РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015Справа №910/2466/15-г
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фактиронгова компанія "Прайм Кепітал Груп"

публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

про визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014 року та витребування майна з чужого незаконного володіння

Представники сторін:

від позивача: Ткачук Н.Ф. - представник за довіреністю № 17 від 16.02.2015 року;

від відповідача-1: Мустя С.О. - представник за довіреністю № б/н від 12.01.2015 року;

від відповідача-2: Агафонов А.В. - представник за довіреністю № 50 від 28.01.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фактиронгова компанія "Прайм Кепітал Груп", публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки №1007/14-1-2 від 11.07.2014 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ «КБ «Експобанк» під час перевірки договорів встановлено нікчемність договору іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юг-Каріносом А.С, та зареєстрований в реєстрі за № 1797.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогами:

- визнати недійсним нікчемний правочин - договір іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юг-Каріносом А.С, та зареєстрований в реєстрі за № 1797;

- витребувати із чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою м. Київ, вул. Обухівська, будинок, 60, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

- визнати за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою м. Київ, вул. Обухівська, будинок, 60, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

- витребувати із чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Обухівська, будинок, 60, загальною площею 1 414,0 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

- визнати за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" право власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Обухівська, будинок, 60, загальною площею 1 414,0 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.02.2015 року.

19.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 подав відзив на позовну заяву.

20.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 09.02.2015 року.

23.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі та заяву про доповнення підстави позову.

В судовому засіданні 23.02.2015 року представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні оголошено перерву до 10.03.2015 року.

03.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 доповнення до відзиву та докази по справі.

06.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення на відзив.

10.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 1 подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 10.03.2015 року представник позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представника відповідача 2 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено перерву до 31.03.2015 року.

27.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав письмові пояснення, з яких вбачається що невірно зазначив номер договору іпотеки, а замість: « 1007/14-1-3» вказав: « 1007/14-1-2».

31.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав додаткове нормативно-правове обґрунтування, додаткові заперечення по справі, додаткові докази по справі.

В судому засіданні 31.03.2015 року представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні оголошено перерву до 14.04.2015 року.

08.04.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав додаткове нормативно-правове обгрунтування позовних вимог.

09.04.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 подав додаткові пояснення по справі.

Представник позивача підтримав подану раніше заяву про забезпечення позову.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 заперечували.

Суд відмовив в задоволенні клопотання про забезпечення позовну.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11.07.2014 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (позивачльник) та публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (кредитодаввець) укладено кредитний договір №1007/14-1, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредит у національній валюті у сумі 101 300 000,00 грн., а позивальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням сплатити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у термін (строки), встановлені цим договором.

Кредит надається позичальнику терміном до 11.08.2014 року (включно).

За користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану процентну ставку, розмір якої встановлено на рівні 28% річних.

Як встановлено судом кредитні кошти відповідно до умов договору надані позивачу 11.07.2014 року.

08.08.2014 року позивач здійснив часткове повернення кредитних коштів за кредитним договором в сумі 22 824 132,00 грн.

11.08.2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №1007/14-1 від 11.07.2014 року, відповідно до умов якого змінену суму кредиту на 78 465 868,00 грн. та продовжено термін дії договору до 08.09.2014 року.

Відповідно до ч.1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, в забезпечення кредитних зобов'язань між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (іпотекодавець) та публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юг-Каріносом А.С, та зареєстрований в реєстрі за № 1797, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання кредитного договору №1007/14-1 від 11.07.2014 року передає в іпотеку житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Обухівська, будинок, 60, загальною площею 1 414,0 кв.м, та земельна ділянка ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою м. Київ, вул. Обухівська, будинок, 60.

Відповідно до п.1.4 договору іпотеки, ринкова вартість предмету іпотеки становить 10 082 437,00 грн., з яких:

- ринкова вартість предмету іпотеки 1 становить 8 988 840,00 грн. без ПДВ - згідно зі звітом про оцінку майна, виготовленим станом на 13 червня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалтингова група «Феодал» (Сертифікат оціночної діяльності №16566/14 від 10 червня 2014р.),

- ринкова вартість предмету іпотеки 2 становить 1 093 597,00 грн. без ПДВ - згідно зі звітом про оцінку майна, виготовленим станом на 13 червня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалтингова група «Феодал» (Сертифікат оціночної діяльності №16566/14 від 10 червня 2014р.) та ТОВ «Бюро оцінок» (ліцензія Державного агентства земельних ресурсів України на проведення земле оціночних робіт серія АВ №475292 від 04.01.2010 року (дійсна до 28.12.2014 року).

Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 10 092 437,00 грн., з яких:

- узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки 1 становить 8 988 840,00 грн.;

- узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки 1 становить 1 093 597,00 грн.

10.09.2014 між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №1/10092014, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором №1007/14-1 від 11.07.2014 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк".

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23.09.2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (первісний іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 110/14-1-3, посвідчений Юр-Карпіносом А.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.07.2014 року за реєстровим № 1796, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Карпіносом А.Є, зареєстрований в реєстрі за № 2359.

Іпотечним повідомленням (вимога) вих. №011014/2 від 01.10.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" вимагало від публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" виконати умови кредитного договору №1007/14-1 від 11.07.2014 року належним чином, та попередило що у випадку не виконання вимог, викладених у цьому іпотечному повідомлені, товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" після спливу тридцяти денного строку з моменту надіслання цього іпотечного повідомлення, здійснить звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому іпотечним договором та чинним законодавством України.

05.02.2015 року уповноваженою особою ФГВФО та тимчасову адміністрацію в банку позивача було направлено відповідачу 2 повідомлення №1101/610 про нікчемність договорів іпотеки від 11.07.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 1790, №1796 та відповідачу 1 повідомлення №1101/611 про нікчемність договорів іпотеки від 11.07.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 1790, №1796 та договорів відступлення права вимоги від 23.09.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2362, №2359.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Частиною 1 статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що НБУ зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами НБУ; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією ФГВФО. Так, НБУ має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України № 597 від 24.09.2014 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

25.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте Рішення № 97 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «КБ «Експобанк».

Постановою Правління Національного банку України № 41 від 22.01.2015 року АТ «КБ «Експобанк» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті ФГВФО (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://www.bank.gov.ua), тому в розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Частинами 1, 2, 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.3 статті статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Нікчемність договору позивач обґрунтовує тим що:

- вартість переданого в іпотеку за договором іпотеки майна є більш ніж на 20 відсотків нижчою від звичайної;

- договір іпотеки укладений на умовах, гірших за звичайні з огляду на наявність в умовах договору іпотеки згадки про можливість звернення стягнення на підставі позасудового застереження;

- на підставі договорів іпотеки ПАТ «КБ «Експобанк» відмовився від власних майнових прав;

- штучним виведення активів ПАТ «КБ «Експобанк».

А, підставою недійсності договору зазначає наявність п.7.1 договору іпотеки, який суперечить п.1.ч.5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач зазначає, що вартість предмета іпотеки становить 10 082 437,00 грн., а за оцінкою, замовленою позивачем в ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» вартість предмета іпотеки складає 16 187 817 грн., що на думку позивача у відповідності до п. 3. ч. 3 ст. 38 є підставою для нікчемності договору іпотеки, оскільки за ним було відчужено майно за цінами значно нижчими від звичайних.

Суд не погоджується з вищезазначеними твердженнями позивача та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 статті 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Таким чином, дії щодо двостороннього погодження вартості предмету іпотеки між сторонами договору іпотеки (ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк») відбулися у повній відповідності до положень спеціального закону.

Крім того, як вбачається з умов договору сторонами було погоджену вартість предмета іпотеки в розмірі 10 082 437,00 грн. на підставі відповідної оцінки суб'єкта оціночної діяльності (ТОВ «Консалтингова група «Феодал»), що свідчить про повне дотримання сторонами вимог чинного законодавства.

Суд не погоджується з твердженням позивача про відмову ПАТ «КБ «Експобанк» від власних майнових прав.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведеного визначення «іпотеки» однозначно випливає, що підписуючи договори іпотеки ПАТ «КБ «Експобанк» жодним чином не відмовлялося від належних йому майнових прав, які лише були передані в якості забезпечення ПАТ «Діамантбанк», тобто були передані як гарантія можливого повернення грошових кредитних коштів в разі порушення зобов'язань за кредитним договором з боку ПАТ «КБ «Експобанк».

Подальше ж звернення новим іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно відбулося також не в результаті добровільної відмови ПАТ «КБ «Експобанк» від належних йому майнових прав, натомість у зв'язку безпосередньо з порушенням ПАТ «КБ «Експобанк» своїх зобов'язань за основним зобов'язанням.

Крім того, суд зазначає, що в разі незгоди ПАТ «КБ Експобанк» з вартістю набутого у власність ТОВ «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп» іпотечного майна, ПАТ «КБ «Експобанк» може оскаржити такі дії в судовому порядку та компенсувати собі різницю вартості іпотечного майна до розміру заборгованості за кредитним договором, що передбачено ч.3 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Умовами статті 7 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за основним договором.

При цьому, умови п. 7.6 договорів іпотеки передбачають право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом, зокрема прийняття предмету іпотеки у власність в порядку, визначеному статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки) встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Тобто, умови договорів іпотеки повністю кореспондуються з приписами ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та жодним чином не порушують права ПАТ «КБ «Експобанк».

Щодо штучного виведення активів ПАТ «КБ «Експобанк», суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої твердження, позивач посилається на те, що в день видачі кредитних коштів (11.07.2014р.) в сумі 101 300 000,00 грн., з рахунку ПАТ «КБ «Експобанк» були перераховані грошові кошти в сумі 330 000 000,00 грн. на рахунок ПАТ «Діамантбанк» в якості виконання зобов'язань по іншим правовідносинам.

З наданих відповідачем 2 документів та пояснень встановлено, що 11.07.2014 року з кореспондентського (гривневого) рахунку ПАТ «КБ «Експобанк» № 4 були перераховані грошові кошти в сумі 330 000 000,00 грн. (за іншими угодами, аніж за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р.), в той же час ПАТ «Діамантбанк», в свою чергу, в цей же день перерахувало на користь ПАТ «КБ «Експобанк» 229 573 901,70 грн. (за іншими угодами, аніж за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р.). Разом з перерахованими кредитними коштами за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р., ПАТ «КБ «Експобанк» на гривневий кореспондентський рахунок отримало грошові кошти в загальному розмірі 330 873 901,70 грн.

Суд звертає увагу на те, що операції між ПАТ «КБ «Експобанк» та ПАТ «Діамантбанк» щодо перерахування грошових коштів за іншими правовідносинами не мають ніякого відношення до кредитних правовідносин за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р. та не мають відношення до предмету розгляду в рамках даної судової справи, оскільки випливають зовсім з інших правовідносин сторін.

Щодо посилання ПАТ «КБ «Експобанк» на те, що грошові кошти за кредитним договором були перераховані на його користь всупереч встановленої Національним банком України заборони використовувати ПАТ «КБ «Експобанк» для розрахунків у національній валюті кореспондентські рахунки, суд зазначає наступне.

Частина 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З вказаного випливає, що у випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину в судовому порядку, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та обґрунтувати в чому саме полягає нікчемність конкретного договору.

В даному випадку, посилання ліквідатора ПАТ «КБ «Експобанк» на встановлену НБУ заборону ПАТ «КБ «Експобанк» застосовувати при проведенні розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки взагалі не має ніякого відношення до правомірності оспорених в судовому порядку договорів іпотеки.

За своєю правовою природою договір іпотеки є похідними від основного договору - кредитного. Станом на дату розгляду справи сам кредитний договір № 1007/14-1 від 11.07.2014 року є правомірним в силу презумпції правомірності правочину, а відтак і застосування в даних кредитних правовідносинах кореспондентського рахунку ПАТ «КБ «Експобанк» №4 в ПАТ «Діамантбанк» вважається правомірним до тих пір, поки зворотне не буде визнане судом або прямо встановлено законом.

Отримавши кредитні кошти в сумі 101 300 000,00 грн. ПАТ «КБ «Експобанк» мало право, як власник рахунку, на власний розсуд у будь-який спосіб розпоряджатися цими коштами. Сам же факт перерахування грошових коштів на кореспондентський рахунок ПАТ «КБ «Експобанк» № 4 ніяким чином не порушує права ПАТ «КБ «Експобанк», натомість така операція була проведена на виконання ПАТ «Діамантбанк» умов кредитного договорі № № 1007/14-1 від 11.07.2014 року.

Більш того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановивши вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, не містить наведеної ліквідатором ПАТ «КБ «Експобанк» підстави нікчемності, як встановлення заборони використовувати певні види рахунків при проведенні банківських операцій.

Таким чином, оскільки при укладанні договорів іпотеки було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, а жодна з підстав нікчемності правочину (передбачена ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») за цими договорами не настала.

Щодо недійсності договору іпотеки з підстав невідповідності п.7.1 договору положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає наступне.

Так, умови п. 7.1 договору іпотеки містять вказівку на те, що іпотекодержатель набуває права отримати задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку введення тимчасової адміністрації в іпотекодавця.

Однак, вказані умови договору іпотеки жодним чином не суперечать Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», натомість повністю кореспондуються з останнім.

Як вбачається з умов договору іпотеки він не встановлює порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в разі введення тимчасової адміністрації в іпотекодавця, а лише містить вказівку на те, що іпотекодержатель «набуває права» звернути стягнення. Сам же порядок звернення стягнення на заставне майно банку, в якому введено тимчасову адміністрацію, встановлений та конкретизується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. З ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. У разі якщо обсяг коштів від реалізації заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

При цьому, виходячи з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Тому, вказівка в п. 7.1 договору іпотеки, на яку посилається ПАТ «КБ «Експобанк» безпосередньо узгоджується з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки саме у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації в іпотекодавця, іпотекодержатель і набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, на умовах п. 7.7 договору іпотеки, в силу яких іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Таким чином, посилання ПАТ «КБ «Експобанк» на невідповідність п. 7.1 договору іпотеки вимогам п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованими.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання іпотечного договору від укладеного між публічним ПАТ «КБ «Експобанк» та ПАТ «Діамантбанк».

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки №1007/14-1-3 від 11.07.2014 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, вимоги позивача щодо витребувати майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності є похідними від вимог про визнання недійсним нікчемного правочину, тому вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 17.04.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий