ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Справа № 911/4243/14

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: Борух В.А. (дов. № 11-юр від 30.01.2015);

відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" про стягнення боргу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 516-070212 від 07.02.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.10.2014 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 14.10.2014.

Ухвалою від 14.10.2014 розгляд справи відкладено на 28.10.2014.

Ухвалою від 28.10.2014 розгляд справи відкладено на 11.11.2014.

Ухвалою від 11.11.2014 розгляд справи відкладено на 25.11.2014.

25.11.2014 через канцелярію господарського суду Київської області надійшло клопотання відповідача про продовження строку розгляду на 15 днів.

В судовому засіданні 25.11.2014 оголошено перерву до 02.12.2014.

Крім того, ухвалою від 25.11.2014 строк розгляду справи продовжено на 15 днів в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

28.10.2014, 11.11.2014, 02.12.2014 через канцелярію господарського суду Київської області відповідачем подавались клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою від 02.12.2014 призначено судову економічну експертизу у справі № 911/4243/14, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, оплату експертизи покладено на відповідача, провадження у справі № 911/4243/14 зупинено до повернення матеріалів справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Із супровідним листом від 10.12.2014 справу направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Із супровідним листом № 17785/14-45 від 17.03.2015 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув справу до господарського суду Київської області у зв'язку із тим, що відповідачем не було здійснено попередню оплату вартості експертизи.

Ухвалою від 23.03.2015 провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду на 31.03.2015.

В судовому засіданні 31.03.2015 суд заслухав пояснення представника позивача, він підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 31.03.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

07.02.2012 між Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люміка" (позичальник) було укладено кредитний договір № 516-070212.

Пізніше сторонами було підписано низку договорів про внесення змін до даного договору (копії вказаних договорів містяться в матеріалах справи).

Договором від 17.03.2014 про внесення змін до кредитного договору № 516-070212 від 07.02.2012 сторони виклали останній у новій редакцій, тож його умови цитуються судом у їх кінцевій редакції.

Так, відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору банк надає позичальнику відновлювальну мультивалютну кредитну лінію з графіком погашення з лімітом максимальної заборгованості 7000000,00 доларів США, що станом на 17.03.2014 за курсом НБУ складає в гривневому еквіваленті 67204900,00 грн. Кредит надається на строк по 28.02.2015 (включно), цільове призначення кредиту: поповнення обігових коштів.

За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється в розмірі: 30% в національній валюті, 20% річних в доларах США. Сплата процентів здійснюється з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 05 число місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.2. договору, в день дострокового погашення заборгованості або його частини, або в день дострокового розірвання договору (п.п. 2.2., 2.3. договору).

Приписами статей 175, 173 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049, 1048, 1050, 627 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондується з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем надавалися кредитні кошти відповідно до умов договору. Водночас, відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 82241486,73 грн основного боргу та 8031451,60 грн заборгованість по процентам. Вказані обставини підтверджуються виписками з рахунку, що містяться в матеріалах справи.

Позивач звертався до відповідача з листом № 2283-6.1.-20 від 08.08.2014, в якому просив погасити існуючу заборгованість. Вказаний лист залишений відповідачем без задоволення.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що розмір заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені є меншим ніж зазначено позивачем, у зв'язку з чим просив призначити судову економічну експертизу, що в подальшому не була оплачена останнім, у зв'язку з чим такі дії відповідача оцінюються судом як умисне затягування судового процесу. Крім того, зазначав, що важка економічна та політична ситуація в країні є форс-мажорною обставиною, а відтак зазначав, що проценти та інші нарахування, не повинні були здійснюватись у відповідний період. Вказані заперечення не приймаються судом, оскільки відповідачем не надано обґрунтованого контррозрахунку суми боргу, процентів та пені, а також доказів на підтвердження своїх заперечень. Щодо форс-мажорних обставин, то останні повинні бути підтверджені довідкою компетентного органу, якої відповідачем надано не було.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 82241486,73 грн основного боргу та 8031451,60 грн заборгованості по процентам підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 305206,18 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. договору за порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пені, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що він є арифметично вірним, а відтак вимога про її стягнення підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" () на користь Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" (код ЄДРПОУ 346936,73 грн основного боргу, 8031451,60 грн заборгованості по процентам, 305206,18 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люміка" () в доход державного бюджету України 73080,00 грн судового збору.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 20.04.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз