КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 910/16498/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Станіка С.Р.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Борисюк О.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Іскоростенський Д.А. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року

у справі № 910/16498/14 (Головуючий суддя Домнічева І.О., судді: Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ"

про стягнення 12423,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" про стягнення 12423,73 грн. відповідно договору № 149/12 від 31.05.2012 року на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного зсобу, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/16498/14 (Головуючий суддя Домнічева І.О., судді Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.) позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить повністю скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлене з грубим порушенням норм матеріального га процесуального права.

Зокрема, апелянт вмотивовує свою скаргу тим, що у Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" відсутні права на надання відповідачу в тимчасове користування місць для розміщення реклами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ільенок Т.В., судді - Авдеєв П.В., Куксов В.В., апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.03.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" відкладено на 31.03.2015 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ільєнок Т.В. у відпустці, справу передано на повторний автоматичний розподіл, яким визначено склад суду: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл, відповідно до якого визначено склад суду: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року прийнято у визначеному складі суду та призначено розгляд справи на 21.04.2015 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 10.03.2015 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

31.05.2012 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (надалі - позивач, підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" (надалі - відповідач, розповсюджувач) було укладено договір № 149/12 на право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного(-их) зсобу(-ів), що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до п. 1.1. договору, на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місце(-я) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданого(-их) на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким(-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, за умов повного дотримання Розповсюджувачем цього Договору та Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 37/6253, з наступними змінами та доповненнями, а Розповсюджувач зобов'язується користуватися наданим йому Правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами цього Договору перераховувати плату за Право тимчасового користування виключно на поточний рахунок Підприємства, належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов'язки за цим Договором та не зловживати наданими Розповсюджувачу правами.

Між сторонами 31.05.2012 року було укладено Адресну програму на пріоритет № 1 та Адресну програму на право тимчасового користування № 2.

Згідно з п. 3.1. договору, Адресні програми на пріоритет - це перелік місць для розміщення рекламних засобів, на які за Розповсюджувачем встановлено пріоритет.

Адресні програми на право тимчасового користування - це перелік місць для розміщення рекламних засобів, на які Розповсюджувачу надано дозволи на розміщення рекламних засобів (п. 3.2. договору.).

Відповідно до п. 3.6. договору, Адресні програми є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 8.1 договору, договір вступає в юридичну силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ, протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Київської міської державної адміністрації від 02.11.2010 № 899 відповідачу було надано дозвіл № 19805-07 на розміщення об'єкту зовнішньої реклами, у Солом'янському районі м. Києва вул. Пулюя, 5, терміном з 02.11.2010 по 02.11.2015р.

Пунктом 5.2.3 договору встановлено обов'язок розповсюджувача не пізніше 25 числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету.

Згідно з п. 6.1. договору сторони домовились, що ціною договору є плата за право тимчасового користування, розрахована згідно вимог Порядку, цього договору, згідно встановлених за розповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних програмах.

Відповідно до адресної програми на право тимчасового користування № 1 від 31.05.2012 року до договору № 149/12 розповсюджувачу було встановлено плату за розміщення рекламного засобу: рекламна вивіска, напис на будинку (будівлі), споруді, загальною площею 2.0000 кв.м., кількістю 1 № 19805-07 (33235) у Солом'янському районі м. Києва вул. Пулюя, 5 у розмірі 140,00 грн. за місяць без ПДВ.

Пунктом 2 вказаної адресної програми встановлено, що права та обов'язки, передбачені умовами цієї адресної програми до договору, застосовуються до сторін, починаючи з 23.02.2009 року, в порядку, передбаченому п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до адресної програми на право тимчасового користування № 2 від 31.05.2012р. до договору № 149/12 розповсюджувачу було встановлено плату за розміщення рекламного засобу: рекламна вивіска, напис на будинку (будівлі), споруді, загальною площею 2.0000 кв.м., кількістю 1 № 19805-07 (33235) у Солом'янському районі м. Києва вул. Пулюя, 5 у розмірі 140,00 грн. за місяць без ПДВ.

Пунктом 2 вказаної адресної програми встановлено, що права та обов'язки, передбачені умовами цієї адресної програми до договору, застосовуються до сторін, починаючи з 02.11.2010р., в порядку, передбаченому п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 6.2 договору, розмір плати за право тимчасового користування встановлюється відповідним органом Київської міської ради (Київською міською адміністрацією) та нараховується підприємством відповідно до вимог Порядку та умов цього договору.

Умовами пунктів 6.7-6.8 договору визначено, що розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць. Плата за право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується розповсюджувачем зовнішньої реклами не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, виключно на поточний рахунок підприємства, в розмірах, зазначених підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за право тимчасового користування.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення 12423,73 грн., з яких 8972,72 грн. основного боргу, 631,51 грн. пені, 394,15 грн. 3% річних, 1345, 91 грн. 15% штрафу, 1079,44 грн. інфляційного збільшеня.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Відповідач в порушення умов договору не здійснював оплату виставлених рахунків, в зв'язку з чим виникла заборгованість розмірі 8972,72 грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов договору, КП «Київреклама» були виставлені відповідні рахунки-фактури на загальну суму 8972,72 грн.

Згідно пункту 5.2.3. договору, відповідач зобов'язався не пізніше 25 числа ного місяця отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового юстування.

Відповідач не здійснив відповідні оплати в визначеному обсязі, за право тимчасового користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами, чим не виконав зобов'язання взяте шляхом підписання Договору.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 8972,72 грн. боргу за надання права тимчасового користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Пунктом 7.2 договору визначено право позивача застосовувати до відповідача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення плати - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент сплати пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 7.3 договору, підприємство має право додатково нараховувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, що складає більше 1 (одного) місяця - штраф у розмірі 15 (п'ятнадцять) відсотків простроченої суми.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наявним у матеріалах справи розрахунком, який є арифметично вірним, відповідач за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 1345,91 грн. 15% штрафу, 631,51 грн. пені, 394,15 грн. 3 % річних, 1079,44 грн. інфляційних.

Доводи апелянта стосовно того, що у позивача відсутні права на надання відповідачу в тимчасове користування місць для розміщення реклами, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама", відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.01.2007 року № 83, створене в результаті реорганізації госпрозрахункової організації "Київреклама" шляхом перетворення відповідно до рішення Київської міської ради від 28.09.2006 року N 8/65 "Про реорганізацію госпрозрахункової організації "Київреклама" у комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації") "Київреклама" та є його правонаступником. Підприємство безпосередньо підпорядковується Головному управлінню з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до п. 3.3 Статуту, підприємство має право укладати угоди, договори, контракти з юридичними та фізичними особами як в Україні, так і за її межами у встановленому законом порядку, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем і відповідачем у суді, господарському суді та третейському суді.

Таким чином, відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень та не доведено наявності обставин, що були б підставою для звільнення від обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги по договору № 149/12 від 31.05.2012 року.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий Господарський суд України (Постанова від 24.02.2009 року № 22/92).

З огляду на викладене позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/16498/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/16498/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон Київ" на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/16498/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року у справі № 910/16498/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16498/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді С.Р. Станік

Р.І. Самсін