КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 5011-57/9838-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Шипка В.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представника позивача - Мороз А.А. (дов. від 12.03.2015),

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23 квітня 2014 року

у справі № 5011-57/9838-2012 (головуючий суддя - Гулевець О.В., судді: Пригунова А.Б., Стасюк С.В.)

за позовом Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса"

до Компанії "MALEV Hungarian Airlines Ltd." (Авіакомпанія "МАЛЕВ Хангеріен Ерлайнз Паблік Лімітед Компані")

про визнання угоди дійсною та стягнення 77453,17 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Одеса" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "MALEV Hungarian Airlines Ltd." (Авіакомпанія "МАЛЕВ Хангеріен Ерлайнз Паблік Лімітед Компані") про визнання угоди дійсною та стягнення 77453,17 дол. США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2014 у справі № 5011-57/9838-2012 відмовлено у позові повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2014, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 08.07.2014 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.09.2014.

Ухвалою від 02.09.2014, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено відповідно до ст. 69 ГПК України та відкладено розгляд справи на 16.09.2014.

Згідно з розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 у зв'язку з перебуванням суддів Агрикової О.В. та Рудченка С.Г. у відпустці, склад суду змінено на - головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Суховий В.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 розгляд справи було відкладено на 21.04.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 заяву про самовідвід суддів Чорногуза М.Г., Агрикової О.В., Рудченка С.Г. у розгляді справи № 5011-57/9838-2012 задоволено, матеріали справи передано для визначення колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: Сотніков С.В. - головуючий, Остапенко О.М., Шипко В.В.

Ухвалою від 21.04.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2014 у справі № 5011-57/9838-2012.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Закрите акціонерне товариство «Угорські авіалінії Малев» «у процесі ліквідації», реєстраційний номер: 01-10-042034, є юридичною особою за законодавством Угорщини.

Столичний Трибунал міста Будапешт 14.02.2012 виніс постанову № 9.Fpk.01-12-000895/15 про неплатоспроможність відповідача та призначив його ліквідацію.

Згідно з Витягом з реєстру компаній Угорщини, сформований Реєстраційним Судом Столичного Трибуналу (м. Будапешт, вул. Надор, 28), станом на 11.12.2014 відповідач перебуває у процесі ліквідації, ліквідатором призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Немзеті Реорганізаціош Нонпрофіт», реєстраційний номер: 01-09-994411, юридична особа за законодавством Угорщини.

Згідно листа Центрального суду Пештського району Будапешта від 20.01.2015, відповідача в особі його ліквідатора було повідомлено про розгляд даної справи Київським апеляційним господарським судом та вручено ухвалу від 30.09.2014 про призначення до розгляду апеляційної скарги Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса" на 21.04.2015.

Між позивачем як обслуговуючою компанією та відповідачем як перевізником, було укладено Додаток Б 1.2 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) № 1147/06 від 01.01.2007 (далі - договір), в якому сторони домовились стосовно суттєвих умов наземного обслуговування рейсів перевізника та визначили у передмові до зазначеного Додатку про те, що визнають та приймають до виконання Загальні положення та Додаток «А» до Стандартної Угоди ІАТА про наземне обслуговування 1998 року у повному обсязі.

Так, за умовами договору, обслуговуюча компанія зобов'язалась за плату надавати послуги з наземного обслуговування повітряних суден перевізника, які здійснюють через Міжнародний аеропорт «Одеса», а перевізник зобов'язався приймати та своєчасно і в повному обсязі оплачувати такі послуги.

Строк угоди сторонами узгоджено з 01.01.2007 по 31.12.2007.

Перелік послуг, що надаються позивачем та тарифи на обслуговування визначено Параграфом 1 договору.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. договору, підтвердженням надання позивачем послуг з обслуговування окремого рейсу є складена та підписана сторонами "Карта на обслуговування в аеропорту «Одеса», на підставі якої складається акт виконаних робіт та виписуються рахунки, які направляються відповідачу, а відповідач на підставі отриманих рахунку та акту виконаних робіт здійснює платіж протягом 15-ти банківських днів з моменту отримання рахунку шляхом здійснення переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

В подальшому Стандартна угода ІАТА про наземне обслуговування була пролонгована сторонами шляхом укладення додатків №№ 4-13.

Згідно додатку № 13 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) № 1147/06 від 01.01.2007 строк дії договору сторонами узгоджено до 31.12.2011.

Також в матеріалах справи міститься додаток № 15, підписаний позивачем та отриманий представником відповідача про узгодження дії договору до 29.02.2012.

Сторонами не оспорювалася правомірність зазначеного договору, в тому числі додатку № 15, а тому в силу встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, цей договір про надання послуг є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Додатком № 6 до договору сторони доповнили договір наступним пунктом 6.5 «Незалежно від того чи сплинув строк дії даного договору або розірваний в односторонньому порядку, обидні сторони зобов'язані виконати свої зобов'язання, а також завершити виконання зобов'язань, що пов'язані з виконанням платежів за даним договором. Припинення дії даного договору не звільняє сторони від зобов'язань по виконанню необхідних взаєморозрахунків.

Під час розгляду справи доказів подання заяв про припинення дії договору сторонами не надано, а отже він є діючим на період виникнення спірних правовідносин та приймається судом до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з обслуговування повітряних рейсів за маршрутом «Будапешт-Одеса-Будапешт» у період з 01.12.2011 по 02.02.2012 на загальну суму 91700,18 доларів США, що підтверджується Картами обслуговування авіарейсів в аеропорту «Одеса». Вказані карти обслуговування авіарейсів відповідно до умов п. 5.2 договору підписані уповноваженими представниками відповідача, які діяли на підставі доручення від 10.02.2011 № 06.02.2011.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить і відсутність зі сторони відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо обслуговування авіарейсів та частковими оплатами відповідача.

За умовами укладеного договору відповідач взяв на себе зобов'язання протягом 15-ти банківських днів з моменту отримання рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок обслуговуючої компанії. Оплата рахунків здійснюється у доларах США.

Втім, відповідач всупереч умов договору та взятих на себе зобов'язань на підставі виставленого рахунку 31.01.2012 лише частково оплатив спожиті послуги на загальну суму 18902,45 доларів США, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 72797,73 доларів США, у зв'язку з чим позивач надіслав претензію № 34-16-268 від 06.02.2012 про сплату боргу.

Відповідач претензію не задовольнив, зобов'язання з оплати послуг не виконав.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач нарахував відповідачу на заборгованість в сумі 72797,73 доларів США пеню згідно п. 5.9 договору в розмірі 3698,22 доларів США, а також інфляційні в сумі 225,80 доларів США та 3% річних в сумі 731,42 доларів США за прострочення виконання грошового зобов'язання, які є предметом даного судового спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а за умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, зобов'язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач не надав докази на підтвердження оплати заборгованості за надані позивачем послуги в розмірі 72797,73 доларів США у період з 01.12.2011 по 02.02.2012, отже позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання по оплаті послуг з обслуговування авіарейсів у визначені договором строки належним чином не виконав, він є таким, що порушив зобов'язання.

Тоді як, за умовами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5.9 договору за умови несвоєчасної оплати наданих послуг перевізник виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 3698,22 доларів США, оскільки є арифметично вірно розрахованою та нормативно обґрунтованою.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі вказаної норми цивільного законодавства позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення з відповідача 225,80 доларів США інфляційних втрат та 731,42 доларів США 3% річних за період з 14.01.2012 по 11.06.2012, які нараховані з урахуванням часткової оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів на підтвердження виконання зобов'язання з оплати спожитих послуг за договором, як і не надав доказів не надання йому послуг у заявлений період з обслуговування повітряних суден.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 72797,73 доларів США, пені в сумі 3698,22 доларів США, а також інфляційних в сумі 225,80 доларів США та 3% річних в сумі 731,42 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач в особі ліквідатора послався на обставини визнання компанії неплатоспроможною та відкриття ліквідаційної процедури відповідно до постанови Столичного Трибуналу міста Будапешт № 9.Fpk.01-12-000895/15 від 14.02.2012.

Так, за твердженням відповідача, позивач пропустив встановлений Законом Угорщини про банкрутство та процедуру ліквідації підприємств за 1991 р. строк (закінчився 13.06.2012) на пред'явлення своїх грошових вимог, які можуть задовольнятись виключно під час судового процесу ліквідації. У зв'язку з наведеними обставинами розгляд претензій позивача іншим юридичним шляхом, у тому числі також і через Господарський суд міста Києва, на думку ліквідатора відповідача, не є правомочним.

При цьому, суд першої інстанції погодившись із запереченнями відповідача та пославшись на § 37, 67 Закону Угорщини про банкрутство та процедуру ліквідації підприємств, п. 8.13 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дійшов висновку про відмову в позові у відповідності до законодавства України, оскільки позивач не звернувся у встановлений строк з заявою про визнання його вимог до боржника - MАЛЕВ Хангеріен Ерлайнз Паблік Лімітед Кампані, який визначений в межах справи про банкрутство боржника за законодавством Угорщини.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого господарського суду помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Договір, який врегульовує спірні правовідносини, укладений сторонами в Україні у місті Одеса, передбачає, що незважаючи на статтю 9 Основної угоди, спори між сторонами вирішуються в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України за законодавством України та регламенту суду, в складі одного арбітра (п. 7.1).

Згідно з ч. 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Статтею 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави.

Відповідно до частини другої статті 81 Повітряного кодексу України розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів і рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору, який в свою чергу, відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Позаяк, сторони у договорі узгодили при вирішенні спорів застосування законодавства України, а міжнародними договорами не встановлено інші вимоги, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин застосовується національне законодавство України.

Отже, застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції норм законодавства Угорщини, які регламентують порядок заявлення кредиторських вимог до підприємства-банкрута, є помилковим та безпідставним.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 16 Договору між Україною та Угорською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 02.08.2001, ратифікований Законом України від 10.01.2002 № 2926-III, за наявності умов, визначених Договором, одна Договірна Сторона визнає та виконує такі рішення судів іншої Договірної Сторони: a) рішення у цивільних справах з майнових правовідносин, включаючи рішення, що підтверджують мирову угоду сторін спору; b) вироки в частині відшкодування збитків, заподіяних злочином; c) рішення, якими позивач зобов'язується до внесення на депозит суду коштів для забезпечення судових витрат (застава), від яких він був звільнений відповідно до статті 2, або до відшкодування витрат за розглядом справи. Договірні Сторони взаємно визнають судові рішення у цивільних справах з немайнових правовідносин.

Статтею 20 вказаного міжнародного договору встановлено, що при визнанні та виконанні рішень застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої здійснюється визнання, виконання рішень.

Відповідно до ст.ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародні договори України» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Доказів на підтвердження визнання в Україні судових рішень в іноземній процедурі банкрутства відповідача матеріали справи не містять, а отже не можуть бути підставою для встановлення певних юридичних фактів та обставин у даній справі.

Окрім майнових вимог про стягнення заборгованості, позивачем заявлено вимогу немайнового характеру про визнання дійсним укладеного сторонами додатку № 15 до договору про продовження строку його дії до 29.02.2012.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в порушення ст. 43, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України не розглянуто по суті та не прийнято судового рішення з зазначеної вище позовної вимоги про визнання угоди дійсною.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законом, зокрема, Цивільним кодексом України, що регулює загальні положення про договір, не передбачено такого способу захисту прав особи як визнання угоди дійсною.

Чинним цивільним законодавством встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України), а також встановлені підстави та правові наслідки недійсності правочину (параграф 2 глави 16 ЦК України). При цьому, Цивільним кодексом України констатується презумпція правомірності правочину та встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204).

Колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання правочину дійсним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні такої вимоги належить відмовити.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що визнається беззаперечними підставами для його скасування відповідно до вимог ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, з одночасним прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати позивачем судового збору покладаються на відповідача в розмірі 18493,02 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса" задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2014 у справі № 5011-57/9838-2012.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити частково.

5. Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Угорські авіалінії Малев» «у процесі ліквідації»/Компанії MALEV Hungarian Airlines Ltd./Авіакомпанії "МАЛЕВ Хангеріен Ерлайнз Паблік Лімітед Компані" (реєстраційний номер: 01-10-042034, юридична особа за законодавством Угорщини, Будапешт, бульвар Кєньвеш Калман 12-14) на користь Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса" (65054, м. Одеса, Аеропорт ЦА, код 30441902) 77453 (сімдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят три) долари США 17 центів, що еквівалентно 618850 (шістсот вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 83 коп. заборгованості, 18493 (вісімнадцять тисяч чотириста дев'яносто три) грн. 02 коп. судових витрат.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.В. Шипко

О.М. Остапенко