Швець