ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа №922/4065/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників:

позивача - Ворожбянова А.М., за довіреністю №08-11/4849/2-14 від 29.12.2014р.,

відповідача - Ципіна О.З., за довіреністю б/н від 11.11.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№4506Х/2 від 19.12.2014р.) на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабітех", м. Харків,

про повернення безпідставно набутого майна ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. (суддя Шарко Л.В.) в задоволенні позову відмолено повністю.

Харківська міська рада з вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідач надав відзив (вх.№675 від 20.01.2015р.) на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14 залишити без змін.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р., 19.02.2015р. та 10.03.2015р. розгляд справи відкладався для надання можливості сторонам подати додаткові пояснення по справі.

Відповідач надав додаткові пояснення у справі (вх.№3956 від 11.03.2015р.), які долучені до матеріалів справи.

Апелянт надав заяву про зміну апеляційної скарги (вх.№4417 від 18.03.2015р.), згідно якої викладає прохальну частину апеляційної скарги Харківської міської ради у справі №922/4065/14 в наступній редакції:

"Скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабітех" на користь Харківської міської ради доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, в розмірі 496500,81 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Харківської міської ради та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабітех" (вул.Індустріальна, 3, м. Харків, 61106, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, , р/р 0002 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) доходи отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 496500,81 грн.

Іншу частину рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14 якою Харківській міській раді відмовлено у зобов'язанні Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабітех" (вул. Індустріальна, 3, м. Харків, 61106, ) повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,7065 га, яка розташована по вул. Індустріальній, 3 у м. Харкові - залишити без змін".

У зв'язку з відпусткою судді Кухаря В.І. справу передано на повторний перерозподіл та згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 23.03.2015р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Плахов О.В.

В судовому засіданні 23.03.2015р. оголошувалась перерва для надання сторонам можливості надати суду додаткові обґрунтовані пояснення та докази.

Апелянт надав додаткові письмові пояснення (вх.№6485 від 21.04.2015р.), які долучені до матеріалів справи.

Після перерви, в судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 21.04.2015р. представник апелянта підтримав апеляційну скаргу із відповідними змінами до неї, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, рішення місцевого господарською суду просить залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи учасників процесу, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Лабітех" є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №17-40, 2-го поверху №53-62 в літ. "А-2" заг. пл. 2582,1 м. кв., по вул. Індустріальній 3 у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу №2998 від 06.11.2000р. та акту приймання-передачі від 09.11.2000р.

На підставі рішення 47 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 06.03.2006р. №60/06 ТОВ "Лабітех" надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки по вул. Індустріальна, 3 загальною площею 0,6500 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (адміністративно-побутові приміщення).

На підставі рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008р. №356/08 ТОВ "Лабітех" надано в оренду земельну ділянку по вул. Індустріальна, 3, загальною площею 0,7065 га, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (адміністративно-побутові приміщення) строком до 01.12.2013р.

25.06.2014р. Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,7065 га по вул. Індустріальній, 3 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (механічне оброблення металевих виробів). За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації.

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 30.10.2013р. №11849663 та №11848531, листів Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06.03.2014р. №2442/0/225-14 та Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 24.02.2014р. №1221/08 речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останнє не набуло належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Індустріальній, 3 у м. Харкові.

Як встановлено перевіркою Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради відповідач в період з 01.09.2011 р. до 01.09.2014 р. не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі (орендну плату).

Відповідно до листа Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 07.08.2014р. №4574/9/20-36-15-05-21 відповідачем сплачено земельний податок за використання земельної ділянки по вул. Індустріальній, 3 у м. Харкові в сумі 160670,31 грн. за період з 01.09.2011р. до 01.07.2014р., станом на 01.08.2014р. по картці особового рахунку по земельному податку юридичних осіб обліковується переплата в сумі 156,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся із відповідним позовом та просив суд зобов'язати відповідача повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,7065 га, яка розташована по вул. Індустріальній, 3 у м. Харкові та стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 496500,81 грн., розраховані, виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшеного на розмір зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про безпідставне набуття відповідачем спірної земельної ділянки та зазначив про відсутність правових підстав для відшкодування доходів, зазначених в частині першої статті 1214 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частини 1 статті 181 Цивільного Кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 30 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу №2998 від 06.11.2000р.) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Тобто, отримавши право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №17-40, 2-го поверху №53-62 в літ. "А-2" заг. пл. 2582,1 м. кв., по вул. Індустріальній 3 у м. Харкові відповідач одночасно отримав право користування земельною ділянкою, на якій зведена ця нежитлова будівля.

Подальша реєстрація земельної ділянки передбачена статтею 202 Земельного кодексу України. Право на земельну ділянку здійснюється згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

За статтею 123 Земельного кодексу України надання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Для реєстрації земельної ділянки зацікавлена особа повинна замовити документацію із землеустрою. Більша частина цієї документації не може бути виготовлена сторонами самостійно. Для її підготовки слід звернутися до відповідної землевпорядної організації, замовити "технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку".

Згідно чинного земельного законодавства, використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Як свідчать матеріали справи, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під нерухомістю належним чином відповідачем не оформлене, проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника нерухомості на користування нерухомістю та як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно із статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою (лист Верховного Суду України від 01.04.2014р. "Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України").

Суд першої інстанції правомірно встановлює, що зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття (лист Вищого господарського суду від 01.01.2010р. "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами").

В розрізі зазначеного вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні унормованих статей Конституції України та фактично не призводить до відновлення його порушених прав.

Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, посилання позивача на безпідставне використання відповідачем земельної ділянки, в розумінні статей 1212-1215 Цивільного кодексу України, є неможливим, враховуючи наступне.

Відповідно до статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави іменуються також зобов'язаннями з безпідставного збагачення, або кондикційними зобов'язаннями. Сутність кондикційного зобов'язання як правовідношення полягає в тому, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або на підставі, яка згодом відпала, зобов'язана повернути потерпілому це майно (частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Певною мірою проблема розуміння та кваліфікації таких зобов'язань породжується нормою частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, якою визначене коло вимог, до яких також застосовуються положення глави 83 Цивільного кодексу України про реституцію, віндикацію, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У нормах статей 1213 та 1214 Цивільного кодексу України не має санкцій як міри цивільно-правової відповідальності боржника, натомість ними закріплено право та кореспондуючі ним обов'язки сторін зобов'язання з безпідставного збагачення - право потерпілого: 1) на повернення йому безпідставно набутого майна в натурі або відшкодування його вартості; 2) на відшкодування йому доходів від безпідставно набутого майна, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Норми глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" та статті 1212 Цивільного кодексу України, зокрема, можуть бути застосовані тоді, коли дії набувача майна можуть кваліфікуватися як правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, яким у постанові від 06.11.2014р. у справі №922/1087/14 вказано, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Проте, позивачем не доведено наявність вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях відповідача. Більш того, позивач у свої позовній заяві зазначає, що дії відповідача з набуття земельної ділянки, як наслідок придбання у власність будівлі, не порушують норми права, передбачені чинним законодавством, а тому ці дії з набуття земельної ділянки не є протиправними.

Констатуючи викладене колегія суддів зазначає, що суд попередньої інстанції правомірно відмовив в задоволені позовних вимог про повернення безпідставно набутого майна - земельної ділянки, оскільки це майно (земельна ділянка) не є безпідставно набутим враховуючи, що на ній знаходиться будівля, яка належить відповідачу на праві власності. Повернення земельної ділянки приведе до порушення права відповідача на будівлю, яка належить йому на праві власності.

У зв'язку із викладеним, також, є неможливим стягнення з відповідача 496500,81 грн., як доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Заявлена до стягнення сума грошових коштів розрахована позивачем, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку, зменшеного на розмір зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового Кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З встановлених колегією суддів обставин вбачається, що договори оренди позивач з відповідачем на спірну земельну ділянку не укладав, майно за актами приймання-передачі не отримував.

Більш того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Харківська міська рада діє в інтересах територіальної громади міста, а тому повинна вчиняти дії щодо усунення порушень, зокрема, з підстав недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, що знаходиться в комунальній власності. Позивачем, в порушення вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів на підтвердження того, що Департаментом земельних відносин вчинялись заходи, направлені на оформлення права користування земельною ділянкою із власником нежитлової будівлі (відповідачем) на виконання рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 24.12.2008р. №356/08, як і не надано доказів ухилення відповідача від пропозиції укласти договір оренди земельної ділянки.

Крім того, колегією суддів встановлено, що розрахунок позивача про отримані відповідачем доходи оснований на припущеннях та є недоведеним, оскільки позивачем, в порушення приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів, що відповідачем використовувалась земельна ділянка у заявленому розмірі (0,7065 га).

Разом з тим, як вже зазначалось, відповідач сплачує податок на землю під його нерухомістю, та заборгованостей по його сплаті не має.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в позові в заявленій частині.

Відповідна правова позиція узгоджується із висновками Вищого господарського суду України, викладеними в постанові від 12.03.2015р. у справі №922/4064/14.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. у справі №922/4065/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2015 року.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Плахов