ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. Справа №908/2716/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Черленяк М.І.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», м.Київ (вх.№2380(З)/1-40) на ухвалу господарського суду Запорізької області від 25.02.2015 року по справі №908/2716/13,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест», м.Запоріжжя,

про стягнення 897 585,73 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.02.2015 року по справі №908/2716/13 (суддя Алейникова Т.Г.) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» про відстрочку виконання судового рішення та надано відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2013 року у справі №908/2716/13 строком на три місяці - до 25.05.2015 року.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк» із вказаною ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали норм процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 25.02.2015 року.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали поза увагою суду залишились факт настання негативних наслідків для позивача, пов'язаних із черговою затримкою виконання рішення та неможливість задовольнити свої вимоги до боржника протягом майже 18 місяців з дати винесення рішення та набранням ним чинності.

На думку позивача, висновок Торгово-промислової палати України не може слугувати доказом настання обставин непереборної сили, що спричинили неможливість виконання зобов'язань перед кредитором, оскільки відповідач не був позбавлений можливості виконати належним чином зобов'язання за рахунок коштів отриманих від реалізації вцілілої частини урожаю.

Також, скаржник зазначає, що відповідачем не надано суду належних доказів в обґрунтування обставин, які погіршили фінансовий стан підприємства настільки, що виконання зобов'язання було об'єктивно неможливим.

Як вказує апелянт, надані до суду звіти про фінансові результати не можуть слугувати належним та допустимим доказом у розумінні ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не мітять відміток відповідних органів про їх прийняття і складені вони станом на 30.09.2014 року, хоча заява про відстрочку виконання рішення суду була надана наприкінці лютого 2015 року.

Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що надані довідки з банківських установ про рух коштів також не можуть бути належними доказами у даній справі, оскільки довідки надані тільки з двох банків та щодо окремо визначних заявником рахунків, хоча в матеріалах справи наявні відомості щодо інших рахунків і, зокрема, в інших банківських установах, однак відомості з них не надавалися.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

24.04.2015 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6762), в якому просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 25.02.2015 року по справі №908/2716/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свою позицію відповідач обґрунтовує тотожними за змістом доводами, які викладені в заяві про надання відстрочки виконання рішення по даній справі.

Позивач та відповідач своїх представників у судове засідання Харківського апеляційного господарського суду не направили, про причини неявки суд не сповістили, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. У відповідності до штампу вихідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду (вих.№009683) ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження була направлена 14.04.2015 року у кількості двох примірників, що підтверджує належне надіслання копій процесуальних документів - ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 14.04.2015 року учасникам судового процесу.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою та зважаючи на стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні за відсутності представника боржника.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №2821-002/11 від 15.08.2011 року в сумі 897585,73 грн., яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 780817,01 грн., суми простроченої заборгованості по процентам за користуванням кредитом в розмірі 17704,92 грн., суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 96680,08 грн., суми пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 2383,72 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.10.2013 року залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.12.2013 року по справі №908/2716/13 позов ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» суму простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 780817,01 грн., суму простроченої заборгованості по процентам за користуванням кредитом в розмірі 17704,92 грн., суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 96680,08 грн., суми пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 2203,30 грн. та 17948,10 грн. судового збору.

В подальшому відповідач звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою, в якій просив надати відстрочку виконання рішення суду від 28.10.2013 року у справі №908/2716/13 строком на шість місяців.

За результатом розгляду зазначеної заяви судом першої інстанції 26.02.2014 року винесено ухвалу, якою заяву ТОВ «Газ інвест» задоволено і надано відстрочку виконання рішення суду строком на шість місяців до 10.07.2014 року.

У червні 2014 року відповідач звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою про розстрочку виконання рішення суду від 28.10.2013 року по справі №908/2716/13 згідно графіку.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.07.2014 року відмовлено ТОВ «Газ інвест» у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення від 28.10.2013 року у справі №908/2716/13.

У липні 2014 року відповідач повторно звернувся до суду першої інстанції з заявою про розстрочку виконання рішення від 28.10.2013 року у справі №908/2716/13, за результатами розгляду якої ухвалою від 14.07.2014 року повторно відмовлено в її задоволенні.

В подальшому, а саме 22.07.2014 року відповідач звернувся з заявою про відстрочку виконання судового рішення від 23.10.2013 року у даній справі до 01.09.2014 року, яка ухвалою суду від 01.08.2014 року задоволена в повному обсязі.

23.09.2014 року господарським судом Запорізької області на виконання рішення суду від 23.10.2013 року по справі №908/2716/13 видано відповідний наказ.

У грудні 2014 року відповідач звернувся до місцевого господарського суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду від 23.10.2013 року по справі №908/2716/13 строком до 20.10.2015 року.

Вказана заява ухвалою суду від 22.12.2014 року з урахуванням ухвали суду при виправлення описки від 21.01.2015 року задоволена частково і надано відстрочку виконання рішення по справі №908/2716/13 на два місяці, до 22.02.2015 року.

У лютому 2015 року ТОВ «Газ інвест» знов звернулося до господарського суду з заявою, в якій просило надати відстрочку виконання рішення по даній справі строком до 31.07.2015 року.

Суд першої інстанції, розглянувши зазначену заяву, виніс 25.02.2015 року оскаржувану ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також, не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відповідно до п.7.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, норма ст. 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, однак визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, має право відстрочення виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Приймаючи ухвалу від 25.02.2015 року про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.10.2013 року у справі №908/2716/13 до 25.05.2015 року, місцевий господарський суд визнав наявність об'єктивних обставин, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, а саме виняткових обставин, які дають право на відстрочку виконання рішення суду.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Місцевий господарський суд, приймаючи ухвалу про відстрочку виконання рішення, обмежився тільки зазначенням норм права, які регулюють питання надання відстрочки. При цьому, суд першої інстанції конкретно не визначив, які саме обставини є винятковими, що надають підстави відстрочити виконання рішення суду. Крім того, господарський суд Запорізької області не надав оцінки тій обставині, що відповідачу на протязі тривалого часу трьома різними ухвалами надавалася відстрочка виконання рішення, період якої загалом становить майже півтора роки.

Невиконання рішення, яке є обов'язковими до виконання на всій території України на протязі тривалого часу свідчить про порушення прав та інтересів позивача. Так, суд першої інстанції, не врахував негативні наслідки для ПАТ КБ «Правекс-Банк» в його господарській діяльності після надання відстрочки виконання рішення, яке не виконується боржником вже на протязі майже півтора роки, а взяв до уваги тільки негативні наслідки невиконання такого рішення для відповідача, що суперечить вимогам ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено можливість відстрочки виконання рішення лише у виняткових випадках при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У своїй заяві про відстрочку виконання рішення відповідач зазначає, що він на протязі тривалого часу (з 2012 року по 2014 рік включно) зазнає збитки в господарській діяльності у зв'язку з впливом несприятливих природнокліматичних умов, що є форс-мажорними обставинами і підтверджується висновками Торгово-промислової палати України. Дохід з підприємницької діяльності у зв'язку з несприятливими явищами в економіці знизився, а провести реалізацію майна, яке знаходиться в заставі у банку з метою оплати заборгованості не є можливим, оскільки банк не надає згоди кредитного комітету на реалізацію такого майна.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції виносячи оскаржувану ухвалу не досліджував активи та пасиви боржника, не перевірив наявності дебіторської заборгованості перед боржником. Не надав оцінки звітам про фінансову діяльність, які складені станом за півроку до моменту звернення з заявою про надання відстрочки. Не звернув уваги суд першої інстанції на відомості щодо рахунків боржника в установах банку і про рух коштів за ними, окрім тих, що були надані в якості додатку до заяви.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що неможливість реалізації заставного майна у зв'язку з відсутністю згоди кредитного комітету банку (позивача у справі) не є винятковою обставиною для надання відстрочки. При цьому, колегія суддів зазначає, що при виконанні рішення суду по даній справі майно, яке перебуває в заставі в рахунок забезпечення зобов'язання, яке було предметом дослідження по даній справі, реалізується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає, що у даній справі судом було надано опосередковано оцінку обставинам, що є порушенням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, і ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк. А дії відповідача по зверненню на протязі тривалого часу з заяви про надання відстрочки виконання рішення або розстрочки виконання рішення свідчать про затягування судового процесу, виконання рішення якого є одним із складових елементів.

Таким чином, прийняту у справі ухвалу за результатами розгляду заяви про відстрочку виконання рішення слід скасувати, як таку, що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм ст.ст. 43, 121 Господарського процесуального кодексу України та слід прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.10.2013 року у справі №908/2716/14.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» за подання апеляційної підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ «Газ інвест».

Керуючись ст. ст. 43, 49, 91, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, п. 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 25.02.2015 року по справі №908/2716/13 скасувати.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» у задоволені заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 23.10.2013 року у справі №908/2716/13 у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» (69005, м.Запоріжжя, вул. Гагаріна, 3, кв. 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» (02121, м.Київ, Кловський узвіз, 9/2, рах.№11 в ПАТ КБ «Правекс-Банк», МФО 321983, ) 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Черленяк М.І.