ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 904/8420/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолянського А.Г.
суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від24.02.2015
у справі№904/8420/14
Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДочірнього підприємства "П'ятихаткитеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради
простягнення суми
за участю

- позивача:Вознюк Є.В. (довіреність від 11.06.2014р.)
- відповідача:Лаврик О.П. (довіреність від 20.02.2015р.),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) просило стягнути з Дочірнього підприємства "П'ятихаткитеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (далі - відповідач) 1 508 161,50 грн., з яких 1 119 059,22 грн. основний борг, 151 994,73 грн. пеня, 50 624,58 грн. три відсотки річних, 186 382,97 грн. інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не розрахувався за поставлений йому на підставі договору протягом січня-квітня 2013 року, жовтня-грудня 2013 року природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 (суддя Юзіков С.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Дмитренко Г.К., судді Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.), позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 119 059,22 грн. основного боргу, 100 000,00 грн. пені, 50 624,58 грн. три відсотки річних, 186 382,97 грн. інфляційних втрат, в решті позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані вище рішення в частині відмови у позові та прийняти нове, яким позовні вимоги у незадоволеній частині задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити оскаржувані рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що вони є законними і обґрунтованими.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу№13/2348-БО-3 від 28.12.2012, укладеного між позивачем (продавець) і відповідачем (покупець), продавець у період з січня 2013 року по грудень 2013 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 2 218 616 грн. 68 коп., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу від 31.01.2013 на суму 394 741 грн. 81 коп., від 28.02.2013 на суму 319 114 грн. 48 коп., від 31.03.2013 року на суму 292 174 грн. 31 коп., від 30.04.2013 року на суму 39 526 грн. 86 коп., від 31.10.2013 року на суму 165 063 грн. 40 коп., від 30.11.2013 на суму 373 419 грн. 64 коп., від 31.12.2013 на суму 634 576 грн. 18 коп.

У відповідності з п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, не здійснив повну оплату отриманого природного газу у строки, обумовлені договором.

Із загальної заборгованості у сумі 2 218 616 грн. 68 коп. відповідачем сплачено лише 1 099 059 грн. 46 коп., у зв'язку з чим борг за отриманий у січні 2013 року - грудні 2013 року газ станом на час звернення позивача до суду становить 1 119 059 грн. 22 коп.

Відповідач наявність заборгованості за договором від 28.12.2012 №13/2348-БО-3 визнав.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, своє рішення про часткове задоволення позову мотивував тим, що вимоги позивача є обґрунтованими, проте за клопотанням відповідача заявлена до стягнення сума пені у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем останнього відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України підлягає зменшенню на 51 994,73 грн., тобто до 100 000,00 грн.

Доводи та вимоги, викладені у касаційній скарзі, стосуються зменшення судом за клопотанням відповідача пені на 51994,73 грн.

Відповідно до приписів статті 551 частини третьої Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити їх розмір. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таким чином розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення, та з врахуванням майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, також враховувати не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Судами встановлено, що основним завданням відповідача є виробництво та постачання теплової енергії населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам і організаціям, а основною причиною скрутного фінансового положення підприємства є невідшкодування державою різниці між вартістю наданих послуг та розміром затвердженого тарифу за надані населенню міста та району послуги з теплопостачання. Значна частина майна підприємства знаходиться у податковій заставі й унеможливлює оформлення банківського кредиту. Сплата штрафних санкцій у повному обсязі зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й можливість постачання теплової енергії бюджетним та іншим організаціям. Підприємство вживає всіх заходів, спрямованих на покращення фінансово - економічного стану. Встановлений Дніпропетровською обласною радою підприємству тариф ще у травні 2014 року не забезпечує в повному обсязі відшкодування економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням споживачам теплової енергії. Крім того, через значну несплату бюджетними організаціями, юридичними особами та населенням послуг, підприємство несе значні збитки, у зв'язку з чим для збільшення грошових надходжень підприємством проводиться претензійно - позовна робота.

Також в підтвердження збитковості підприємства відповідачем судам надано звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2014 року та баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2014 року. Відповідно наданому відповідачем звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014 року збиток підприємства становить 533 тис. грн.

Враховуючи встановлені судами обставини справи, часткову оплату і визнання основної заборгованості відповідачем, підтверджене скрутне фінансове становище відповідача, причини виникнення заборгованості, які не залежали від волі відповідача, а також важливу роль відповідача у забезпеченні постачання теплової енергії кінцевим споживачам, суд касаційної інстанції зазначає, що суди вірно застосували норми права і мали повноваження згідно приписів статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені.

Щодо інших посилань позивача в касаційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 111 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускаються посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Згідно положень статті 1115 вказаного кодексу у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Відповідно до положень статті 1117 цього кодексу переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази..

Отже вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу до компетенції суду касаційної інстанції не відноситься.

З урахуванням викладеного, наведені у касаційній скарзі доводи та зазначені норми права не дають правових підстав для скасування прийнятих рішень в оскарженій частині.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 у справі Господарського суду Дніпропетровської області №904/8420/14, залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський