РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/6832/15-г

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши матеріали справи

за позовомЗаступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп"
простягнення 3 097 грн 13 коп.
Представники:
від позивача: Гармашов Б.С., довіреність №08 від 10.02.2015
від відповідача: від прокуратури: не з'явились Колодяжна А.В., посвідчення №028406 від 01.09.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" про стягнення 3 097 грн 13 коп. заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6604 від 29.10.2013, в тому числі 2 577 грн 76 коп. основного боргу, 197 грн 11 коп. пені, 77 грн 33 коп. штрафу та 244 грн 93 коп. інфляційних втрат.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов договору не сплачував вчасно орендні платежі, у зв'язку із чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 2 577 грн 76 коп. Крім того, за несвоєчасність виконання зобов'язань позивачем нараховано відповідачу 197 грн 11 коп. пені, 77 грн 33 коп. штрафу та 244 грн 93 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 порушено провадження у справі № 910/6832/15-г, розгляд справи призначений на 20.04.2015.

15.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

17.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 3 841 грн 61 коп. основного боргу, 473 грн 37 коп. пені, 115 грн 25 коп. штрафу та 1 027 грн 66 коп. інфляційних втрат. Дана заява прийнята судом до розгляду.

В судове засідання 20.04.2015 з'явились представники прокуратури та позивача, надали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 20.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів держави в суді.

Згідно з пунктом 4 статті 6 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями) (частина 5 стаття 36-1 Закону України «Про прокуратуру»).

Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі рішення Конституційного суду) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Наведене також узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» від 23.03.2012 № 7.

29.04.2013 між Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м.Києву (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" (надалі - орендар) укладено договір оренди №317 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно за адресою: 02156, м. Київ, вул. Кіото, 19, загальною площею 8,64 кв.м., що знаходиться на балансі Київського національного торговельно-економічного унівіерситету (балансоутримувач).

Пунктом 2.1. договору передбачено вступ орендаря у користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше підписання сторонами акту приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 3.1 договору щомісячна орендна плата складає за базовий місяць розрахунку - квітень 2013 року 572 грн 50 коп. без ПДВ. Орендна плата за кожний наступний місяць здійснюється шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3. договору).

Пунктом 3.5 Договору сторони погодили, що орендар сплачує орендну плату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50%.

На виконання умов Договору позивачем були передані відповідачу в оренду майно за адресою: 02156, м. Київ, вул. Кіото, 19, загальною площею 8,64 кв.м., на 1-ому та 2-ому поверхах навчально-аудиторного комплексу Б.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11. 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується факт передачі приміщень в оренду та користування ними відповідачем.

У відповідності до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до статті 17 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Як зазначено в п. 10.1 договору, даний договір діє з 29.10.2013 по 29.09.2016 включно.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства обов'язок зі своєчасної оплати не виконував, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість з орендної плати перед позивачем у розмірі 3 841 грн 61 коп. Крім того, за несвоєчасність виконання зобов'язань позивачем нараховано відповідачу 473 грн 37 коп. пені, 115 грн 25 коп. штрафу та 1 027 грн 66 коп. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6604 від 29.10.2013 та факту наявності заборгованості у розмірі 3 841 грн 61 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 3 841 грн 61 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 473 грн 37 коп. пені, 115 грн 25 коп. штрафу та 1 027 грн 66 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 3.7.-3.8. договору за несвоєчасне або неповне перерахування орендної плати орендар сплачує орендну плату з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми боргу за кожний день прострочення, включаючи день оплати, а у разі, якщо прострочення складає не менше трьох місяцій - штраф в розмірі 3% від суми заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пунктів 3.7.-3.8. договору.

При цьому суд бере до уваги рекомендації, викладені у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Судом також враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, штрафу та втрат від інфляції підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на це, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтею 43, частиною першою статті 49, ст. 75, статтями 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" (03049, м.Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, оф. 920, ідентифікаційний код 37982944) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бул. Т.Шевченка, буд. 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) заборгованість у розмірі 3 841 (три тисячі сорок одна) грн 61 коп. основного боргу, 473 (чотириста сімдесят три) грн 37 коп. пені, 115 (сто п'ятнадцять) грн 25 коп. штрафу та 1 027 (одна тисяча двадцять сім) грн 66 коп. втрат від інфляції

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" (03049, м.Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, оф. 920, ідентифікаційний код 37982944) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 27.04.2015

Суддя Н.Б. Плотницька