РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/2188/15-г

За позовом Фізичної особи-підприємця Мельника Анатолія Миколайовича
до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"
про стягнення 23 554,31 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Чехоєва Н.М. (дов. № 03/12-01 від 03.12.2014 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02 квітня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець Мельник Анатолій Миколайович (надалі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 76 254,31 грн., з яких, 75 750,00 грн. основного боргу, 504,31 грн. три проценти річних., та 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2015 року порушено провадження у справі № 910/2188/15-г та призначено справу до розгляду на 24.02.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 24.02.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 06.02.2015 року не виконав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 02.04.2015 року, у зв'язку з неявкою відповідача.

У судовому засіданні 02.04.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 23 050,00 грн. заборгованості, 504,31 грн. три проценти річних., та 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням заяви поданої у судовому засіданні 02.04.2015 року.

Представник відповідача у судове засідання 02.04.2015 року повторно не з'явився, вимоги ухвали суду у справі № 910/2188/15-г не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02002, м. Київ, Челябінська, буд. 9-Г, на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та підтверджується матеріалами справи.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання підтверджується підписами уповноважених осіб Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2014 року між Фізичною особою-підприємцем Мельником Анатолієм Миколайовичем (виконавець) та Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (замовник) було укладено договір № 44-КД (надалі по тексту - Договір), за умовами якого виконавець надає, а замовник приймає та оплачує ґрунт рослинний по заявкам замовника згідно рахунку - фактури, накладної та сертифікату якості.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що загальна вартість ґрунту рослинного складає 531 433,00 грн.

Вартість тони рослинного ґрунту складає 115,00 грн., без ПДВ (пункт 2.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.1. Договору оплата послуг здійснюється у національній грошовій одиниці на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку - фактури та накладної.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.10.2014 року (пункт 9.1. Договору).

17.10.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, за умовами якої погодились викласти пункт 2.2. Договору в наступній редакції: "Вартість 1 тони ґрунту рослинного становить 130,00 грн. без ПДВ."

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача рослинний ґрунт на загальну суму 96 750,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № РН-0000572 від 11.11.2014 року на суму 31 200,00 грн.;

- № РН-0000014 від 08.04.2014 року на суму 23 000,00 грн.;

- № РН-0000007від 26.03.2014 року на суму 34 500,00 грн.;

- № РН-0000572 від 13.01.2014 року на суму 8 050,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості рослинного ґрунту виконав лише частково, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Мельником Анатолієм Миколайовичем у розмірі 23 050,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 23 050,00 грн. заборгованості договором № 44-КД від 28.03.2014 року та 504,31 грн. три проценти річних.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 44-КД від 28.03.2014 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки нафтопродуктів виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000572 від 11.11.2014 року на суму 31 200,00 грн.; № РН-0000014 від 08.04.2014 року на суму 23 000,00 грн.; № РН-0000007від 26.03.2014 року на суму 34 500,00 грн.; № РН-0000572 від 13.01.2014 року на суму 8 050,00 грн., які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчена копія містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно Договору, внаслідок чого у Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" виникла заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Мельником Анатолієм Миколайовичем у розмірі 23 050,00 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 23 050,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Фізичною особою-підприємцем Мельником Анатолієм Миколайовичем про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" 23 050,00 грн. заборгованості за договором № 44-КД від 28.03.2014 року підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки оплату за поставлену позивачем продукцію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 504,31 грн. три проценти річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору № 44-КД від 28.03.2014 року інший розмір процентів не визначено.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 504,31 грн. трьох процентів річних, нарахованих за період з 12.11.2014 року по 31.01.2015 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Позивачем на підтвердження здійснення витрат на правову допомогу надано суду угоду № 03-12 про надання юридичної допомоги від 03.12.2014 року, укладену між Фізичною особою-підприємцем Мельником Анатолієм Миколайовичем та адвокатом Чехоєвою Наталією Михайлівною, квитанцію до прибуткового ордеру № 2003 від 03.12.2014 року на суму 4 000,00 грн. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3598.

Відповідно до статей 4, 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Відповідно до підпункту 6.3. пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З квитанції до прибуткового ордеру № 2003 вбачається сплата позивачем 03.12.2014 року на користь адвоката грошових коштів у розмірі 4 000,00 грн.

Судом встановлено, що угода № 03-12 про надання юридичної допомоги від 03.12.2014 року, укладена між Фізичною особою-підприємцем Мельником Анатолієм Миколайовичем та адвокатом Чехоєвою Наталією Михайлівною, стосується безпосередньо саме цього позову, а оплата у розмірі 4 000,00 грн. проведена у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

До того ж, судом встановлено спів розмірність винагороди за адвокатські послуги в розмірі 4 000,00 грн. обсягам наданих послуг за вищевказаною угодою.

Враховуючи те, що позивачем обґрунтовано суму адвокатських витрат у розмірі 4 000,00 грн., враховуючи ціну позову, вартість оплати відповідних адвокатських послуг в регіоні, а також те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати з судового збору покладаються на відповідача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (02002, м. Київ, Челябінська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 38133008) на користь Фізичної особи-підприємця Мельника Анатолія Миколайовича (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 31, ідентифікаційний номер ) 23 050 (двадцять три тисячі п'ятдесят) грн. 00 коп. заборгованості, 504 (п'ятсот чотири) грн. 31 коп. три проценти річних, 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.04.2015 року

Суддя С.В. Стасюк

.