ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року Справа № 904/8212/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Крутовських В.І.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Скворцова В.О., довіреність №1635 від 03.10.14, представник

від позивача: Поліщук К.В., довіреність №1634 від 03.10.14, представник

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/8212/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м.Київ

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд", м.Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ", м.Дніпропетровськ

про стягнення 15411074,44 доларів США, що еквівалентно 199573413,99 грн. та стягнення 16663319,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/8212/14 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" задоволені частково.

Стягнуто солідарно з приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" та товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" на користь публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість по кредиту у розмірі 14066145,97 доларів США, що станом на 20 жовтня 2014р. еквівалентно 182156590,31 грн., заборгованість за непогашені відсотки за користування кредитом у розмірі 1344928,47 доларів США, що станом на 20 жовтня 2014р. еквівалентно 17416823,68 грн., суму непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3504416,82 грн., пеню за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 12901661,12 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" на користь публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" 73080,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом визнані обґрунтованими позовні вимоги, так як судом було встановлено факт виникнення та існування у відповідача-1 непогашеної заборгованості перед позивачем за кредитним договором №7.6-90 від 30.12.2009р. з додатковими угодами до нього, оскільки станом на час розгляду справи доказів повернення кредиту у сумі 14066145,97 доларів США (що еквівалентно 182156590,31 грн.), доказів сплати процентів за кредитом у сумі 1344928,47 доларів США (що еквівалентно 17416823,68 грн.), доказів сплати комісії у сумі 3504416,82 грн. - відповідачем-1 не надано. Водночас, як встановлено судом, в частині розрахунку пені позивачем не було враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, та часткова оплата відповідачем суми боргу, тому вимога позивача про стягнення пені була задоволена судом частково у сумі 12901661,12 грн., а в решті вимог про стягнення пені - відмовлено. Солідарне стягнення означеної заборгованості з відповідача-1 та з відповідача-2 разом вмотивовано судом посиланням на існуючі зобов'язання відповідача-2, як поручителя за договором поруки №7.6-90/П-3 від 26.12.2013р., відповідати за виконання боржником перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник. При прийнятті рішення суд керувався ст.ст. 509, 525, 526, 549, 553-555, 610-612, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" тощо.

Не погодившись із прийнятим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/8212/14, ПрАТ "ТММ-Енергобуд" (відповідач-1) звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати означене рішення місцевого господарського суду і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог у апеляційній скарзі ПрАТ "ТММ-Енергобуд" посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, що стало причиною прийняття невірного та незаконного рішення. Так апелянт вважає, що судом не з'ясована та не досліджена та обставина, що кредитний договір є неукладений, оскільки в п.14.5. його умов сторони встановили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно договору в повному обсязі. На твердження відповідача-1, такі умови не можуть розглядатися як встановлення строку дії договору, оскільки це не відповідає положенням чинного законодавства, які відносять строк дії договору до його суттєвих умов. Також, на думку відповідача-1, судом не враховано, що розмір неустойки, який складає 13158902,75 грн. в рази вище збитків, якими є понесені позивачем додаткові витрати в сумі 73080,00 грн. на сплату судового збору, та майже співрозмірний сумі процентів за користування кредитом. Вважає, що суд першої інстанції мав встановити та прийняти до уваги також інші істотні обставини такі, як те, що затримка зі сплати заборгованості за кредитним договором зумовлена фінансово-економічною кризою у країні та несприятливим інвестиційним кліматом, а фінансування замовлень продукції відповідача-1 здійснюється з держбюджету, тому відповідач-1 не мав доходу достатнього для погашення кредиту. Окрім цього, апелянт вважає, що суд припустився до процесуальних порушень не повідомивши його належним чином про нову дату слухання справи під час відкладення справи на 12.12.2014р., та незаконно відхилив його клопотання, подане 15.12.2014р. про відкладення слухання справи через неможливість представника з'явитись у судове засідання, у зв'язку з його знаходженням у Вищому господарському суді України в судовому засіданні, пов'язаному з арештом банківських рахунків у якості забезпечення позову, який є предметом даного судового розгляду, та розглянув справу по суті за відсутності представника відповідача-1 в судовому засіданні 18.12.2014р. На твердження апелянта таке порушення перешкодило відповідачу-1 бути присутнім при розгляді справи, надати пояснення та докази у справі. Вказує також на те, що позивач не виконав вимог суду щодо проведення звірення взаємних розрахунків. При цьому, на лист відповідача-1 від 11.11.2014р. про необхідність уточнення даних акту взаєморозрахунків позивачем не було надано відповідачу уточнений акт звірки для підписання. Таким чином, відповідач-1 вважає, що судом при винесенні оскаржуваного рішення не було з'ясовано остаточну суму яка підлягає стягненню, а за умови відсутності відповідача-1, це знов таки унеможливлює здійснити захист наданим йому законом прав та інтересів, що суперечить вимогам ст. 4-2 ГПК України.

ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника безпідставними, а оскаржуване рішення господарського суду законним та обґрунтованим, таким, що прийнято при повному з'ясуванні та доведеності обставин, що мають значення для справи, та у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права. Так позивач вважає, що посилання відповідача-1, що в кредитному договорі відсутній його строк є таким, що не відповідає дійсності, оскільки пунктом 6.1. кредитного договору №7.6-90 від 30.12.2009р. було встановлено, що Позичальник зобов'язаний повернути кредит не пізніше 01.07.2010р. Додатковою угодою №24 від 26.12.2013р. до цього кредитного договору були внесені зміни, зокрема, доповнено Терміни Кредитного договору терміном "Період користування кредитом", відповідно до яких датою початку першого періоду користування кредитом є дата укладення додаткової угоди №24 до цього договору - 26.12.2013р., а датою закінчення першого періоду користування кредитом є 25.06.2014р. (включно). Датою початку наступного періоду користування кредитом є 26.06.2014р., а датою закінчення періоду користування кредитом є 10.10.2014р. Вказує також, що з 25.12.2013р. Позичальник за спірним кредитним договором не виконував належним чином свої зобов'язання, у зв'язку з чим Банк прийняв рішення про відмову у продовженні кредитування на наступний період. Отже, строк користування кредитними коштами закінчився 25.06.2014р., а відтак датою настання прострочення по сплаті заборгованості за кредитним договором слід вважати 26.06.2014р. Також позивач зазначає, що посилання скаржника на нез'ясування судом остаточної суми, що підлягає стягненню, спростовуються тим, що розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви було досліджено та перевірено судом, а на виконання вимог суду позивачем на адресу відповідача-1 цінним листом від 03.11.2014р. за вих.№61-05-965 з описом вкладення було направлено акт звірки взаєморозрахунків від 03.11.2014р., однак будь-якої відповіді на вказаний лист чи підписаного акту звірки взаєморозрахунків від відповідача-1 на адресу позивача не надходило. Вважає, що відповідач-1 ухилявся від вчинення дій, покладених на нього судом щодо присутності у судових засіданнях та наданням необхідних документів. Не погоджується позивач і з твердженням відповідача-1 про завищення розміру неустойки. Зазначає, що нарахована відповідачу-1 пеня за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 13158902,75 грн. відповідає п.12.1. спірного кредитного договору, ч. 2 ст. 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Також позивач зазначає, що відповідач-1 протягом десяти місяців не погашав заборгованості перед позивачем за кредитним договором. При оформленні кредиту, відповідач-1 надав банку фінансову звітність, як надприбуткове товариство, тобто товариство працює і грошові кошти надходять на рахунки відповідача-1, у тому числі відкриті у позивача. У судовому засіданні при апеляційному та касаційному перегляді ухвали про забезпечення позову по даній справі представник відповідача-1 стверджував, що підприємство працює, виконує зобов'язання за підписаними контрактами, тендерами, у тому числі і з іноземними контрагентами. Ця інформація підтверджується і наданим до матеріалів справи фінансовим звітом за дев'ять місяців 2014 року від 01.10.2014р., з якого вбачається, що чистий дохід від реалізації продукції складає 191261000,00 грн. Натомість, протягом тривалого часу на рахунках відповідача-1 у ПАТ "ПУМБ" відсутні грошові кошти, і позивач вважає, що відповідач-1 навмисно здійснює свої грошові обороти за рахунками, відкритими в інших банках, з метою уникнення від погашення заборгованості перед позивачем. Тому, просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" - без задоволення.

ТОВ "Агро-Топ" (відповідач-2) письмовий відзив на апеляційну скаргу не надало. 27.04.2015р. подало клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач-1 був належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, але участі свого представника в судових засіданнях не забезпечив, про причини неявки в судове засідання 27.04.2015р. суд не повідомив.

Враховуючи, що відповідачі не скористалися наданим їм правом брати участь в судових засіданнях та на засадах змагальності доводити суду обґрунтованість своїх вимог та заперечень, а неявка представників відповідачів не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, повнота яких дозволяє визначитись відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути по суті в цьому судовому засіданні, в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності представників відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (Банк, позивач) та Закритим акціонерним товариством "ТММ-Енергобуд", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ТММ-Енергобуд" (Позичальник, відповідач-1), укладено кредитний договір №7.6-90 від 30.12.2009р. (кредитний договір) відповідно до п. 1.1. якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 50000000,00 грн., а Позичальник зобов'язався прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

За умовами п. 1.2. кредитного договору, кредит надається Позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, що дорівнює 50000000,00 грн.

Датою надання кредиту вважається дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника (п.4.3. кредитного договору).

У пункті 6.1. умов кредитного договору сторони встановили, що Позичальник зобов'язаний повернути кредит в обсязі 50000000,00 грн. не пізніше 01.07.2010р. включно.

За умовами п. 14.5. кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього договору в повному обсязі.

В подальшому сторонами кредитного договору №7.6-90 від 30.12.2009р. були внесені зміни до його умов шляхом укладання низки додаткових угод до нього: №1 від 29.07.2011р., №2 від 26.12.2011р., №3 від 21.02.2012р., №4 від 11.10.2012р., №5 від 27.12.2012р., №6 від 15.02.2013р., №7 від 30.09.2010р. Крім того, були укладені додаткові угоди №8 від 21.12.2010р., №9 від 23.12.2010р., №10 від 01.04.2011р., №11 від 01.06.2011р., №12 від 30.06.2011р., №13 від 07.07.2011р., №14 від 31.10.2011р., №14 від 31.10.2011р., №15 від 25.01.2012р., №16 від 15.02.2012р., №17 від 21.03.2012р., №18 від 31.07.2012р., №19 від 31.08.2012р., №20 від 28.09.2012р., №21 від 31.10.2012р., №22 від 12.12.2012р., №23 від 30.08.2013р.

26.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "ТММ-Енергобуд" (Позичальник) було укладено останню додаткову угоду №24 до кредитного договору №7.6-90 від 30.12.2009р., відповідно до пункту 1.1. якої встановлено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі 14243682 доларів США 61 цент, а Позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

За умовами кредитного договору (з урахуванням внесених до нього змін) датою початку першого періоду користування кредитом є дата укладення Додаткової угоди №24 до договору - 26.12.2013р., а датою закінчення першого періоду користування кредитом є 25.06.2014р. (включно). Датою початку наступного періоду користування кредитом є 26.06.2014р., а датою закінчення періоду користування кредитом є 10.10.2014р.

Відповідно до умов п.п. 7.2. та 7.3 Додаткової угоди №24 до Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 12,5% річних та комісію за встановлення ліміту фінансування.

Крім цього, відповідач-1, як позичальник за кредитним договором (п.7.3.1. кредитного договору), зобов'язаний сплатити банку комісію за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3504416,82 грн. не пізніше 30.06.2014 року відповідно до наведеного графіку: 30.01.2014р. - суму 600000,00 грн., 28.02.2014р. - суму 600000,00 грн., 28.03.2014 р. - суму 600000,00 грн., 30.04.2014р. - суму 600000,00 грн., 30.05.2014р. - суму 600000,00 грн., 30.06.2014р. - 504416,82 грн.

З метою забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (поручитель) було укладено договір поруки № 7.6-90/П-3 від 26.12.2013р.

Пунктом 1.1. договору поруки встановлено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань вказаних в п. 2 цього договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо.

Згідно з пунктом 1.3. договору поруки, у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Пунктом 2.1. договору поруки встановлено, що порукою забезпечується виконання зобов'язань боржника перед кредитором з кредитного договору № 7.6-90 від 30.12.2009 року, укладеного між кредитором та боржником.

Судом встановлено із матеріалів справи, що відповідно до умов кредитного договору, позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, відкривши відповідачу-1 позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами: № від 30.12.2009р. на суму 11873398,26 грн.; № від 14.01.2010р. на суму 1332000,00 грн.; № від 18.01.2010р. на суму 6632791,00 грн.; № від 12.02.2010р. на суму 9621012,27 грн.; № від 16.02.2010р. на суму 491607,22 грн.; № від 01.03.2010р. на суму 3838877,10 грн.; № від 13.08.2010р. на суму 8869221,61 грн.; № від 19.10.2010р. на суму 1 206 413,97 грн.; № від 18.11.2010р. на суму 6916237,50 грн.; № від 01.12.2010р. на суму 4633181,27 грн.; № від 21.12.2010р. на суму 1550000,00 грн.; № від 27.12.2010р. на суму 1730000,00 грн.; № від 10.01.2011р. на суму 5 530 084,64 грн.; № від 14.02.2011р. на суму 9453766,86 грн.; № від 15.02.2011р. на суму 486897,28 грн.; № від 14.06.2011р. на суму 6912590,51 грн.; № від 07.07.2011р. на суму 259801,29 грн.; № від 28.07.2011р. на суму 258720,36 грн.; № від 12.08.2011р. на суму 10029443,17 грн.; № від 25.01.2012р. на суму 11792697,50 грн.; № від 16.02.2012р. на суму 10417468,45 грн.; № 408099 від 12.12.2012р. на суму 15337340,25 доларів США, що еквівалентно 122591360,62 грн.

Як вказував позивач, починаючи з 25.12.2013р. зі своєї сторони відповідач-1 (Позичальник) не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачував відсотки за користування кредитом та не виконував графік погашення кредиту, має заборгованість із сплати комісії за встановлення ліміту фінансування, тому Банк прийняв рішення про відмову у продовженні кредитування на наступний період.

Таким чином, відповідно до умов договору кредитування строк користування кредитними коштами закінчився 25.06.2014р. - зі спливом строку дії першого періоду користування кредитом, а з 26.06.2014р. розпочався період прострочки виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Так за розрахунком позивача у відповідача утворилась заборгованість за кредитом у сумі 14066145,97 доларів США, що станом на 20.10.2014р. еквівалентно 182156590,31 грн.

Відповідач-1 зі своєї сторони доказів про перерахування позивачу грошових коштів на виконання кредитного договору до матеріалів судової справи не надав.

У зв'язку із тим, що відповідач-1 належним чином умови кредитного договору не виконав, позивачем була заявлена до стягнення заборгованість за кредитом у сумі 14066145,97 доларів США, що станом на 20.10.2014р. еквівалентно 182156590,31 грн., а також нарахована та заявлена до стягнення заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом за період з 25.12.2013 року по 22.09.2014 року, розмір якої становить 1344928,47 доларів США, що станом на 20.10.2014 року еквівалентно 17416823,68 грн., та заборгованість за непогашеною комісією за встановлення ліміту фінансування у сумі 3504416,82 грн.

Відтак, виникнення спору спричинене неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та пені за прострочення виконання зобов'язань.

Відхиляючи доводи відповідача-1 наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду виходить із слідуючого.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення папаграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень частини 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначає ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, в також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 3 ст. 180 Господарського кодексу України також визначає, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як визначає ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Виходячи із положень ст.ст. 1049 та 1054 Цивільного кодексу України, які визначають предмет кредитного договору та обов'язки позичальника, однією із істотних умов такого договору є строк, у який позичальник зобов'язаний повернути грошові кошти (кредит).

Як зазначено у пунктах 1.2. та 6.1. кредитного договору в його первісній редакції, надання коштів Банком відбувається у вигляді поновлювальної кредитної лінії, а повернення цих коштів має бути здійснене Позичальником не пізніше 01.07.2010р.

Шляхом укладення вищевказаних додаткових угод до кредитного договору 37.6-90 від 30.12.2009р. позивач та відповідач-1 неодноразово вносили зміни до цього договору, зокрема й до пункту 6.1., який встановлює остаточну дату повернення грошових коштів, визначали у відповідних графіках розміри платежів та порядок повернення кредитних грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом тощо.

Таким чином, така суттєва умова як строк повернення грошових коштів (кредиту) була встановлена в умовах означеного кредитного договору. Щодо строку дії означеного кредитного договору, який визначається як час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України), то домовленість сторін у п.14.5. про те, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно договору в повному обсязі - слід вважати вказівкою на подію, яка має неминуче настати, що не суперечить приписам ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України

Наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи, із посиланням на лист Національного банку України від 18.08.2004р. №18-111/3249-8378 "Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності", не спростовують висновків місцевого господарського суду стосовно того, що між позивачем та відповідачем був укладений вказаний кредитний договір із визначеним строком для повернення кредитних коштів. Погоджується з таким і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Як вірно встановив місцевий господарський суд, відповідно до пункту 6.1. кредитного договору з урахуванням додаткової угоди № 24 від 26.12.2013р., строк повернення кредиту є таким, що настав 25.06.2014р. Станом на час розгляду справи доказів повернення кредиту у сумі 14066145,97 доларів США, що еквівалентно 182156590,31 грн., - відповідачем-1 не надано.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до пункту 7.2.1. кредитного договору з урахуванням додаткової угоди № 24 від 26.12.2013р. проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 12,5%.

Пунктом 7.2.1.1. кредитного договору встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав (в т. ч. форс-мажорного характеру) одного із зобов'язань/умов, встановлених п. 10.3.6.1. або п. 10.3.6.4. цього договору, незважаючи на положення п. 7.2.1. Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 14,5% річних.

Згідно з пунктом 7.2.2. кредитного договору (з урахуванням додаткової угоди № 24 від 26.12.2013р.), період нарахування відсотків складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 24 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший робочий день після 24 числа (з його урахуванням).

Відповідно до пункту 7.2.3. кредитного договору проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом.

Нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 24 числом кожного місяця (пункт 7.2.4. кредитного договору).

Відповідно до розрахунків позивача заборгованість відповідача-1 зі сплати процентів за користуванням кредитом становить 1344928,47 доларів США, що еквівалентно 17416823,68грн.).

Доказів перерахування грошових коштів на виконання умов кредитного договору про сплату процентів за користування кредитними коштами (у період починаючи з 25.12.2013р.), відповідач-1 до матеріалів судової справи також не надав.

За змістом пункту 7.3.1. кредитного договору з урахуванням додаткової угоди №24 від 26.12.2013р. позичальник також зобов'язаний сплатити банку адміністративну комісію за встановлення ліміту фінансування, розмір якої за розрахунком позивача становить суму 3504416,82 грн. не пізніше 30.06.2014р.

Станом на час розгляду справи доказів сплати комісії у сумі 3504416,82 грн. відповідачем-1 не надано.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, як вірно було встановлено місцевим господарським судом, встановлені вище обставини свідчать про порушення відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 12.1. кредитного договору, у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань, банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити на користь банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов'язання за весь час прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача в частині пені, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки при проведенні розрахунку пені позивачем не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, та часткова оплата відповідачем суми боргу, то вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню лише частково у сумі 12901661,12 грн., а саме:

1) пеня за порушення строків повернення суми кредиту: - на суму 100000 доларів США (що еквівалентно 1348970,09 грн.) за період з 01.02.2014р. по 02.08.2014р. у розмірі 116085,34 грн.; на суму 400000,00 доларів США (що еквівалентно 5395883,60 грн.) за період з 01.03.2014р. по 30.08.2014р. у розмірі 514013,35 грн.; на суму 322463,36 доларів США (що еквівалентно 4 349 936, 89 грн.) за період з 18.09.2014р. по 22.09.2014р. у розмірі 14897,04 грн.; на суму 100000,00 доларів США (що еквівалентно 1348970,09 грн.) за період з 01.04.2014р. по 22.09.2014р. у розмірі 134860,05 грн.; на суму 200000,00 доларів США (що еквівалентно 2697941,80 грн.) за період з 01.05.2014р. по 22.09.2014р. у розмірі 233796,98 грн.; на суму 200000,00 доларів США (що еквівалентно 2697941,80 грн.) за період з 31.05.2014р. по 22.09.2014р. на суму 191664,74 грн.; на суму 13243682,61 доларів США (що еквівалентно 178653424,50 грн.) за період з 26.06.2014р. по 22.09.2014р. на суму 10273795,56 грн. При обчисленні пені судом застосовано офіційний курс НБУ станом на 22.09.2014р. (офіційний курс НБУ, який вказано позивачем в розрахунку суми позову).

2) пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом: 163208,86 доларів США (що еквівалентно 2201640,03 грн.) за період з 28.01.2014р. по 29.07.2014р. на суму 186566,37 грн.; 143425,97 доларів США (що еквівалентно 1934774,60 грн.) за період з 26.02.2014р. по 27.08.52014 року на суму 182398,89 грн.; 138480,25 доларів США (що еквівалентно 1868058,27 грн.) за період з 26.03.2014р. по 22.09.2014р.) на суму 190746,66 грн.; 153317,42 доларів США (що еквівалентно 2068207,38 грн.) за період з 26.04.2014р. по 22.09.2014р. на суму 184608, 76 грн.; 153317,42 доларів США (що еквівалентно 2068207,38 грн.) за період з 27.05.2014р. по 22.09.2014р. на суму 151234,12 грн.; 148371,69 доларів США (що еквівалентно 2001490,92 грн.) за період з 26.06.2014р. по 22.09.2014р. на суму 115099,44 грн.; 148371,69 доларів США (що еквівалентно 2001490,92 грн.) за період з 26.07.2014р. по 22.09.2014р. на суму 80882,17 грн.; 158263,14 доларів США (що еквівалентно 2134923,70 грн.) за період з 27.08.2014р. по 22.09.2014р. на суму 39481,47 грн.

3) пеня за порушення строків сплати комісії за встановлення ліміту фінансування: 600000,00 грн. за період з 31.01.2014р. по 01.08.2014р. на суму 51435,62 грн.; 600000,00 грн. за період з 01.03.2014р. по 30.08.2014р. на суму 57156,16 грн.; 600000,00 грн. за період з 29.03.2014р. по 22.09.2014р. на суму 60624,66 грн.; 600000,00 грн. за період з 01.05.2014р. по 22.09.2014р. на суму 51994,52 грн.; 600000,00 грн. за період з 31.05.2014р. по 22.09.2014р. на суму 42624,66 грн.; 504416,82 грн. за період з 01.07.2014р. по 22.09.2014р. на суму 27694,56 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки у разі порушення зобов'язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання. Кредитор не зобов'язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання зобов'язання боржником.

Щодо виконання зобов'язань, які виникли перед позивачем у відповідача-2, то, як вірно встановив місцевий господарський суд, 29.08.2014р. позивач направив відповідачу-2 вимогу №61-05-712 (а.с.27 т.1), у якій запропонував відповідачу-2, як поручителю, в строк не пізніше 3-х банківських днів з отримання цієї вимоги погасити заборгованість, що виникла у відповідача-1 за кредитним договором.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальністю поручителя.

Частиною 1 статті 555 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Дослідивши умови договору поруки та встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що відповідач-2 (поручитель) відповідає перед позивачем (кредитором) за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і відповідач-1 (боржник), включаючи сплату основного боргу, процентів, комісії та неустойки.

Тому наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача-1 та з відповідача-2 солідарно на користь позивача означеної вище заборгованості у розмірі 215979491,93 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 14066145,97 доларів США, що станом на 20.10.2014р. еквівалентно 182156590,31 грн.; заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом - 1344928,47 доларів США, що станом на 20.10.2014р. еквівалентно 17416823,68 грн.; сума непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування - 3504416,82 грн.; сума пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань - 12901661,12 грн.

Відносно доводів відповідача про необґрунтоване задоволення судом позовних вимог в частині стягнення пені, розмір якої як неустойки мав бути оцінений судом у порівнянні із дійсними збитками позивача та зменшений за правилами, які встановлюють положення ст. 233 Господарського кодексу України, то колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що заборгованість за основною сумою кредиту визначається у іноземній валюті (доларах США), у той час як нарахування пені відповідно до умов договору визначається у національній валюті (гривні), тому нарахована сума пені у гривнях є співрозмірною до основного боргу. До того ж, обумовлений сторонами в п. 12.1. кредитного договору порядок нарахування пені та її розмір (подвійна ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) - відповідає положенням ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та є загальновживаними у господарській діяльності, зокрема у сфері банківського кредитування. Тому такі нарахування є правомірними.

Доказів на підтвердження дійсного існування обставин, які можуть бути враховані судом при вирішенні питання зменшення розміру санкцій, як і клопотання про зменшення розміру таких санкцій, відповідач суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції не надав.

Посилання відповідача на допущені судом порушення норм процесуального права також спростовуються матеріалами судової справи.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 23.10.2014р. порушив провадження у справі, прийняв позовну заяву ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" до розгляду та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 12.11.2014р. Ухвала про порушення провадження у справі була отримана відповідачем 30.10.2014р., що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с.35 т.2).

12.11.2014р. на адресу господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання від представника відповідача-1 Чернюк В.В. не проводити слухання справи за його відсутності та про відкладення слухання справи на інший час, у зв'язку з тим, що він єдиний, обізнаний з матеріалами справи на сьогоднішній день представник і не має можливості представляти інтереси ПрАТ "ТММ-Енергобуд", тому що перебуває у відрядженні.

Як свідчать матеріали справи, ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2014р. про відкладення розгляду справи була отримана відповідачем 19.11.2014р., підтвердженням чого є відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах судової справи (а.с.52 т.2).

04.12.2014р. відповідач-1 в судове засідання не з'явився і судом було відкладено слухання справи на 18.12.2014р. Ухвала про відкладення розгляду справи була отримана відповідачем-1 08.12.2014р., що також підтверджено рекомендованим поштовим повідомленням (а.с.130 т.2).

18.12.2014р. до господарського суду надійшло клопотання представника відповідача-1 Чернюк В.В. від 15.12.2014р. про відкладення розгляду справи на інший час, в якому знов було зазначено, що він єдиний, обізнаний з матеріалами справи на сьогоднішній день представник та не має можливості представляти інтереси ПрАТ "ТММ-Енергобуд", у зв'язку із знаходженням у судовому засіданні у Вищому господарського суді України.

Відтак матеріали справи свідчать, що відповідач-1 був обізнаний про час і місце судових засідань та мав достатній (розумний) строк для підготовки та наданню суду першої інстанції своїх письмових заперечень на позов, виходячи із яких суд першої інстанції міг визначитись із тим чи має відповідач дійсні наміри доводити обґрунтованість своєї позиції у справі на принципах змагальності, зокрема шляхом надання суду письмових доказів чи усних пояснень уповноваженим представником відповідача.

Як відзначив у оскаржуваному рішення суд першої інстанції, ним було відхилене чергове клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, мотивоване зайнятістю представника відповідача-1 у цей день у іншому судовому засіданні, яке відбудеться у Вищому господарському суді України, з урахуванням тих обставин, що відповідач-1 належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду спору, справа може бути розглянута без участі представника відповідача-1, його неявка не перешкоджає вирішенню спору, доказів на підтвердження неможливості забезпечити явку представника в судове засідання не надано та враховуючи закінчення строку вирішення спору, встановленого ст. 69 ГПК України, та приймаючи до уваги те, що наслідком чергового відкладення розгляду справи є невиправдане затягування розгляду справи, що не узгоджується, зокрема, з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В обґрунтування неможливості вирішення спору відповідач-1 вказує на нез'ясування судом остаточної суми, що підлягає стягненню, оскільки позивачем не були виконані вимоги суду про здійснення між сторонами взаємних розрахунків. Проте такі доводи відповідача-1 не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки розрахунок заборгованості, що був долучений позивачем до позовної заяви був предметом дослідження та перевірено судом, а на виконання вимог суду позивачем на адресу відповідача-1 цінним листом від 03.11.2014р. за вих.№61-05-965 з описом вкладення було направлено акт звірки взаєморозрахунків від 03.11.2014р., однак будь-якої відповіді на вказаний лист чи підписаного акту звірки взаєморозрахунків від відповідача-1 на адресу позивача не надходило.

За встановлених вище обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що неявка представника відповідача не перешкоджала остаточному вирішенню справи в судовому засіданні 18.12.2014р., тому відмова в задоволення клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи була здійснена судом без порушень норм процесуального права, а відтак є обґрунтованою та законною.

Враховуючи викладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, і підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, немає. Тому апеляційна скарга відповідача-1 задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/8212/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 30.04.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя В.І. Крутовських