ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 921/1243/14-г/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Матущака О.І.

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за № 06-18/411-43 від 05.02.2015 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2015 року

у справі № 921/1243/14-г/5

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», м.Тернопіль

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

про врегулювання розбіжностей за договором,

за участю представників:

від позивача: Бондар М.Й. - довіреність № 2124 від 16.06.2014 року;

від відповідача: Решетуха А.В. - довіреність № 650/1 від 27.02.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради про врегулювання розбіжностей за п. 3.1.6 додаткового договору №1 до договору банківського рахунку № 860 від 30.07.2014р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та КП «Тернопільміськтеплокомуненерго».

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2015 року у справі № 921/1243/18-г/5 (суддя Андрушків Г.З.) позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким врегулював розбіжності між ПАТ «Ощадбанк» та КП теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» по додатковому договору №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р. щодо змісту п.п. 3.1.6., які зазначено в протоколі розбіжностей від 02.10.2014р., виклавши п.п. 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р. в наступній редакції: « 3.1.6. До отримання Банком від Комісії першого Реєстру кошти, що надходять на Рахунку перераховувати в повному обсязі на поточний рахунок Клієнта, згідно реквізитів Клієнта зазначених у пункті 3.1.5. цього договору. У разі невключення нормативів до Реєстру у строк, встановлений Порядком, всі кошти, що надходять на Рахунок (и) Клієнта за теплову енергію, перераховувати на поточний рахунок із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника згідно реквізитів гарантованого постачальника, зазначених в пункті 3.1.5. цього договору». В решті позову відмолено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу за № 06-18/411-43 від 05.02.2015 року, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2015 року змінити та врегулювати розбіжності між сторонами щодо додаткового договору № 1 від 18.09.2014 р. до договору банківського рахунку № 860 від 30.07.2014 року щодо змісту абз. 2 п.3.1.6. виклавши його в наступній редакції: «У разі невключення до Реєстру нормативів або неотриманння від Комісії Реєстрів у встановлений Порядком термін, до отримання Реєстру перераховувати всі кошти, що надходять на Рахунок (и) Клієнта за теплову енергію, на поточний рахунок із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника згідно реквізитів гарантованого постачальника, зазначених у пункті 3.1.5. Договору».

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення господарського суду є таким, що прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та підлягає до зміни з урахуванням вимог АТ «Ощадбанк» щодо необхідності врегулювати питання по діях банку не лише у випадках не включення Комісією нормативів до Реєстру, а і у випадках ненадання Комісією такого Реєстру нормативів у встановлений Порядком термін.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу № 847/18 від 17.06.2015 року, в якому просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2015 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2014 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та Комунальним підприємством теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» (клієнт) було укладено договір банківського рахунку №860 (у національній валюті) (далі - договір). Даний договір укладено із протоколом розбіжностей до нього від 12.08.2014р.

Згідно п. 1.1. Банк зобов'язався відкрити Клієнту поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі - Рахунки, один - Рахунок) на балансовому рахунку «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення, бюджетних установ, інших споживачів та релігійних організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. N 444 "Про внесення змін до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" внесено зміни до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 р. N 217 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 53, ст. 1417) шляхом викладення його в новій редакції.

З метою приведення договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р. у відповідність з Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 р. N 217 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. N 444 - (надалі Порядок), позивачем на адресу відповідача надіслано додатковий договір №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р., відповідно до якого розділи 1-8 договору викладено в новій редакції. Даний додатковий договір відповідачем підписано з протоколом розбіжностей від 02.10.2014р. стосовно п. 3.1.6. додаткового договору та повернуто згідно листа №4168/18від 02.10.2014р. на адресу позивача (та отримано останнім 03.10.2014р.) для розгляду протоколу розбіжностей.

Як свідчать матеріали справи спір у даній справі між сторонами виник стосовно редакції п. 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р., а саме:

- редакція Банку (позивача у даній справі) п. 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р.:

«До отримання Банком від Комісії першого Реєстру кошти, що надходять на Рахунку перераховувати в повному обсязі на поточний рахунок Клієнта, згідно реквізитів Клієнта зазначених у пункті 3.1.5. цього Договору.

У разі невключення до Реєстру нормативів або неотримання від Комісії Реєстрів у встановлений Порядком термін, до отримання Реєстру перераховувати всі кошти, що надходять на Рахунок (и) Клієнта за теплову енергію на поточний рахунок із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника згідно реквізитів гарантованого постачальника, зазначених в пункті 3.1.5. цього Договору»;

- редакція Клієнта (відповідача у справі) п. 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р.:

«У разі невключення нормативів до Реєстру у строк, встановлений Порядком, всі кошти, що надходять на Рахунок (и) Клієнта за теплову енергію, перераховувати на поточний рахунок із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника згідно реквізитів гарантованого постачальника, зазначених в пункті 3.1.5. цього Договору».

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 181 ГК України встановлено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. При цьому, відповідно до частин 3, 4 названої статті, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

В силу ч. 5 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. За змістом ч. 7 цієї норми, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладання якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Отже, частини 3, 4, 5, 7 статті 181 ГК України застосовуються у випадку, коли сторони мають намір укласти відповідний договір, але не можуть дійти згоди щодо окремих його умов. При цьому, розбіжності до суду передаються лише якщо на це є згода обох сторін, за виключенням випадку, коли договір заснований на державному замовленні або укладання якого, є обов'язковим для сторін на підставі закону або виконавцем є монополіст, на якого покладається обов'язок передати відповідний спір на вирішення суду, у разі отримання ним договору з протоколом розбіжностей, з якими він не згоден.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Як вбачається з супровідного листа відповідача №4168/18 від 02.10.2014 р. додатковий договір №1 від 18.09.2014 року з протоколом розбіжностей був вручений позивачу 03.10.2014р.

Судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду із позовом у даній справі - 23.10.2014р., з дотриманням двадцятиденного строку, передбаченого ст. 181 ГК України.

Укладання договору банківського рахунку є обов'язковим для сторін в силу вимог Постанови Кабінету міністрів України від 18.06.2014 р. №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу".

Так, відповідно до п. 2 Порядку (в редакції від 18.06.2014р.) теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, куплений у гарантованого постачальника природного газу (далі - гарантований постачальник), та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку спеціальні рахунки для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від категорій "населення", "бюджетні установи" та "інші споживачі".

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. №217 визначено уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті відповідно до цієї постанови, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Абзацом 3 частини 8 Порядку визначено, що до отримання уповноваженим банком від Комісії першого реєстру нормативів кошти, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами, перераховуються уповноваженим банком у повному обсязі на їх звичайні поточні рахунки.

Дане положення Порядку повністю узгоджується з запропонованою позивачем редакцією абзацу 1 п. 3.1.6. Додаткового договору №1 від 18.09.2014р. до Договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р., а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо врегулювання розбіжностей щодо змісту абзацу 1 п.п. 3.1.6.

Апелянт оскаржує рішення суду лише щодо врегулювання розбіжностей абзацу 2 пункту 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р.

Згідно п. 18 Порядку (в редакції від 10.09.2014 року) у разі неподання теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями нормативів разом з довідками, зазначеними у пункті 9 цього Порядку, або подання їх з порушенням вимог цього Порядку нормативи таких організацій не включаються до реєстру нормативів до усунення порушень.

У разі невключення нормативів до реєстру нормативів у строк, визначений у пункті 11 цього Порядку, кошти, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті відповідними теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, перераховуються уповноваженим банком гарантованому постачальникові на спеціальний рахунок, відкритий ним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. N 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ".

Правовідносини, що виникли між сторонами за договором регулюються, серед іншого, главою 72 ЦК України щодо договору банківського рахунку, оскільки останніми було укладено договір банківського рахунку № 860 від 30.07.2014р., а предметом спору є вимога врегулювати розбіжності до додаткового договору № 1 від 18.09.20154 року до банківського рахунку № 860 від 30.07.2014р.

Відтак, необґрунтованими є твердження апелянта про те, що правовідносини між сторонами не регулюються главою 72 ЦК України .

Так, статтею 1071 ЦК України передбачено, що Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Таким чином, п. 18 Порядку передбачений єдиний випадок, у відповідності до якого відбувається обмеження права Клієнта щодо розпорядження грошовими коштами: невключення нормативів до реєстру нормативів у строк, визначений у пункті 11 цього Порядку і в такому випадку і кошти, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті відповідними теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, перераховуються уповноваженим банком гарантованому постачальникові на спеціальний рахунок. Інших норм, які б дозволяли Банку (позивачеві у справі) перераховувати грошові кошти на спеціальний рахунок гарантованому постачальникові, зокрема, у випадку неотримання Банком від Комісії реєстру нормативів у встановлений Порядком термін, Порядок не містить. У зв'язку з чим, запропонована позивачем редакція абзацу 2 п. 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р. суперечить вимогам Порядку, ст.ст. 1071, 1074 ЦК України. Відтак розбіжності в цій частині позовних вимог підлягають врегулюванню шляхом викладення абзацу 2 п. 3.1.6. додаткового договору №1 від 18.09.2014р. до договору банківського рахунку №860 від 30.07.2014р. в редакції відповідача, яка узгоджується з вимогами п. 18 Порядку.

Твердження апелянта про те, господарським судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено редакцію п. 3.6.1. до додаткового договору № 1 до договору банківського рахунку № 860 від 30.07.2014 року, в редакції, що не містилась в протоколі розбіжностей від 02.10.2014 року, не відповідають обставинам справи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога щодо врегулювання розбіжностей за п. 3.1.6 додаткового договору №1 до договору банківського рахунку № 860 від 30.07.2014р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та КП «Тернопільміськтеплокомуненерго».

В даному випадку суд повинен розглянути розбіжності, які виникли між сторонами при внесенні змін до договору, визначити, яка редакція спірного пункту відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює відносини у відповідній сфері і в залежності від встановленого, визначає, в якій редакції має бути викладений спірний пункт. Дана правова позиція підтримана в постанові Вищого Господарського суду України від 26.03.2014 року у справі № 7/414.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції розглянув розбіжності, які виникли між сторонами при внесенні змін до договору щодо укладення додаткового договору № 1 до договору банківського рахунку № 860 від 30.07.2014 року та виклав спірний пункт договору у редакції відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв'язку із викладеним, Львівський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.01.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено і підписано 27.04.2015 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Матущак О.І.