КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 910/23190/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Гогітідзе В.Ф. - дов. № цит-10/04 від 01.10.2014р.

Мельник Е.О. - дов. № 7 від 20.01.2015р.

від відповідача: Макусь Н.П. - дов. № 110/005-9 від 12.01.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. (повний текст підписано 17.01.2015р.)

у справі № 910/23190/13 (головуючий суддя - Отрош І.М.,

судді - Картавцева Ю.В., Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр

інфотехнологій»

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту

житлового фонду «Житло-сервіс»

про стягнення 2 408 466, 48 грн.

В судовому засіданні 20.04.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про стягнення 2 408 466, 48 грн., з яких 2 377 927, 96 грн. - основний борг, 240 345, 45 грн. - 3% річних та 97 559, 06 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що за договорами факторингу № 28/09/12 від 28.09.2012р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Екостандарт» та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк», та № 04/10/12 від 04.10.2012р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій», до останнього перейшло право вимоги до відповідача, зокрема за зобов'язаннями, що виникли в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р., укладеного між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Закритим акціонерним товариством «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ЕКОСТАНДАРТ».

11.12.2014р. позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача 2 070 561, 97 грн. основної заборгованості, 240 345, 45 грн. 3% річних та 97 559, 06 грн. інфляційних втрат. Вказана заява прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/23190/13 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» суму основного боргу в розмірі 2 070 561, 97 грн., 3% річних в розмірі 240 345, 45 грн., інфляційні втрати в розмірі 97 559, 06 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 48 169, 33 грн.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 6 147, 32 грн., сплачений за платіжним дорученням № 21 від 20.11.2013р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» 04.02.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Самсін Р.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 11.03.2015р.

В судових засіданнях апеляційної інстанції 11.03.2015р. та 15.04.2015р у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва, останній раз на 20.04.2015р., продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

15.04.2015р. до початку судового засідання від представника позивача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, а від представника відповідача - доповнення до апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.04.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.04.2015р. заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2003р. між Закритим акціонерним товариством «Енергогенеруюча Компанія «Укр-Кан Пауер» (постачальник) та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (відповідач, споживач за договором) укладено договір № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується відповідно до умов договору виробити та поставити споживачу теплову енергію у гарячій воді, надалі - теплову енергію, для потреб опалення, гарячого водопостачання та вентиляції, а споживач зобов'язується відповідно до умов, викладених у договорі, одержати поставлену постачальником теплову енергію та оплатити її.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Статуту Публічного акціонерного товариства «Екострандарт», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ЗАТ «Екостандарт» (протокол № 2/2011 від 18.04.2011р.), товариство є правонаступником спільного підприємства з іноземним інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-КАН ПАУЕР», яке було створено в результаті реорганізації орендного підприємства «Дарницька ТЕЦ», у подальшому реорганізованого у ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер», перейменованого на Закрите акціонерне товариство «Енергогенеруючі Компанія «ДАРтеплоцентраль», а в подальшому на Закрите акціонерне товариство «Екостандарт».

На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» щодо приведення статуту акціонерного товариства у відповідність з нормами цього Закону найменування Закритого акціонерного товариства «Екостандарт» змінено на Публічне акціонерне товариство «Екостандарт».

Теплова енергія постачається в обсягах, зазначених у додатку №1 до договору, згідно із договором (п. 2.1. договору).

Згідно п. 2.2. договору постачання теплової енергії постачальником та одержання її споживачем здійснюється на межі балансової належності споживача, яка визначається згідно із додатком №3 до договору.

Відповідно до п. 2.3. договору теплова енергія у відповідності до умов договору постачається для потреб опалення - на протязі опалювального сезону, початок та закінчення якого відбувається не пізніше за строки, встановлені відповідними розпорядженнями Київської міської державної адміністрації; для потреб гарячого водопостачання - на протязі всього строку дії договору.

Кількість одержаної споживачем та спожитої ним теплової енергії визначається згідно із додатком № 2 до договору (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.2. сторони погодили, що оплата поставленої теплової енергії здійснюється споживачем за тарифами, в порядку та на умовах, які визначені додатком №2 до договору, враховуючи зміни та доповнення до договору, внесені додатковими угодами до договору, що укладені сторонами у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 4.2 договору постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку №1 до договору. Щомісячно оформляти для споживача табуляграму, що містить дані про кількість фактично спожитої теплової енергії, визначеної в гігакалоріях, та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць), платіжну вимогу-доручення, яка оформлюється постачальником згідно із додатком №2 до договору, податкові накладні в порядку, встановленому законодавством України, та акт звірки розрахунків по договору, корегування кількості спожитої теплової енергії в разі непередбачених перерв в теплопостачанні житлового будинку, або будинків (при наявності оформленого споживачем акта за підписом повноважного представника постачальника).

Відповідно до п. 4.3.2 договору споживач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість одержаної теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеному у додатку №2 до договору.

Договір, згідно п. п. 7.1, 7.2, набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє на протязі одного року з дня набрання чинності.

Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо жодною із сторін не буде письмово (рекомендованим листом) заявлене протилежне не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору (п. 7.3 договору).

Згідно п. 1 додатку № 2 до договору оплата поставленої теплової енергії здійснюється споживачем згідно із тарифами, встановленими для постачальника чинним законодавством України.

Відповідно до п. 6 додатку № 2 до договору споживач самостійно знімає показники будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії до 25 числа поточного місяця та подає не пізніше 28 числа поточного місяця письмовий звіт про фактично поставлену теплову енергію.

Пунктом 7 додатку № 2 до договору сторони погодили, що споживач щомісяця з 8 по 12 число поточного місяця зобов'язаний самостійно отримати в департаменті енергозбуту постачальника, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Червоногвардійський, буд. 2, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, що включає загальну вартість теплової енергії, яка має бути поставлена споживачу на протязі всього поточного місяця, в тому числі вартість теплової енергії, що вже поставлена в поточному місяці, та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично оплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму за попередній період, оформлену постачальником згідно з п. 4.2.2 договору; два примірники акту звіряння взаєморозрахунків по договору, один із яких споживач має оформити (підписати) та повернути постачальнику на протязі двох днів з моменту одержання зазначених актів.

Відповідно до п. 8 додатку № 2 до договору споживач зобов'язаний до 25 числа поточного місяця, згідно оформленої постачальником платіжної вимоги-доручення, сплатити грошовими коштами на поточний рахунок постачальника вартість теплової енергії, яка має бути поставлена споживачеві на протязі всього поточного місяця, в тому числі, вартість теплової енергії що вже поставлена в поточному місяці; в першочерговому порядку - суму заборгованості за теплову енергії, поставлену споживачеві раніше (в попередніх розрахункових періодах) та не оплачену ним у встановлений договором строк.

Пунктом 9.1 додатку № 2 до договору сторони погодили, що в разі здійснення споживачем розрахунків за поставлену теплову енергію грошовими коштами з транзитного рахунку КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Київської міської державної адміністрації, всі сплати споживача, здійснені ним з зазначеного транзитного рахунку, сторони вважають сплатами за теплову енергію, оплата вартості якої була прострочена якнайдовше.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 420328 від 01.10.2003р. є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання

Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1198від 03.10.2007р., у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що 28.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Екостандарт» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» (фактор) укладено договір факторингу № 28/09/12, відповідно до умов якого фактор зобов'язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов'язується відступити факторові права вимоги до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 (основний договір) на суму 3 616 174, 72 грн., згідно додатку № 3 до договору факторингу № 28/09/12.

Згідно п. 1.1. договору факторингу № 28/09/12 борг - це сума грошових коштів, належні до сплати клієнту боржником за основним договором. До боргу включаються суми визначені у розрахунку заборгованості та суми фінансування. Права вимоги - це всі права вимоги клієнта до боржника за основним договором на дату відступлення прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні клієнту у якості кредитора, щодо виплати коштів, штрафів, пені та будь-яких інших сум за основним договором та/або які передбачені законодавством, що належать до сплати клієнту за основним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за основним договором підписаним клієнтом на дату набрання чинності цим договором.

З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною основного договору, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за основним договором (пункт 2.2. договору факторингу № 28/09/12).

Пунктом 2.3 договору факторингу № 28/09/12 сторони погодили, що фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта права вимоги, а фактор набуває права вимоги на борг, який він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані останнім суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, за винятком зворотного викупу права вимоги клієнтом.

Згідно пункту 2.4. договору факторингу № 28/09/12 датою відступлення прав вимоги є дата підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до пункту 4.2 договору факторингу № 28/09/12 клієнт зобов'язаний в дату відступлення права вимоги від клієнта до фактора, передати фактору документи, що підтверджують право вимоги до боржника, шляхом підписання з фактором акту прийому-передачі. В строк до 5 робочих днів з дати відступлення права вимоги клієнт зобов'язаний оформити (підписати та скріпити печаткою на надіслати) повідомлення про відступлення для боржника та надати копії повідомлень фактору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору факторингу № 28/09/12 від 28.09.2012р. клієнт передав фактору засвідчені клієнтом копії договорів згідно з переліку, визначеному у додатку № 3 до договору факторингу № 28/09/12 від 28.09.2012р., в тому числі копію Договору № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р, що підтверджується актом прийому-передачі документів від 28.09.2012р., підписаним уповноваженими представниками та скріплений печатками Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» та Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк».

Крім того, 04.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» (позивач, фактор за договором) та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» (клієнт) укладено договір факторингу № 04/10/12, відповідно до умов якого фактор зобов'язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов'язується відступити факторові права вимоги належне йому за договором факторингу № 28/09/12 від 28.09.2012р., укладеним з Публічним акціонерним товариством «Екостандарт», в тому числі право вимоги до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за договором №420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р. (основний договір) на суму 3 616 174, 72 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору факторингу № 04/10/12 борг - це сума грошових коштів, належні до сплати клієнту боржником за основним договором. До боргу включаються суми визначені у розрахунку заборгованості та суми фінансування. Права вимоги - це всі права вимоги клієнта до боржника за основним договором на дату відступлення прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні клієнту у якості кредитора, щодо виплати коштів, штрафів, пені та будь-яких інших сум за основним договором та/або які передбачені законодавством, що належать до сплати клієнту за основним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за основним договором підписаним клієнтом на дату набрання чинності цим договором.

З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною основного договору, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за основним договором (пункт 2.2. договору факторингу № 04/10/12).

Пунктом 2.3. договору факторингу № 04/10/12 сторони погодили, що фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта права вимоги, а фактор набуває права вимоги на борг, який він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані останнім суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, за винятком зворотного викупу права вимоги клієнтом.

Згідно пункту 2.4. договору факторингу № 04/10/12 датою відступлення прав вимоги є дата підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до пункту 4.2. договору факторингу № 04/10/12 клієнт зобов'язаний в дату відступлення права вимоги від клієнта до фактора, передати фактору документи, що підтверджують право вимоги до боржника, шляхом підписання з фактором акту прийому-передачі. В строк до 5 робочих днів з дати відступлення права вимоги клієнт зобов'язаний оформити (підписати та скріпити печаткою та надіслати) повідомлення про відступлення для боржника та надати копії повідомлень фактору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору факторингу № 04/10/10 від 04.10.2012р. клієнт передав фактору (позивачу) засвідчені клієнтом копії договору факторингу № 28/09/12 від 28.09.2008р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Екостандарт» та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк», та копії договорів з споживачами згідно з переліку визначеному у додатку № 3 до договору факторингу № 28/09/12 від 28.09.2012р., що підтверджується актом прийому-передачі документів від 04.10.2012р., підписаним уповноваженими представниками та скріпленого печатками Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій».

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 1 статті 1082 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме реєстру рекомендованих листів від 22.10.2012р. (а. с. 140, т. 3) Публічним акціонерним товариством «Екострандарт» на адресу відповідача було направлено повідомлення № 10-10-12/420328 від 10.10.2012р. про відступлення на користь позивача права вимоги щодо заборгованості відповідача за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р.

Судом встановлено, що за період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р. енергопостачальною компанією (Публічним акціонерним товариством «Екострандарт») було поставлено покупцю (Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс») теплову енергію на загальну суму 8 437 048, 33 грн. на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р.. Факт, обсяги, вартість наданих послуг та факт здійснення відповідачем часткової оплати підтверджується доданими до позовної заяви копіями облікових карток за період з грудня 2010р. по червень 2012р., зведених відомостей розщеплення сплат за підігрів води та за опалення за період з грудня 2010р. по червень 2012р. КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» КМДА, актів передачі товарної продукції за період з грудня 2010р. по червень 2012р., а також довідкою про надходження коштів за спожиту відповідачем теплоенергію від Публічного акціонерного товариства «Екострандарт» за період з грудня 2010р. по червень 2012р. за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, банківських виписок, платіжних доручень, реєстрів погашення кредиторської заборгованості підприємств Дніпровського району міста Києва за теплову енергію по пільгах ЧАЕС за рахунок субвенції, реєстрів погашення кредиторської заборгованості підприємств Дніпровського району міста Києва за теплову енергію по пільгах населенню за період з грудня 2010р. по червень 2012р. та реєстрів перерахувань пільг по теплопостачанню за період з грудня 2010р. по червень 2012р., покупець в порушення умов укладеного договору та норм чинного законодавства не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманої теплової енергії за період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед постачальником за спожиту теплову енергію у розмірі 2 070 561, 97 грн., що не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати спожитої в період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р. теплової енергії на суму 2 070 561, 97 грн.

Суд зазначає, що між позивачем та відповідачем відсутній спір з приводу кількості поставленої теплової енергії за спірний період та, по суті, спір виник у зв'язку з порядком зарахування грошових коштів, які надходили від відповідача за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2011р. у справі № 37/158 стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на користь Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» заборгованість за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р. за період з 01.12.2009р. по 01.04.2011р. в розмірі 66 740, 65 грн., а тому заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з грудня 2010р. по березень 2011р. є безпідставними.

Крім того, відповідач посилався на розбіжності в сплаті, а саме в довідці про надходження коштів за спожиту теплову енергію від Публічного акціонерного товариства «Екостандарт», розрахунку суми боргу та розгорнутого Акту звірки за період з 01.12.2010р. по 01.11.2013р., відповідно до яких відповідачем сплачено 8 937 830, 53 грн., а в розрахунку ціни позову за цей самий період сплачено набагато менше, а саме 605 120, 38 грн., а також зазначає, що в довідці про надходження коштів за спожиту теплову енергію від Публічного акціонерного товариства «Еконстандарт» та розрахунку суми боргу, сальдо станом на 01.12.2010р. становить 3 568 838, 12 грн., яке не є підтвердженим, зокрема з огляду на наявність рішення Господарського суду міста Києва у справі № 37/158 за позовом Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» до Комунального підприємства «Житло-сервіс» про стягнення заборгованості по договору № 420328 від 01.10.2003р. на суму 66 740, 65 грн.

Для з'ясування розміру заборгованості відповідача з урахуванням розбіжностей в сплаті грошових коштів за спожиту теплову енергію між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2014р. у справі № 910/23190/13 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На розгляд експерта було поставлено питання: чи підтверджується документально заявлена позивачем заборгованість за спожиту теплову енергію за договором від 01.10.2003р. № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді, в сумі 2 377 927, 96 грн. за період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р., з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у період з 01.12.2010р. по 16.04.2014р. на рахунок Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» та Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та з урахуванням сальдо станом на 01.12.2010р. у розмірі 3 568 838, 12 грн., а також рішення Господарського суду міста Києва у справі №37/158 за позовом Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» до Комунального підприємства «Житло-сервіс» про стягнення заборгованості по договору № 420328 від 01.10.2003р. в сумі 66 740, 65 грн. та інших доказів, наданих сторонами.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 5557/14-45 від 30.09.2014р. встановлено, що за період з 01.12.2010р. по 30.07.2012р. заборгованість по оплаті теплової енергії з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва у справі №37/158 за позовом ТОВ «Екостандарт» до Комунального підприємства «Житло-сервіс» про стягнення заборгованості по договору № 420328 від 01.10.2003р. у сумі 66 740,65грн., сплачених відповідачем грошових коштів у період з 01.12.2010р. по 16.04.2014р. на рахунок ПАТ «Екостандарт» та ТОВ «Центр Інфотехнологій» та:

з урахуванням сальдо станом на 01.12.2010р. - 0 грн., не підтверджується документально заявлена позивачем заборгованість за спожиту теплову енергію за договором №420328 від 01.10.2003р. в сумі 2 377 927, 96грн., оскільки складає (- 688 087, 70грн.) (66 740, 65 + 8 437 048, 33 - 9 191 876, 68);

з урахуванням сальдо станом на 01.12.2010р. - 3 568 838, 12 грн., не підтверджується документально заявлена позивачем заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 420328 від 01.10.2003р. в сумі 2 377 927, 96 грн., оскільки складає 2 814 009, 77 грн. (3 568 838, 12 + 8 437 048, 33 - 9 191 876, 68).

Відповідно до частин 5, 6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Частина 5 вказаної статті встановлює додаткове до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України правило оцінки доказів. Висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів. Висновок експерта не є обов'язковим для суду, оскільки жоден доказ не має заздалегідь установленої сили. Експертний висновок оцінюється судом сукупно з іншими доказами.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 5557/14-45 від 30.09.2014р. не узгоджується з фактичними доказами, наявними у справі, які підтверджують факт існування заборгованості Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р. за період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р. в розмірі 2 070 561, 97 грн., а саме: копіями облікових карток за період з грудня 2010р. по червень 2012р., зведених відомостей розщеплення сплат за підігрів води та за опалення за період з грудня 2010р. по червень 2012р. КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» КМДА, актів передачі товарної продукції за період з грудня 2010р. по червень 2012р., довідкою про надходження коштів за спожиту відповідачем теплоенергію від Публічного акціонерного товариства «Екострандарт» за період з грудня 2010р. по червень 2012р. за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р., банківськими виписками, платіжними дорученнями, реєстрами погашення кредиторської заборгованості підприємств Дніпровського району міста Києва за теплову енергію по пільгах ЧАЕС за рахунок субвенції та реєстрами погашення кредиторської заборгованості підприємств Дніпровського району міста Києва за теплову енергію по пільгах населенню за період з грудня 2010р. по червень 2012р. та реєстрами перерахувань пільг по теплопостачанню за період з грудня 2010р. по червень 2012р.

При цьому, cальдо у бухгалтерському обліку є залишком по бухгалтерському рахунку, різниця між сумою записів по дебету і кредиту рахунків. Дебетове сальдо (дебет більше кредиту) показує стан даного виду господарських коштів на певну дату і відображається в активі балансу. Кредитове сальдо (кредит більше дебету) показує стан джерел господарських коштів і відображається в пасиві. Якщо рахунок не має залишку (сальдо дорівнює нулю), то такий рахунок називається закритим.

Сальдо - не є юридичною категорією та, по суті, визначає певний обсяг невиконаного грошового зобов'язання станом на певний період.

Колегія суддів зазначає, що сальдо (заборгованість відповідача за отриману від Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» теплову енергію) в сумі 3 568 838, 12 грн. станом на 01.12.2010р. є заборгованістю Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» за договором № 420328, яка встановлена Господарським судом міста Києва у справах № 1/20, № 1/171, № 37/158 та постановами Київського апеляційного господарського суду у справах № 35/91-42/351 та № 17/49.

Пунктом 9.1 додатку № 2 до договору до договору № 420328 від 01.10.2003р. сторони погодили, що в разі здійснення споживачем розрахунків за поставлену теплову енергію грошовими коштами з транзитного рахунку КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Київської міської державної адміністрації, всі сплати споживача, здійснені ним з зазначеного транзитного рахунку, сторони вважають сплатами за теплову енергію, оплата вартості якої була прострочена якнайдовше.

Відповідно до п. 9.2 додатку № 2 до договору № 420328 від 01.10.2003р., в разі неналежного оформлення споживачем графи платіжного доручення «призначення платежу», за виключенням випадків передбачених п. 9.1 додатку № 2 до договору, сторони вважають, що згідно із даним платіжним дорученням на підставі договору оплачується теплова енергія, оплата вартості якої була прострочена споживачем найдовше.

Місцевим господарським судом вірно прийняті до уваги твердження позивача про те, що ним були здійснені зарахування частини оплат, проведених відповідачем у період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р., як оплата вартості теплової енергії, яка була прострочена якнайдовше, тобто, в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 01.12.2010р. та розмір якої встановлений рішеннями суду у справах № 1/20, № 1/171, № 37/158, № 35/91-42/351 та № 17/49.

Також, заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що відповідно до п. 1.1 додаткової угоди до договору № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р., оплата поставленої постачальником теплової енергії здійснюється споживачем згідно з тарифами, встановленими для постачальника чинним законодавством України. Мешканці (населення) житлових будинків, що зазначені в додатку № 7 до договору, оплачують постачальнику теплову енергію, поставлену згідно з договором, грошовими коштами через транзитний рахунок комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Київської міської державної адміністрації. Заборгованість за теплову енергію, яка можливо виникне при неповній оплаті населенням споживачеві комунальних послуг і квартирної плати, не становить борг споживача перед постачальником.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що умови додаткової угоди до договору № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р. не виключили вказане зобов'язання споживача з оплати за теплову енергію, а тільки встановили порядок оплати мешканцями за теплову енергію шляхом перерахування коштів на рахунок третьої особи - КП «ГІОЦ», а також на споживача покладено обов'язок забезпечувати збір коштів з мешканців та вжиття відповідних заходів, штрафні санкції тощо.

Крім того, вказаною додатковою угодою до договору № 420328 від 01.10.2003р. не змінювались умови, передбачені п. 8 додатку № 2 до договору, а саме в частині обов'язку споживача сплатити до 25 числа поточного місяця грошовими коштами на поточний рахунок постачальника згідно оформленої платіжної вимоги вартість теплової енергії.

Оскільки між постачальником та мешканцями відсутні правовідносини, то стягнення з мешканців заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію постачальником є неможливим, а здійснюється саме з відповідача, що відображено зокрема в умовах додаткової угоди до договору.

Посилання відповідача на п. 1 додаткової угоди до договору про віднесення заборгованості за теплову енергію, яка може виникнути при не повній оплаті населенням споживачу до такої, що не становить борг споживача перед постачальником вірно не прийняті до уваги місцевим господарським судом, оскільки аналіз погоджених сторонами умов на постачання теплової енергії у гарячій воді свідчить про те, що відповідач є зобов'язаною особою за отримання від позивача теплової енергії та її оплати з метою передачі кінцевим споживачам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 2 070 561, 97 грн. за період з 01.12.2010р. по 01.07.2012р. за договором № 420328 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання щодо оплати, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 240 345, 45 грн. 3% річних та 97 559, 06 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2010р. по жовтень 2013р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 240 345, 45 грн. 3% річних та 97 559, 06 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2010р. по жовтень 2013р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, оскільки не підтверджують інший розмір заборгованості, ніж заявлений до стягнення, або відсутність підстав для задоволення позову.

Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, та враховуючи подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність повернення з Державного бюджету України частини сплаченого позивачем судового збору в розмірі 6 147, 32 грн.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 12.01.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі № 910/23190/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/23190/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23190/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Р.І. Самсін

С.А. Гончаров