КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа№ 910/25931/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання - Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Мотрончук Д.П. - за довіреністю

від відповідача: Онищенко І.П. - за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 (дата підписання 03.02.2015)

по справі № 910/25931/14 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»

до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення 110 490,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 110 490,42 грн., з яких: 65983,12 грн. основного боргу, 26184,00 грн. штрафу, 12211,28 грн. інфляційних та 6112,02 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25931/14 у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі №910/25931/14 повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності, оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір не був розірваним і діяв у частині поставки газу до 31.12.2011, а у частині розрахунків до їх повного виконання. Також позивач зазначає, що визнання відповідачем заборгованості за відповіддю на претензію свідчить про переривання позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2015 у справі №910/25931/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р., апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.03.2015.

16.03.2015 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 - без змін.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці та судді Власова Ю.Л. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 прийнято справу №910/25931/14 за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

У судовому засіданні 17.03.2015 оголошено перерву до 08.04.2015.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 20.12.2010 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» як постачальником та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» як покупцем укладено Договір № 06/10-2510ТЕ-41 про закупівлю природного газу за державні кошти.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 договору. Газ, що постачається, використовується покупцем виключно для надання послуг населенню з опалення та гарячого водопостачання.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що постачальник передає покупцю з 01.01.2011 по 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 900000 куб.м. Також в даному пункті визначені помісячні обсяги постачання газу.

Розділом 3 договору сторони визначили ціну договору. Так, за умовами п. 3.1 договору ціна за 1000 куб.м. газу складає 1309,20 грн., включаючи збори та податки. Загальна вартість договору на дату його укладення становить 1 178 280 грн., в тому числі ПДВ.

Згідно п. 3.1.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2011 року загальна вартість цього договору складається із сум вартості помісячних поставок газу.

Відповідно до п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2011 року сторони домовились, що ціна за 1000 куб.м. газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та/або тарифів, затверджених уповноваженим державним органом. У разі зміни уповноваженим державним органом граничної ціни на газ та/або тарифів, сторонами в обов'язковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи.

Додатковою угодою №2 від 04.04.2011 року сторони з 01.01.2011 виклали п.3.1. договору в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. газу становить 815,000 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ- 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами- 259,70 грн., крім того, ПДВ-20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того, ПДВ- 20%, всього з ПДВ -1309,20 грн.

Додатковою угодою № 3 від 11.07.2011 сторони з 01.07.2011 року виклали п. 3.1. договору в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. газу становить 790,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ- 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами- 285,00 грн., крім того, ПДВ-20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того, ПДВ- 20%, всього з ПДВ -1309,20 грн.

Порядок здійснення оплати визначений у розділі 4 Договору. Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки між сторонами проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 10.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2011 року цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, діє у частині поставки газу з 01 січня 2011 року і діє до 31 грудня 2011 року включно, а у частині розрахунків за газ-до їх повного здійснення.

Листом від 29.09.2011 (вих. № 31/17-11941) відповідач повідомив позивача про неможливість поставки газу у жовтні 2011 року в зв'язку з недостатніми обсягами природного газу, виділеними НАК «Нафтогаз України».

Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору здійснено передплату на загальну суму 640378,91 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 14615 від 29.12.2010 на суму 26 000,00 грн., №206 від 31.01.2011 на суму 128 602,72 грн., №1 від 14.02.2011 на суму 1478,86 грн., №39 від 28.02.2011 на суму 130 363,60 грн., №579 від 30.03.2011 на суму 33800,00 грн., №795 від 30.03.2011 на суму 31200,00 грн., №810 від 30.03.2011 на суму 30 986,93 грн., №1 від 31.03.2011 на суму 30 000,00 грн., №1 від 31.03.2011 на суму 60 000,00 грн., №663 від 29.04.2011 на суму 16000,00 грн., №1061 від 29.04.2011 на суму 50 382,99 грн., №684 від 31.05.2011 на суму 25 630,21 грн., №203 від 28.07.2011 на суму 15000,00 грн., №1410 від 28.07.2011 на суму 8463,48 грн., №1585 від 06.09.2011 на суму 3936,77 грн., №1586 від 06.09.2011 на суму 20 474,58 грн., №1763 від 29.09.2011 на суму 28 058,77 грн.

Відповідачем на виконання умов договору за період з січня по вересень 2011 року поставлено позивачу природний газ на загальну суму 574 395,79 грн. згідно з актами передачі-приймання природного газу від 31.01.2011 на суму 128 602,72 грн., від 28.02.2011 на суму 130 363,60 грн., від 31.03.2011 на суму 125 986,93 грн., від 30.04.2011 на суму 66 382,99 грн., від 31.05.2011 на суму 25 630,21 грн., від 30.06.2011 на суму 21 495,74 грн., від 31.07.2011 на суму 23 463.48 грн., від 31.08.2011 на суму 3 936,77 грн., від 31.08.2011 на суму 20 474,58 грн., від 30.09.2011 на суму 28 058,77 грн.

Тобто, відповідач недопоставив природний газ на загальну суму 65 983,12 грн.

Позивач 04.10.2011, 20.07.2012 звертався до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів в розмірі 65 983,12 грн., проте відповідач залишив вказані вимоги поза увагою.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом у даній справі заявивши вимоги про стягнення з відповідача 65983,12 грн. основного боргу за непоставлений товар за договором, 26184,00 грн. штрафу, 12211,28 грн. інфляційних та 6112,02 грн. 3% річних.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, однак в їх задоволенні відмовив, у зв'язку з пропуском строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в підтвердження здійснення передплати за договором на суму 640378,91 грн. посилається на платіжні доручення № 14615 від 29.12.2010 на суму 26 000,00 грн., №206 від 31.01.2011 на суму 128 602,72 грн., №1 від 14.02.2011 на суму 1478,86 грн., №39 від 28.02.2011 на суму 130 363,60 грн., №579 від 30.03.2011 на суму 33800,00 грн., №795 від 30.03.2011 на суму 31200,00 грн., №810 від 30.03.2011 на суму 30 986,93 грн., №1 від 31.03.2011 на суму 30 000,00 грн., №1 від 31.03.2011 на суму 60 000,00 грн., №663 від 29.04.2011 на суму 16000,00 грн., №1061 від 29.04.2011 на суму 50 382,99 грн., №684 від 31.05.2011 на суму 25 630,21 грн., №203 від 28.07.2011 на суму 15000,00 грн., №1410 від 28.07.2011 на суму 8463,48 грн., №1585 від 06.09.2011 на суму 3936,77 грн., №1586 від 06.09.2011 на суму 20 474,58 грн., №1763 від 29.09.2011 на суму 28 058,77 грн.

Відповідач зазначає, що позивачем безпідставно внесено в загальну суму оплати за спірним договором № 06/10-2510ТЕ-41 від 20.12.2010 платіж у сумі 26 000,00 грн., сплачений платіжним дорученням № 14615 від 29.12.2010 за іншим договором.

Дійсно, як вбачається, у платіжному дорученні № 14615 від 29.12.2010 на суму 26 000,00 грн. в графі «призначення платежу» вказано «оплата за поставку у транспортуванні газу за 12.10р. дог. № 06/10-1251-ТЕ-41 від 14.10.10».

Тобто, грошові кошти в сумі 26 000,00 грн. були сплачені позивачем на виконання умов іншого договору, обставини щодо невиконання якого не є підставами даного позову.

Позивач посилається на те, що листом від 21.01.2011 № 110/910-144 (отримано відповідачем 21.01.2011 вх.№1017/2) він просив відповідача сплачену суму коштів у розмірі 26 000,00 грн. по договору 06/10-1251-ТЕ-41 від 14.10.2010 зарахувати за спожитий природний газ по договору № 06/10-2510ТЕ-41 від 20.12.2010. На думку позивача, відсутність заперечень з боку відповідача свідчить про здійснення такого зарахування.

Однак, колегія суддів вважає відсутніми підстави для врахування коштів у розмірі 26 000 грн., сплачених за іншим договором, який не є предметом розгляду даної справи, в рахунок здійсненої передплати за спірним договором № 06/10-2510ТЕ-41 від 20.12.2010, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони домовились про те, щоб перераховані кошти по договору 06/10-1251-ТЕ-41 від 14.10.2010 зарахувати в рахунок оплати за спірним договором.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем на виконання умов договору № 06/10-2510ТЕ-41 від 20.12.2010 здійснено передплату у розмірі 614 378,91 грн. (640378,91 грн. - 26 000,00 грн.).

Натомість, відповідачем на виконання умов договору за період з січня по вересень 2011 року поставлено позивачу природний газ на загальну суму 574 395,79 грн.

Отже, відповідач недопоставив позивачу природний газ на загальну суму 39 983,12 грн. (614 378,91 грн. - 574 395,79 грн.).

З огляду на зазначене, оскільки вартість поставленого відповідачем на користь позивача природного газу є меншою, ніж здійснена позивачем за договором передплата, колегія суддів вважає обгрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу за недопоставлений товар на суму 39 983,12 грн. В решті суми боргу позов заявлений необгрунтовано.

Таким чином є помилковим висновок місцевого господарського суду про обгрунтованість позовних вимог про стягнення боргу на суму 26 000 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач заявив про строк позовної давності щодо стягнення спірної заборгованості.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача та виходив з того, що умовами договору не встановлено строку повернення попередньої оплати, а відтак зазначений строк обчислюється з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто з моменту перебігу семиденного строку з дня отримання боржником відповідної вимоги; перший лист-вимога № 110/910-2507 від 04.10.2011 про повернення передплати було отримано відповідачем 06.10.2011, тому, за висновком суду, строк позовної давності починає свій перебіг з 14.10.2011, а оскільки даний позов пред'явлено до суду 21.11.2014, тому позивачем пропущено строк позовної давності.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Як вже зазначалось, заявлений позивачем у даній справі позов стосується повернення здійсненої ним попередньої оплати товару через часткове невиконання відповідачем своїх зобов'язань в установлені договором строки.

Оскільки абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України пов'язує початок перебігу позовної давності саме з днем, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, для обчислення цього строку слід виходити з дати спливу встановленого договором строку виконання передбачених ним зобов'язань з постачання природного газу, одночасно з яким у позивача безпосередньо на підставі положень ч. 2 ст. 693 ЦК України виникло право відмовитись від цих зобов'язань та вимагати повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 10.1 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2011, передбачено, що договір набирає чинності з дати підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, діє у частині поставки газу з 01.01.2011 і діє до 31.12.2011 включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Тобто, договором передбачено існування між сторонами зобов'язань з поставки природного газу до 31.12.2011, у тому числі обов'язку позивача оплатити вартість природного газу на умовах договору шляхом попередньої оплати.

Отже, з урахуванням того, що договір № 06/10-2510-ТЕ-41 від 20.12.2010 діяв до 31.12.2011, після закінчення вказаного строку виконання зобов'язань за договором, а саме з 01.01.2012, у позивача виникло право вимагати у відповідача повернення суми попередньої оплати, а отже й почався перебіг строку позовної давності щодо цієї вимоги.

Тому, звернувшись з позовом до суду 21.11.2014, позивач діяв у межах строку позовної давності.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача отриманих в якості попередньої оплати коштів за договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню на суму 39 983,12 грн. В решті заявленої суми боргу позов задоволенню не підлягає з підстав його необгрунтованості.

Позивач також просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 26 184 грн., нарахований згідно з п. 7.2 договору, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо поставки 250 тис.куб.м. газу у листопаді-грудні 2011 року на загальну суму 327 300,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань щодо обсягів поставки газу, за умови належного виконання покупцем п. 4.1. договору та відсутності заборгованості за договором, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 8% від вартості газу, недопоставленого у відповідний період. Положення цього пункту не застосовуються у разі припинення/обмеження газопостачання відповідно до чинного законодавства та умов цього договору, а також за відсутності у постачальника необхідних обсягів газу по незалежних від нього причинах (зниження обсягу поставок газу з боку Російської Федерації) тощо.

За умовами п. 1.2 договору відповідач зобов'язувався поставити у листопаді 2011 року газ у обсязі 110 тис. куб.м., а у грудні 2011 року - 140 тис. куб.м. газу.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки між сторонами проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки.

У листопаді та грудні 2011 року ціна газу за умовами Додаткової угоди № 3 від 11.07.2011 становила 1309,20 грн. за 1000 куб.м.газу.

Таким чином, за місячні обсяги газу у листопаді 2011 року позивач мав сплатити 144 012,00 грн., у грудні 2011 року - 183 288,00 грн.

Натомість, як встановлено вище, у позивача станом на листопад 2011 року було сплачено лише 39 983,12 грн. передоплати, а отже, відсутні докази належного виконання позивачем умов п. 4.1 договору щодо здійснення оплати запланованих місячних обсягів постачання газу за листопад та грудень 2011 року.

Крім того, як вказує відповідач та вбачається із матеріалів справи, згідно з Протоколом засідання правління НАК «Нафтогаз України» від 26.08.2011 № 164 функції з реалізації природного газу передано від ДК «Газ України» до НАК «Нафтогаз України» шляхом укладання НАК «Нафтогаз України» договорів купівлі-продажу природного газу із споживачами та підприємствами з газопостачання та газифікації.

16.09.2011 НАК «Нафтогаз України» видано наказ № 377 «Про виконання рішення правління від 26.08.2011 № 164», п. 4 якого ДК «Газ України» зобов'язано вжити заходів для повідомлення споживачів та публічних акціонерних товариств по газопостачанню та газифікації про неможливість постачання ДК «Газ України» природного газу та укладення НАК «Нафтогаз України» із споживачами та публічними акціонерними товариствами по газопостачанню та газифікації договорів купівлі-продажу природного газу для забезпечення потреби у природному газі споживачів.

Як встановлено вище, відповідач листом від 29.09.2011 № 31/17-11941 повідомив позивача про неможливість постачання природного газу у жовтні 2011 року через недостатність обсягів природного газу для виконання зобов'язань за договорами поставки природного газу, укладеними на 2011 рік.

Отже, починаючи з жовтня 2011 року у відповідача були відсутні необхідні обсяги газу по незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає відсутніми підстави для застосування до відповідача передбаченої п. 7.2. договору відповідальності у вигляді штрафу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 26 184 грн. штрафу за непоставлений у листопаді та грудні 2011 року природний газ.

Крім того, оскільки згідно п. 9.3. договору сторонами погоджено, що строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки встановлюється тривалістю у три роки, тому позивачем не пропущено строк позовної давності до вимоги про стягнення штрафу.

З огляду на зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 26 184 грн. штрафу задоволенню не підлягає з підстав її необгрунтованості.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 12211,28 грн. інфляційних втрат та 6112,02 грн. 3% річних за період з листопада 2011 року по листопад 2014 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних не може бути застосована ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку природного газу, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 3-30гс13.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 12211,28 грн. інфляційних втрат та 6112,02 грн. 3% річних нарахованих на суму попередньої оплати задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відсутні підстави для застосування строку позовної давності за вимогою про стягнення інфляційний втрат та 3% річних, оскільки, як встановлено вище, не сплив строк позовної давності до основної вимоги, а тому не сплив і щодо вимоги про стягнення інфляційний втрат та 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача борг у розмірі 39 983,12 грн. В решті частини вимог позов залишається без задоволення.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає частковому скасуванню. Апеляційна скарга Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25931/14 задовольняється частково.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 49 ГПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25931/14 задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25931/14 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ. вул. Шолуденка, 1, ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-б; ) 39 983,12 грн. (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят три гривні 12 коп.) боргу та 799,66 грн. (сімсот дев'яносто дев'ять гривень 66 коп.) судового збору.

В решті частини позову відмовити».

3.Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ. вул. Шолуденка, 1, ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-б; ) 399,83 грн. (триста дев'яносто дев'ять гривень 83 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4.Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

5.Матеріали справи № 910/25931/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко