номер провадження справи 27/42/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 Справа № 908/1094/15-г

За позовом: Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман", (49106, м. Дніпропетровськ, пр-т Героїв, буд 40, кв. 350)

до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ)

про стягнення 214 447 грн. 12 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Якименко Н.В., дов. 312 від 16.04.2015 р.

від відповідача: Цеваліхіна Я.І., дов. № 17/55 від 12.11.2014 р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман", м. Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", Донецька область, м. Краматорськ про стягнення 150 780 грн. 16 коп. основного боргу, 27 475 грн. 03 коп. втрат від інфляції, 4 992 грн. 12 коп. 3% річних, 31 199 грн. 81 коп. пені.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 19.02.2015р., справу № 908/1094/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С., що підтверджується довідкою про автоматичний розподіл справ між суддями від 19.02.2015р

Відповідно до розпорядження Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції, на підставі подання Державної судової адміністрації України від 26.08.2014р. № 8-4166/14 та від 29.08.2014р. № 8-4211/14, керуючись статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції", статтею 34 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що розгляд господарських справи, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції": "У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14).

Ухвалою суду від 20.02.2015р. справу № 908/1094/15-г прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 27/42/15 та призначено судове засідання на 23.03.2015р.

Ухвалою суду від 23.03.2015р. розгляд справи відкладався на 16.04.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

16.04.2015р. продовжено судовий розгляд справи № 908/1094/15-г.

16.04.2015р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 16.04.2015р. позивач надав суду заяву, в якій просить суд зменшити розмір заявленої в позові пені та стягнути з відповідача пеню в розмірі 26 053 грн. 98 коп. за період з лютого 2014р. по грудень 2014р.

Заява позивача про зменшення розміру нарахованої пені прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 150 780 грн. 16 коп. основного боргу, 27 475 грн. 03 коп. втрат від інфляції, 4 992 грн. 12 коп. 3% річних, 26 053 грн. 98 коп. пені.

Відповідач в засіданні суду 16.04.2015 р. проти позову заперечив, письмового відзиву суду не надав.

15.04.2015р. надіслав на адресу суду письмове клопотання, в порядку ст. 79 ГПК України, в якому просить суд зупинити провадження у справі до розгляду господарським судом Запорізької області справи № 908/2487/15-г про визнання договору № 15/54582 від 05.08.2013р. таким, що укладений з порушенням діючого законодавства.

В засіданні суду 16.04.2015р. підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Позивач заперечив проти клопотання відповідача, щодо зупинення провадження у справі, вважає, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, оскільки реалізація права сторони на звернення до суду з позовом про розірвання договору не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 908/1094/15-г, заслухавши думку позивача з приводу заявленого клопотання, господарський суд Запорізької області дійшов висновку, щодо відмови у його задоволенні, оскільки клопотання відповідача в порядку статті 79 ГПК України - процесуально необґрунтоване в силу наступного: зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Тобто, причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати:

а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом;

б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок:

- непідвідомчості;

- обмеженості предметом позову;

- неможливості розгляду тотожної справи;

- певної черговості розгляду вимог.

Клопотання відповідача не містить будь-яких посилань на те, з'ясування яких саме обставин в ході розгляду справи № 908/2487/15-г унеможливлює розгляд заявленої позовної вимоги у даній справі.

Отже, відповідачем не надано достатніх в обґрунтування клопотання підстав та доказів, які б були причиною для зупинення в даному випадку, у зв'язку з неможливість розгляду справи № 908/1094/15-г, до вирішення пов'язаних з нею іншої справи № 908/2487/15-г, яка розглядається господарським судом Запорізької області.

За таких обставин, господарський суд Запорізької області відмовляє у задоволенні клопотання відповідача в порядку статті 79 ГПК України.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що 05.08.2013р. між Приватним підприємством "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (покупець) укладено договір поставки № 15/54582.

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає і оплачує товар, загальна

кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначена сторонами в специфікаціях, що є невід'ємною частиною

даного договору.

Згідно п. 2.1 договору ціна товару зазначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до розділу 5 договору строки та умови поставки товару зазначаються в специфікаціях.

Датою поставки товару вважається дата його передачі покупцеві постачальником

в установленому в специфікаціях місці.

Постачальник зобов'язаний повідомити покупця про дату поставки товару не пізніше 3 днів до дати поставки.

28 серпня 2013 р. на виконання договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р. позивачем був поставлений відповідачу металопрокат на суму 80 100 грн. 60 коп., згідно накладної № 672 від 28.08.2013р. Товар отриманий водієм АТЦ Коржем Олексієм Миколаєвичем по довіреності № 2029 від 27.08.2013р. Умови оплати даної партії товару вказані в Специфікації № 1 від 05.08.2013р. до договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р., а саме 100 % оплати на протязі 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад відповідача у м. Краматорськ. На вищевказаний склад товар прибув 28.08.2013р.

З урахуванням умов оплати термін виконання зобов'язань покупця по оплаті за поставлений товар збіг 11 вересня 2013р.

05 вересня 2013 р. на виконання договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р. позивачем був поставлений відповідачу металопрокат на суму 72 624 грн. 90 грн., згідно накладної № 693 від 05.09.2013р., ТТН № Т693 від 05.09.2014р. Товар отриманий водієм АТЦ Покушевим Андрієм Володимировичем по довіреності № 2107 від 04.09.2013р. Умови оплати даної партії товару вказані в Специфікації № 1 від 05.08.2013р. та Специфікації № 2 від 04.09.2013р. до договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р., а саме 100 % оплати на протязі 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад відповідача у м. Краматорськ. На вищевказаний склад товар прибув 05.09.2013р.

З урахуванням умов оплати термін виконання зобов'язань покупця по оплаті за поставлений товар збіг 19 вересня 2013 року. Відповідач додатково гарантував позивачу оплату по Специфікації № 2 від 04.09.2013р. гарантійним листом № 15/768 від 04.09.2013р.

27 листопада 2013р. на виконання договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р. позивачем був поставлений відповідачу металопрокат на суму 64 260 грн. 92 коп., згідно накладної № 961 від 27.11.2013р. Товар отриманий водієм АТЦ Поповим Олегом Григор'євичем по довіреності № 2783 від 26.11.2013р. Умови оплати даної партії товару вказані в Специфікації № 3 від 27.11.2013р. до договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р., а саме 100 % оплати на протязі 35 календарних днів з моменту поставки товару на склад відповідача у м. Краматорськ. На вищевказаний склад товар прибув 27.11.2013р.

З урахуванням умов оплати термін виконання зобов'язань покупця по оплаті за поставлений товар збіг 01 січня 2014 року.

18 грудня 2013р. на виконання договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р. позивачем був поставлений відповідачу металопрокат на суму 141 945 грн. 52 коп., згідно накладної № 1025 від 18.12.2013р. Товар отриманий водієм АТЦ Поповим Олегом Григор'євичем по довіреності № 3084 від 13.12.2013р. Умови оплати даної партії товару вказані в Специфікації № 4 від 11.12.2013р. до договору поставки № 15/54582 від 05.08.2013р., а саме 100 % оплати на протязі 35 календарних днів з моменту поставки товару на склад відповідача у м. Краматорськ. На вищевказаний склад товар прибув 18.12.2013р.

З урахуванням умов оплати термін виконання зобов'язань покупця по оплаті за поставлений товар збіг 22 січня 2014 року.

Загальна сума отриманого відповідачем металопрокату становить 358 931 грн. 94 коп.

Відповідно до п. 9.3 договору поставки відповідач здійснює оплату за поставлену продукцію на протязі строку, вказаного в Специфікації.

Оплата проводилася відповідачем з порушенням строку розрахунку, а саме 28.11.2013р. відповідачем було здійснено оплату за поставлений металопрокат в сумі 66 401 грн. 60 коп., 18.12.2013р. в сумі 141 750 грн. 18 коп. (платіжні доручення № 7481 від 27.11.2013р. та № 8085 від 18.12.2013р.).

Загальна сума перерахована відповідачем в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар складає 208 151 грн. 78 коп.

Станом на 04.12.2014р. відповідач не виконав своїх зобов'язань по оплаті поставленого на його адресу товару у повному обсязі.

Заборгованість відповідача станом на 04.12.2014р. складає 150 780 грн. 16 коп.

Позивач на адресу відповідача направляв претензії № 954 від 14.11.2014р. (отримана відповідачем 18.11.2013р.) та № 305 від 26.03.2014р. (отримана відповідачем 28.03.2014р.).

Претензії позивача залишилися відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, відповідно до умов договору № 15/54582 від 05.08.2013р.

За відповідачем рахується не сплачена сума основного боргу у розмірі 150 780 грн. 16 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" 150 780 грн. 16 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4 992 грн. 12 коп. 3% відсотка річних за період з 12.09.2013р. по 04.12.2014р. та 27 475 грн. 03 коп. втрат від інфляції за період з 12.09.2013р. по 31.10.2014р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться індекс інфляції та 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобов'язань за договором № 15/54582 від 05.08.2013р. належним чином відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 4 992 грн. 12 коп. 3% відсотка річних та 27 475 грн. 03 коп. втрат від інфляції заявлені позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 26 053 грн. 98 коп. пені за період з лютого 2014р. по грудень 2014р. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру суми пені).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 10.6 договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУЮ яка діяла в період прострочення.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з порушенням умов договору № 15/54582 від 05.08.2013р. у розмірі 26 053 грн. 98 коп. не суперечить нормам діючого законодавства України та підлягає стягненню саме у цій сумі.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Відповідно до ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 23.03.12р. «Про судове рішення», якщо про зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, якщо відповідну заяву прийнято господарським судом, зазначається в описовій частині рішення, і подальший виклад рішення, в тому числі його резолютивної частини, здійснюється з урахуванням такої заяви. При цьому у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" 150 780 грн. 16 коп. основного боргу, 4 992 грн. 12 коп. 3 % річних за період з 12.09.2013р. по 04.12.2014р., 27 475 грн. 03 коп. втрат від інфляції за період з 12.09.2013р. по 31.10.2014р. та 26 053 грн. 98 коп. пені за період з лютого 2014р. по грудень 2014р.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України - 16.04.2015року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман", м. Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ Донецька область задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Приватного підприємства "Торгівельно-виробнича фірма "Гетьман" (49106 м. Дніпропетровськ, пр-т Героїв, буд 40, кв. 350, ) 150 780 (сто п'ятдесят тисяч сімсот вісімдесят) грн. 16 коп. основного боргу, 4 992 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 12 коп. 3 % річних, 27 475 (двадцять сім тисяч чотириста сімдесят п'ять) грн. 03 коп. втрат від інфляції, 26 053 (двадцять шість тисяч п'ятдесят три) грн. 98 коп. пені, 4186 (чотири тисячі сто вісімдесят шість)грн.02коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 21.04.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.