КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. Справа № 910/21869/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Головіна О.І. (довіреність від 31.08.2012 № 010-01/6986),

розглянувши матеріали апеляційної скарги: на рішення у справі за позовом до про приватного акціонерного товариства «БЛІЦ - ІНФОРМ» господарського суду міста Києва від 12.12.2014 № 910/21869/14 (суддя Головіна К.І.) приватного акціонерного товариства «БЛІЦ - ІНФОРМ» публічного акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» визнання додаткової угоди від 01.11.2013 № 27112V1-6 недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2014 у справі № 910/21869/14 в задоволенні позову ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2014 у справі № 910/21869/14 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2015 у справі № 910/21869/14 прийнято апеляційну скаргу ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

В судових засіданнях представник відповідача надав колегії суддів апеляційної інстанції пояснення, якими заперечив проти доводів, викладених в скарзі, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 02 березня 2015 року, не з'явився, в той час як повідомлений судом про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення поштового зв'язку про вручення поштових відправлень.

До суду апеляційної інстанції 20 березня 2015 року надійшла заява позивача, згідно з якою останній просив суд розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні, призначеного на 23 березня 2015 року, без участі його представника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку щодо наявності підстав для розгляду апеляційної скарги ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» за відсутності його представника.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05 січня 2012 року між ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК «УКРАЇНИ», як банком, та ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ», як позичальником, укладено кредитний договір № 27112V1 (далі - Договір), відповідно до умов якого банк надає позичальникові овердрафт у тимчасове користування на умовах цього Договору, а позичальник зобов'язується повернути овердрафт, сплатити проценти, комісії та інші платежі, встановлені договором. Ліміт овердрафту: 8801417,79 грн та 838366,98 євро в гривневому еквіваленті по курсу продажу валюти на МВР України на день проведення операції надання кредитних коштів, проценти нараховуються за ставкою у розмірі 14% (п. 2.1, 2.2.1,2.2.3 Договору).

В подальшому між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до кредитного договору № 27112V1 від 05.01.2012 р.

Так, 01 листопада 2013 року між сторонами Договору було укладено до нього Додаткову угоду № 27112V1-6 (далі - Додаткова угода), відповідно до умов якої було погоджено індивідуальний графік погашення процентів та комісій; сторони погодили викласти п. 3.2.4 Договору в наступній редакції: «На період з дати підписання Додаткової угоди по 28 лютого 2014 року проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 0,1 % річних. З 01 березня 2014 року до кінця строку дії Договору проценти за користування кредитом сплачуються у розмірі 14 % річних.».

Згідно з п. 1.4 Додаткової угоди доповнено кредитний договір новим пунктом 5.1.8, згідно якого позичальник має сплачувати банку щомісячно, не пізніше останнього числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому буде укладена Додаткова угода до Договору, не менше екв. 1500000,00 грн у наступній послідовності: 1) у рахунок погашення зобов'язань за кредитним договором від № 27112V1 від 05.01.2012; 2) у рахунок погашення прострочених процентів за всіма кредитними договорами, укладеними між банком та позичальником, перелік яких наведений в статті 1 цього договору в терміні «індивідуальний графік погашення процентів та комісій» (після повного погашення заборгованості за кредитним договором № 27112V1 від 05.01.2012).».

Як вбачається з тексту Додаткової угоди, вона підписана зі сторони позивача - Мельнічуком С.І., який на час вчинення даного правочину обіймав посаду президента ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ».

Відповідно до п. 14.4 Статуту ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» президент є його виконавчим органом.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсною Додаткової угоди від 01.11.2013 № 27112V1-6. Вимога ґрунтується на тому, що, на думку позивача, президент ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» Мельнічук С.І. вчинив оспорюваний правочин з перевищенням наданих йому Статутом повноважень, оскільки була відсутня згода загальних зборів акціонерів. Також позивач зазначив, що відповідно до п. 14.4.1 Статуту ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» президент товариства є його виконавчим органом і він, зокрема, наділений повноваженнями з розпорядження майном товариства та укладення, зміни, тлумачення та припинення (розірвання) господарських договорів (правочинів) і контрактів. Однак, постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2013 у справі № 910/953/13 вищезгадані положення п. 14.4.1 Статуту позивача було визнано недійсними.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Так, як зазначалося вище, спірна Додаткова угода підписана зі сторони позивача президентом ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» Мельнічуком С.І.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, не повинна перевищувати своїх повноважень.

Установчим документом позивача є Статут, затверджений рішенням Загальних зборів акціонерів від 23.08.2011, оформлених протоколом № 01 та зареєстрований Деснянською районною у місті Києві державною адміністрацією 22 вересня 2011 року, номер запису 3000372.

Розділом 14. Статуту ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» передбачено, що органами управління товариства є: загальні збори акціонерів; президент товариства; ревізійна комісія товариства.

Відповідно до п. 14.4.1. Статуту ПАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» відповідно до покладених на нього обов'язків в межах повноважень, встановлених законодавством для керівника акціонерного товариства, та компетенції, визначеної статутом, президент товариства, зокрема, укладає, змінює, тлумачить та припиняє (розриває) господарські договори (правочини) і контракти.

Однак, апелянт зазначає, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2013р. у справі № 910/953/13 визнано недійсними положення п. 14.4.1 Статуту ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» про повноваження виконавчого органу - президента товариства щодо розпорядження майном товариства та укладення, зміни тлумачення та припинення (розірвання) господарських договорів (правочинів) і контрактів.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, при укладанні сторонами справи оспорюваного правочину позивачем було надано відповідачеві довідку від 01.11.2013 № 1114/5 (а.с. 111), якою позивач повідомив відповідача, що станом на 01 листопада 2013 року зміни в статутні документи не вносилися, останні зміни до статутних документів внесені 22 вересня 2011 року. Тобто, з наведеної довідки вбачається, що станом на 01 листопада 2013 року президент ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» мав повноваження, які регламентовані п. 14.4.1. Статуту ПАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ», а саме: керівник позивача мав право на вчинення правочинів із необмеженою їх сумою.

Крім того, в пункті 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут. У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" врегульовано статус відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якої якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Згідно з наданим позивачем відповідачеві витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (бланк серії АГ № 517297) (а.с. 109) станом на момент вчинення спірного правочину - 01 листопада 2013 року керівником та особою, яка має право вчиняти дії від імені ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» без довіреності, зокрема, підписувати договори, є Мельнічук Сергій Іванович.

При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ» були відсутні дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на момент підписання спірної Додаткової угоди відповідач не знав і не міг знати про визнання недійсними положень п. 14.4.1 Статуту та про обмеження повноважень президента ПрАТ «БЛІЦ - ІНФОРМ».

Крім того, відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених ст. 241 Цивільного кодексу України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (аналогічна правова позиція наведена в п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач приступив до виконання своїх зобов'язань за спірною угодою, що свідчить про прийняття до виконання спірного правочину та про його схвалення юридичною особою.

Вказане підтверджується тим, що позивачем, після підписання спірної Додаткової угоди, здійснювалось погашення кредитних зобов'язань, в розмірі, в строк та на умовах, визначених спірною Додатковою угодою, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення та виписки по рахунку позивача (а. с. 112-133).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для визнання недійсною Додаткової угоди від 01.11.2013 № 27112V1-6 до Кредитного договору від 05.01.2012 № 27112V1.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/21869/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «БЛІЦ - ІНФОРМ» на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/21869/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/21869/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/21869/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Дата складання повного тексту постанови 06 квітня 2015 року.