ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р.Справа № 913/1174/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Інте Т.В.

судді: Ємельянова О.О. , Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Вугілля України", м. Київ
до Державного підприємства "Антрацит", м. Дружківка
про стягнення збитків
за участю представників сторін:

позивача - Загнітко Я.А., дов. № 31-03/237-Д від 31.03.15 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Вугілля України", в травні 2014 року звернувся до господарського суду Луганської області з вимогами про стягнення з Державного підприємства "Антрацит" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" збитків у розмірі 108936,72 грн. у порядку регресу, понесених внаслідок додаткових витрат, та судового збору в сумі 2178,74 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором постачання №21-11/1-ЕН від 19.04.11 р.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.05.2014 року по справі 913/1174/14 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 26.05.2014.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.06.2014 розгляд справи відкладено на 04.07.14 р., у зв'язку з неявкою відповідачів та необхідністю витребування додаткових доказів.

Розпорядженням голови господарського суду Луганської області від 04.07.2014 р., у зв'язку зі складністю справи № 913/1174/14, для розгляду вказаної справи призначена судова колегія.

Розпорядженням голови ВГСУ № 28-р від 02.09.14 р. було визначено, що у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя господарськими судами Луганської та Донецької областей, розгляд господарський справ підсудних господарському суду Луганської області здійснюється господарським судом Харківської області.

16 грудня 2014 року, у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя господарським судом Луганської області, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з метою вирішення спору по справі № 913/1174/14.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Харківської області від 18.12.2014 р., для розгляду справи № 913/1174/14 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Інте Т.В., судді Ємельянова О.О., Жиляєв Є.М.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.15 р., за клопотанням позивача, строк розгляду справи продовжено по 03.03.15 р.

У зв'язку з навчанням судді Жиляєва Є.М., розпорядженням заступника голови господарського суду Харківської області від 18.02.2015 р., для розгляду справи №913/1174/14 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Інте Т.В., судді Ємельянова О.О., Калініченко Н.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.15 р., за заявою позивача про відмову від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська", провадження у справі №913/1174/14 в частині стягнення збитків з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" - припинено, на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

25.03.15 р. позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що правовідносини між сторонами носять зобов'язальний характер і виходять саме з договору поставки № 21-11/1-ЕН від 19.04.11 р.

Суд, дослідивши надані пояснення, долучив їх до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 08.04.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, 10.03.15 р. надав заперечення на відзив відповідача, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача - Державного підприємства "Антрацит" в жодне судове засідання не з'явився, 17.02.15 р. надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що позивачем не доведено допущення цивільного правопорушення Державним підприємством "Антрацит" при виконанні спірного договору, а отже, підстави покладення на відповідача відповідальності за протиправну поведінку у вигляді стягнення збитків, відсутні. Крім того, відповідач зазначив про відсутність факту перевантаження вагонів вугільною продукцією, у зв'язку з не підтвердженням цього перевантаження актами звірки по кількості та якості. Відповідач також зауважив, що заяви про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог не є доказами понесення збитків позивачем, оскільки вони складені в односторонньому порядку та не підтверджують рух активів у сторін.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

19.04.11 року між Державним підприємством "Вугілля України" (покупець, позивач) та Державним підприємством "Антрацит" (постачальник, відповідач) було укладено договір постачання вугільної продукції № 21-11/1-ЕН від 19.04.2011 року (далі - договір)(а.с. 23-30), відповідно до умов якого, постачальник (відповідач) зобов'язався поставити вугільну продукцію належної якості, а покупець (позивач) прийняти її та оплатити.

Згідно з п. 1.1. договору, постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію (надалі вугілля) в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі.

За умовами п. 2.1. договору, вугілля постачається на умовах DDP (залізнична станція призначення). Відповідно міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс", продавець несе всі ризики та витрати до поставки товару до місця призначення.

Відповідно до п. 3.1.2. договору, постачальник (відповідач) зобов'язався здійснювати завантаження вугіллям однорідної якості всіх вагонів партії та по всій глибині вагону в справні, очищені від залишків попереднього вантажу, сміття вагони та у відповідності до вимог завантаження, що ставляться залізницею.

Відповідно до п. 8.3. договору, у випадку прийняття вугілля, якісні показники якого не відповідають умовам договору, а також пунктам 3.1.2 та 3.1.3, постачальник повністю відшкодовує затрати покупця та вантажоотримувача по оплаті користування вагонами, витрат на подачу - прибирання, маневрових робіт та інше.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що на взаємовідносини сторін по постачанню та прийманню вугілля розповсюджуються вимоги Статуту залізниць України та нормативних актів, що видаються відповідно до Статуту.

Відповідно до п. 8.1. договору, сторони гарантують відповідальність порядку приймання - передачі вугілля за кількістю та якістю до вимог чинних нормативних документів та цього договору.

Додатком № 02/12-3 від 30.01.12 р. до договору (оборотна сторона а.с. 31) передбачено, що у період з 01.02.12 р. по 29.02.12 р. відповідач зобов'язався відправити, а вантажоотримувач - Трипільська ТЕС ПАТ "Центренерго" прийняти вугілля від вантажовідправника - ЦЗФ "Нагольчанська".

В той же час, 30 грудня 2011 р. між Державним підприємством "Вугілля України" (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним підприємством "Центренерго" (покупець) було укладено договір поставки вугілля №111/6 (далі - договір №111/6)(а.с. 34-37), згідно з яким, позивач зобов'язався поставити вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками наведеними в договорі, а Публічне акціонерне підприємство "Центренерго" - прийняти та оплатити вугільну продукцію.

Відповідно до умов договору № 111/6, зобов'язання по поставці вугілля покладено на позивача (п. 3.1.1 договору). За умовами п. 2.1 договору вугілля постачається на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2000р., відповідно до яких позивач несе всі ризики та витрати до поставки товару до місця призначення, тобто до залізничної станції Трипілля-Дніпровське.

На виконання умов договору № 21-11/1-ЕН від 19.04.2011 року, у січні-березні 2012 року ЦЗФ "Нагольчанська" на адресу Публічного акціонерного підприємства "Центренерго" були відправлені залізничні вагони №№ 68802784, 63656359, 66775701, 67868133, фактична маса вантажу в яких перевищувала зазначену в накладних.

Надлишок вантажу з указаних вагонів було перевантажено в інші вагони, у зв'язку з чим, відповідно до п. 1.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 24.11.2000 року № 644 з вантажоотримувача (ПАТ "Центренерго") було стягнуто збитки в сумі 21986,40 гри. за додаткові послуги по перевантаженню надлишку вантажу.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі залізничними накладними №№ 53075024, 48562367, 48562656, актами загальної форми №№ 198 від 29 січня 2012 р., 275 від 5 березня 2012 р., комерційними актами №№ АА 042359/32/39 від 25 січня 2012 р., АА 042415/80/49, АА 042416/81/50 від 4 березня 2012 р., накопичувальними картками №№ 04020085 від 4 лютого 2012 р., 07030199 від 7 березня 2012 р., переліками Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" №№ 0402 від 4 лютого 2012 р., 0502 від 2 лютого 2012 р., 0703 від 7 березня 2012 р., 1003 від 10 березня 2012 р. (а.с. 42-55).

В свою чергу, ПАТ "Центренерго", як вантажоотримувач спірного вугілля, звернулося до господарського суду м. Києва про стягнення з ДП "Вугілля України" збитків у загальному розмірі 21986,40 грн.

26.02.2013 року господарський суд м. Києва прийняв рішення у справі №910/2430/13, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.13 р., відповідно до якого, з ДП "Вугілля України" було стягнуто 21986,40 грн. - завданих збитків та 1720,50 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Зазначене рішення до касаційної інстанції не оскаржувалось та набрало законної сили 26.06.13 р.

ДП "Вугілля України" вищезазначене рішення суду виконало, що підтверджується заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 01.08.2013р. № 1298/10 на суму 701612,35 грн. (а.с. 62), в п. 7 абз. 4 якої зазначено, що зобов'язання ДП - "Вугілля України" по виконанню грошового зобов'язання в сумі 21986,40 грн. перед ПАТ "Центренерго" на підставі рішення суду №910/2430/13 (п. 4 заяви), припиняється зарахуванням зустрічних вимог повністю. Рух вказаних коштів підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між позивачем та ПАТ "Центренерго" (а.с. 208), який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Крім того, на виконання умов договору № 21-11/1-ЕН від 19.04.2011 року, у вересні 2012 року на адресу вантажоодержувача - Трипільська ТЕС ПАТ "Центренерго" (вантажовідправник - ЦЗФ "Нагольчанська") були відправлені вагони №68730357, №68406545, №68780006, №68980572, №68750025, №68730274, №68798636, №68822856, №68821024, №68516459, №68747124, №65302077, №67895789, №67875633 та №58790047 з вугіллям за залізничними накладними №50673128, №50693431, №50693523, №50693456, №50673268, №50754381, №50770320, №50768175, №51164655 та №51335511, наявними в матеріалах справи (а.с. 65- 82).

На шляху прямування було перевірено масу вантажу та виявлено перевантаження маси проти зазначеної. Факт надлишку вантажу у вказаних вагонах засвідчено комерційними актами АА №046841/481/272, АА №046851/488/291, АА №046842/482/273, АА №246844/483/274, АА №046846/484/275, АА №046856/493/293, АА №046857/494/294, АА №046855/492/292, АА №046876/512/298, АА №046893/528/300 (а.с. 89-99) та актами загальної форми №1235, №1239, №1243, №1246, №1260, №1327 (а.с. 83-88).

Надлишок вугілля був перевантажений з вагонів №68730357, №68406545 (накладна №50673128) у вагон №64212665 (накладна №47115001), АЗФ №1235, з вагонів №68780006, №68980572 (накладна №50693431), №6750025 (накладна №50693522), №68730274, №68798636, №68822956, №68821024 (накладна №50693456) у вагон №67662536 (накладна №), АЗФ №1239, з вагону №68516459 (накладна №50673268) у вагон №66168816 (накладна №47221817), АЗФ №1243, з вагонів №68747120 (накладна №50754381), №65302077 (накладна №50770320), №67895789 (накладна №50768175) у вагон №67606186 (накладна №47255484, АЗФ №1246, з вагона №67875633 (накладна №51164655) у вагон №65386112 (накладна №47481627), АЗФ №1260, з вагону №68790047 (накладна №51335511) у вагон №65386112 (накладна №47534250), АЗФ №1327.

За надання вище зазначених послуг ДТГО "Південно-Західна залізниця", ПАТ "Центренерго" у вересні 2012 року сплатило кошти за перевантаження та перевезення надлишку вантажу у розмірі 86950,32 грн., що підтверджується накопичувальними картками №№ 01090683, 01090684, 07090692, 27090729, 28090733 (а.с. 99-105) і переліками ТеХПД № 0409, 1209, 1909, 2609, 2709, 2809 (а.с. 106-111).

На підставі викладених обставин, ПАТ "Центренерго", як вантажоотримувач спірного вугілля, звернулося до господарського суду м. Києва про стягнення з ДП "Вугілля України" збитків у загальному розмірі 86950,32 грн.

14.10.2013 року р. господарський суд м. Києва прийняв рішення у справі №910/14743/13, відповідно до якого, з ДП "Вугілля України" було стягнуто 86950,32 грн. збитків та 1739,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Виконання вказаного рішення суду ДП "Вугілля України" підтверджується заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.12.2013р. № 2055/10 на суму 104564,31 грн. (а.с. 115), в п. 5 абз. 1 якої зазначено, що зобов'язання ДП "Вугілля України" щодо виконанню грошового зобов'язання на суму 86950,32 грн. перед ПАТ "Центренерго" на підставі рішення суду №910/14743/13 (п. 1 заяви), припиняється зарахуванням зустрічних вимог повністю. Рух вказаних коштів підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між позивачем та ПАТ "Центренерго" (а.с. 207), який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Таким чином, ДП "Вугілля України" були сплачені на користь ПАТ "Центренерго" збитки на загальну суму 108936,72 грн. (86950,32 грн. та 21986,40 грн.)

Позивач, в свою чергу вважає, що вищезазначені збитки виникли у зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором № 21-11/1-ЕН від 19.04.2011 року, відповідно до умов якого, саме постачальник повністю відшкодовує затрати покупця та вантажоотримувача по оплаті користування вагонами, витрат на подачу - прибирання, маневрових робіт та інше, що стало причиною звернення з даним позовом до господарського суду.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія дійшла висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про відшкодування збитків у розмірі 108936,72 грн. в порядку регресу, завданих неналежним виконанням ДП "Антрацит" договірних зобов'язань, вказані збитки складаються зі збитків, які були сплачені позивачем на виконання рішень господарського суду м. Києва у справах №№ 910/2430/13 та 910/14743/13.

Отже, спір по справі № 913/1174/14 має похідний характер від спорів по господарським справам №№ 910/2430/13 та 910/14743/13.

Так, під час розгляду господарським судом м. Києва справ №№ 910/2430/13 та 910/14743/13 були встановлені факти перевантаження вугіллям вагонів, направлених за спірними видатковими накладними, що стало причиною понесення ПАТ "Центренерго" додаткових витрат в сумі 108936,72 грн., які в подальшому були стягнуті у якості збитків з позивача по даній справі.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В даному випадку - це позивач у справі.

Враховуючи набрання рішеннями по справах №№ 910/2430/13 та 910/14743/13 законної сили, суд вважає доведеним факти перевантаження спірних вагонів вугільною продукцією, що спростовує твердження відповідача про відсутність фактів перевантаження вагонів, у зв'язку з не підтвердженням цього перевантаження актами звірки по кількості та якості. За викладених обставин, посилання відповідача на відсутність документального підтвердження реального здійснення додаткових робіт з перевантаження надлишку вугілля у інші вагони, також відхиляються та спростовуються вищезазначеними рішеннями господарського суду м. Києва.

Таким чином, керуючись ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України, судова колегія приходить до висновку про доведеність розміру збитків позивача в сумі 108936,72 грн., які виникли внаслідок перевантаження спірних вагонів вугільною продукцією.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі. Учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу (ст. 228 ГК України).

Так, Державне підприємство "Вугілля України", сплативши на користь ПАТ "Центренерго" 108936,72 грн. за рішеннями господарського суду м. Києва по справах №№ 910/2430/13 та 910/14743/13 понесло збитки та отримало право їх регресного відшкодування за рахунок винної особи.

Згідно з п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно із ч. 1,2 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено ; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які вона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225. Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

У відповідності до частини 1 статті 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Так, між сторонами був укладений договір поставки № 21-11/1-ЕН від 19.04.2011 року.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 207 ГК України). Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень ч. 2 ст. 207 ГК України).

Суд зазначає, що договір перевезення між сторонами не укладався, обов'язок відправлення спірної вугільної продукції був покладений на третю особу - ТОВ ЦЗФ "Нагольчанська"

В той же час, пунктом 1 ст. 918 Цивільного кодексу України встановлено, що завантаження вантажу здійснюється у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з пунктом п. 3.1.2 договору, відповідач зобов'язаний здійснювати завантаження вугіллям однорідної якості всіх вагонів партії та по всій глибині вагону у справні, очищені від залишків попереднього вантажу, сміття, тощо, вагони та у відповідності до вимог завантаження, що ставляться залізницею.

Нормами ст.24 Статуту залізниць України (далі - Статут) встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту, при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі ст. 124 Статуту, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов'язані відшкодувати збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Втім, судова колегія наголошує, що умови Статуту на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо відшкодування збитків не розповсюджуються, оскільки ані позивач, ані відповідач не є сторонами договору про перевезення вантажу. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем по даній справі носять зобов'язальний характер і виходять саме з договору поставки № 21-11/1-ЕН від 19.04.2011 року.

Подібної судової практики дотримується ВГСУ у своїй постанові від 20.11.2014 року по справі № 910/8697/14.

Так, згідно з п. 2.1. договору, на взаємовідносини сторін розповсюджуються міжнародні правила тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року.

Як передбачено п. 9.4. Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС (редакція 2000 року) відповідно до "D" - термінів продавець відповідає за прибуття товару в узгоджене місце чи пункт призначення, при цьому продавець зобов'язаний нести всі ризики й витрати щодо доставки товару до цього місця (пункту). Статтями А.З., А.6. терміну DDР на продавця покладений обов'язок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення та додатково до витрат, що випливають із статті А.З "а", нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 13.08.2013 року у справі №5011-19/16671-2012 .

Крім того, слід зазначити, що приписами статті 194 ГК України передбачено, що виконання господарського зобов'язання може бути покладено в цілому або в частині на третю особу, що не є стороною в зобов'язанні. Неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 267 ГК України, у договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем. Договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.

Отже, враховуючи приписи зазначених норм права, сторони зобов'язання не звільняються від обов'язку реального виконання зобов'язання при неналежному його виконанні третьою особою. Це означає, що у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання третьою особою, яка виступає безпосереднім виконавцем, боржник у зобов'язанні повинен особисто вчинити дії, які є об'єктом відповідного правовідношення.

Так, в даному випадку обов'язок відправлення спірної вугільної продукції був покладений на третю особу - ТОВ ЦЗФ "Нагольчанська", яке не є стороною в договорі № 21-11/1-ЕН від 19.04.11 р. Проте, як вже було зазначено, в спірному договорі (п. 8.3) сторони обумовили, що у випадку прийняття вугілля, якісні показники якого не відповідають умовам договору а також п. 3.1.2. та 3.1.3. договору, саме відповідач відшкодовує затрати позивача та вантажоотримувача (ПАТ "Центренерго") по оплаті користування вагонами, витрат на подачу-прибирання вагонів, маневрових робіт та ін. Отже, позивач, як такий, що зазнав збитки з вини відповідача має право на їх відшкодування в порядку регресу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, у разі порушення договірних зобов'язань та вимог чинних нормативних актів на транспорті третьою особою, які були покладені згідно п. 3.1.2 договору на відповідача (в даному випадку ДП "Антрацит"), останній повинен виконати таке зобов'язання сам. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у випадках покладення відповідних прав або обов'язків на іншу (третю) особу несе насамперед та сторона, яка є учасником договору (в даному випадку постачальник - ДП "Антрацит").

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Вищого господарсьокого суду України від 21.05.2014 року у справі №913/2124/13 та від 04.06.2014 року №905/6287/13.

Суд також враховує умови спірного договору (пункти 2.1, 8.3) та офіційне тлумачення "Інкотермс" в редакції 2000 року, в яких зазначено, що постачальник не звільняється від відповідальності у разі порушення безпосереднім виконавцем (вантажовідправником) вимог щодо завантаження вагонів.

Також слід зазначити, що відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати завдані збитки наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс 12).

Склад правопорушення, вчиненого відповідачем полягає в наступному.

Протиправна поведінка ДП "Антрацит" полягає у порушенні п. 3.1.2. Договору № 21- 11/1-ЕН від 19.04.2011 року. Так, пунктом 3.1.2. Договору № 21-11/1-ЕН передбачене зобов'язання відповідача, згідно з яким, постачальник (відповідач) зобов'язується здійснювати завантаження вугіллям однорідної якості всіх вагонів у відповідності до вимог завантаження, що ставляться залізницею. Проте, завантаження вугіллям спірних вагонів було здійснено з порушенням вимог завантаження, які ставляться залізницею, що підтверджується рішеннями господарського суду м. Києва по справах №№ 910/2430/13 та 910/14743/13, які набрали законної сили.

Вина відповідача полягає в тому, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у випадках покладення відповідних прав або обов'язків на іншу (третю) особу несе насамперед та сторона, яка є учасником договору (в даному випадку постачальник - ДП "Антрацит"). Про що також зазначено в пункті 8.3. Договору № 21-11/1-ЕН.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою ДП "Антрацит", та отриманими ДП "Вугілля України" збитками полягає в тому, що саме порушення відповідачем п. 3.1.2 Договору, в частині перевантаження вагонів, спричинили збитки ДП "Вугілля України" у вигляді понесених витрат (ст. 225 ГК України) сплачених ПАТ "Центренерго" по справах № 910/14743/13, № 910/2430/13.

Реальні збитки полягають у додаткових витратах в сумі 108936,72 грн., які ДП "Вугілля України" понесло, сплативши їх ПАТ "Центренерго", на виконання рішень господарського суду м. Києва по справах № 910/14743/13, № 910/2430/13.

Посилання відповідача на відсутність у справі доказів стосовно виконання ДП "Вугілля України" рішень господарського суду м. Києва від 26.02.2013 року р. у справі № 910/2430/13 та від 14.10.2013 у справі № 910/14743/13 в частині яких ДП "Вугілля України" зобов'язане відшкодувати ПАТ "Центренерго" спричинені збитки, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Так, в матеріалах справи наявні заяви про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.12.2013 року № 2055/10 (п. 7 акту звірки станом на 01.01.2014 року) та від 01.08.2013 року № 1298/10 (п. 2 акту звірки станом на 01.09.2013 року) , які підписані односторонньо ДП "Вугілля України".

Згідно з частиною третьою статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правила містить і стаття 601 ЦК України.

Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

В даному випадку заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог відповідають нормам діючого законодавства і не оскаржувалася ПАТ "Центренерго".

Відповідно до вказаних заяв, керуючись ч.3. ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України, ПАТ "Центренерго" зменшило заборгованість ДП "Вугілля України" на суму заявлених позовних вимог та відобразило в бухгалтерському обліку цю суму як зменшення своєї заборгованості, підтвердженням цьому є надані суду акти звірки взаємних розрахунків.

Виконання судових рішень, згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", здійснюється на підставах та у спосіб, визначених цим законом та іншими законами та нормативно-правовими актами. Зазначений закон не містить заборони щодо можливості виконання судового рішення шляхом проведення зарахування зустрічних вимог. Добровільне виконання може здійснюватись у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Стаття 602 ЦК України, якою передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, також не містить обмежень щодо зарахування на стадії виконання судових рішень шляхом застосування ч.3 ст. 203 ГК України.

Щодо актів звірки та прийняття їх у якості доказів, судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, акти звірки не є первинними документами, які підтверджують наявність чи відсутність будь яких зобов'язань сторін.

Проте, зазначені нормативні документи, що регулюють бухгалтерську діяльність (Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку) не є такими, котрі регулюють спірні правовідносини сторін у даній справі, тому підстав для не прийняття актів звірки взаємних розрахунків від 01.01.2014 року та від 01.09.2013 року, як доказів виконання заяв про припинення зобов'язань, рішень господарських судів м. Києва № 910/2430/13, 910/14743/13 не вбачається. Подібної практики притримується і ВГСУ у своїй постанові № 21/84-10 від 21.12.2010 року.

Враховуючи викладені обставини та норми зазначеного законодавства, суд приходить до висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) відповідача, а саме протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою і вини.

За таких підстав, заперечення відповідача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, беручи до уваги встановлений спірним договором обов'язок відповідача відшкодовувати затрати покупця та вантажоотримувача по оплаті користування вагонами, витрат на подачу - прибирання, маневрових робіт та інше, вимога позивача про стягнення з відповідача 108936,72 грн. збитків в порядку регресу є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Антрацит" (84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 60, оф. 24, ) на користь Державного підприємства "Вугілля України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4, код 32709929) 108936,72 грн. у порядку регресу, понесених внаслідок додаткових витрат, та витрати по сплаті судового збору в сумі 2178,74 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.04.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Т.В. Інте О.О. Ємельянова Н.В. Калініченко