ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа № 922/5469/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Грєнкова І.В. (довіреність №08-11/4838/2-14 від 29.12.2014р.),

відповідача - Дребот І.А. (довіреність №07/12-14 від 04.12.2014р.),

треті особи - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1308 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.02.15р. у справі № 922/5469/14

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Департамент земельних відносин Харківської міської ради, м.Харків,

2) Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, м.Харків,

3) Основ'янська об'єднана Державна податкова інспекція м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, м.Харків,

до Приватного підприємства "Альта-Л", м.Харків,

про повернення безпідставно набутого майна та стягнення грошових коштів в розмірі 1 337 559,14 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.02.2015р. (суддя Аюпова Р.М.) відмовлено у задоволенні позову про зобов'язання відповідача повернути в натурі територіальній громаді м.Харкова в особі Харківської міської ради, безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 1,146592 га, яка розташована по вул.Тернопільській, 6 у м.Харкові та стягнення з відповідача на користь позивача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 1337559,14 грн.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача доходу, одержаного від безпідставно набутого майна в розмірі 1337559,14 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути 1337559,14 грн. доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Скарга обґрунтована тим, що оскільки речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Тернопільській, 6 у м.Харкові, він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав (за відсутності самовільного зайняття). Отже, у зв'язку з тим, що правова підстава для набуття (збереження) майна (земельної ділянки по вул.Тернопільській, 6) в установленому порядку у відповідача не настала, у Харківської міської ради правомірно виникло право на застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України.

Крім того, як зазначає апелянт, відповідач не являється ані власником, ані постійним землекористувачем по вул. Тернопільській, 6 у м.Харкові, а тому не може бути звільнений від сплати плати за землю у формі земельного податку так як взагалі не є платником земельного податку.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №5385 від 03.04.2015р.), проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

20.04.2015р. до суду від Державної інспекції сільського господарства в Харківській області надійшло клопотання (вх.№6387), в якому інспекція просить розгляд зазначеної справи здійснювати без повноважного представника інспекції.

Також 20.04.2015р. до суду від Державної інспекції сільського господарства в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №6388).

22.04.2015р. до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі (вх.№6590).

Представники третіх осіб - Департамент земельних відносин Харківської міської ради, Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, Основ'янська об'єднана Державна податкова інспекція м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області у судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи ухвалою суду від 08.04.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В листопаді 2014р. Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Альта-Л", в якому просила суд зобов'язати відповідача повернути в натурі територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 1,146592 га, яка розташована по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові та стягнути з відповідача на користь позивача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 1337559,14 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Харківською міською радою відповідно до ст.189 Земельного кодексу України здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержанням земельного законодавства.

Здійсненими заходами самоврядного контролю встановлені факти використання ПП «Альта-Л» земельної ділянки площею 1,146592 га по вул.Тернопільській, 6 у м.Харкові без достатньої правової підстави.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкту нерухомого майна від 11.09.2014р. №26680235 ПП «Альта-Л» є власником нежитлової будівлі літ. "Б-3" площею 8176,6 кв.м. по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові.

Відповідач використовує земельну ділянку площею 8176,6 кв.м. по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові для експлуатації вищезазначеної нежитлової будівлі, що підтверджується актом обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 03.11.2014р. Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Однак, відповідач у період з 01.11.2011р. по 31.10.2014р. не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, в результаті безоплатно користувався цією земельною ділянкою.

Таким чином, як зазначено у позові, не здійснення ПП «Альта-Л» плати за користування земельної ділянки в розмірі, визначеному земельними актами, тобто за регульованими державою цінами, які є фактично звичайною ціною, призвело в результаті до одержання ним доходу. Розмір доходу від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 1337559,14 грн. виходячи з розміру плати за землю як загальнодержавного податку.

Відповідно до листа Основ'янської ОДПІ м.Харкова від 20.11.2014р. відповідач не перебуває на обліку як платник земельного податку або орендної плати за землю в Основ'янській ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області.

З метою врегулювання спору у досудовому порядку відповідачу було запропоновано відшкодувати територіальній громаді міста отримані доходи від безпідставно набутого майна та повернути земельну ділянку. Однак, спір у досудовому порядку не врегульовано, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позов (вх. №44513 від 10.12.2015р.) проти позову заперечував, посилаючись на те, що повернення позивачу в натурі спірної земельної ділянки, на якій знаходиться будівля, що належить відповідачу на праві власності, призведе до позбавлення відповідача права власності на будівлю, позбавленню та обмеженню відповідача в його праві вільного володіння, користування та розпоряджання майном, що є недопустимим. Окрім того, ПП «Альта-Л» є платником єдиного податку та відповідно до п.п.4 п.297.1 ст.297 Податкового кодексу звільнений від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, із земельного податку.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, приватне підприємство "Альта-Л", на підставі рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2010р. по справі № 29/309-10 є власником нежитлової будівлі літ. "Б-3" площею 8176,6 кв.м. по вул. Тернопільській, 6 у м. Харкові, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2014 № 26680235.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

На спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля (нерухоме майно). Таким чином, будь-яке переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, відповідач не набув ані права власності, ані права користування спірною земельною ділянкою.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що невід'ємною частиною договору оренди землі є, зокрема, проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Як вважає позивач, оскільки відповідач, як власник нерухомого майна, з метою подальшого укладення договору оренди спірної земельної ділянки до Харківської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, на якій таке майно розташоване, не звертався, договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами не був укладений. Тому, вважає безпідставним користування відповідачем спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.2.10. постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

На спірній земельній ділянці по вул. Тернопільській, 6 відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля (нерухоме майно) літ. "Б-3" загальною площею 8176,6 кв.м. Відповідач у 2010 році набув право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, отже, відповідач має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташована його будівля, що спростовує твердження позивача про безпідставне користування відповідачем спірної земельної ділянки.

Це майно (земельна ділянка) не є безпідставно набутим враховуючи, що на ній знаходиться будівля, яка належить відповідачу на праві власності. Повернення земельної ділянки приведе до порушення права відповідача на будівлю, яка належить йому на праві власності.

Отже, у відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі цивільно-правової угоди. Право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю належним чином відповідачем не оформлена. Однак, недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника нерухомості на користування нерухомістю та як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю не можливе без користування земельною ділянкою.

Зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неправомірними, в зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо позову в частині стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 1337559,14 грн. в порядку ст.1212-1214 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ст.1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Вимога про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Як свідчать матеріали справи, заявлена до стягнення сума грошових коштів розрахована позивачем, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку за період з 01.11.2011р. по 31.10.2014р.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Договір оренди відповідач на спірну земельну ділянку не укладав, майно за актами приймання-передачі не отримував. Таким чином, розрахунок позивача про отримані доходи відповідачем ґрунтується на припущеннях та є недоведеним.

У зв'язку з тим, що безпідставність набуття відповідачем спірної земельної ділянки позивачем не доведено, правові підстави для відшкодування доходів, зазначених в частині першої статті 1214 Цивільного кодексу України також відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від використання безпідставно набутого майна в розмірі 1337559,14 грн. є безпідставними та правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядів судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2015р. по справі №922/5469/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2015р. у справі № 922/5469/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 27.04.2015р.

Головуючий суддя Пуль О.А.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Лакіза В.В.