РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015Справа №910/4491/15-г

За позовом Приватного підприємства «Термотехніка»

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

про стягнення 98727 грн. 58 коп.

Суддя Демидов В.О.

За участю представників сторін:

від позивача - не прибув,

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

25.02.2015 позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» на користь Приватного підприємства «Термотехніка» заборгованість за договором №ДГ-061/П від 29.12.2010 у розмірі 92386 грн. 81 коп., 6094 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 246 грн. 27 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт за укладеними сторонами у справі договором №ДГ-061/П від 29.12.2010.

У судове засідання представник позивача не з'явився. 22.04.2015 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зазначене клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки згідно п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання за його належною юридичною адресою ухвали господарського суду. Відзив на позовну заяву суду не надав.

З урахуванням фактичних обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

29.12.2010 між Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» та Приватним підприємством «Термотехніка» укладено договір №ДГ-061/П (далі за текстом - договір), згідно п. 1.1 якого відповідач доручає, а виконавець зобов'язується на підставі технічного завдання відповідача виконати реконструкцію системи опалення частини адміністративної будівлі за адресою: вул. гоголя, 15 у місті Дніпропетровську згідно договірної ціни, що є невід'ємною частиною цього договору. Строк проведення будівельно-монтажних робіт - 40 робочих днів з моменту підписання договору.

Оплата за договором здійснюється шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт. Загальна вартість договору складає 109984 грн. 30 коп., ПДВ - 21996 грн. 86 коп., всього - 131981 грн. 16 коп. У випадку проведення додаткових робіт, не обумовлених у договірній ціні договору, оплата проводиться на підставі виставленого рахунку, не пізніше 5 банківських днів із дня його виставлення (п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору здача-приймання робіт оформлюється актом виконаних робіт.

30.04.2011 року уповноваженими особами позивача та відповідача було підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2011 року на суму 123363 грн. 75 коп.

Крім того, 16.12.2011 року уповноваженими особами позивача та відповідача було підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року на суму 8619 грн. 43 коп.

У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо перерахування на рахунок позивача суми 131981 грн. 16 коп. за виконані будівельні роботи, останнім на адресу відповідача було направлено претензію від 30.08.2013 №26 та акт звіряння розрахунків станом на 30.08.2013. Зазначені документи отримані відповідачем 06.09.2013, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але залишені ним без належної відповіді.

Крім того, 19.11.2013 позивач надав відповідачу рахунок-фактуру №О-СФ-00351 на суму 143356 грн. 76 коп., з яких 11375 грн. 37 коп. становить інфляційні нарахування на суму заборгованості. 19.05.2014 відповідачем частково сплачено суму заборгованості за договором в розмірі 43007 грн. 02 коп.

Враховуючи часткову оплату заборгованості відповідачем за договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 92386 грн. 81 коп., 6094 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 246 грн. 27 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт виконання позивачем зобов'язань за договором, що також підтверджується відповідним актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2011 року на суму 123363 грн. 75 коп. та актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року на суму 8619 грн. 43 коп.

Відповідачем 19.05.2014 було здійснено часткову оплату виконаних робіт у розмірі 43007 грн. 02 коп. на користь позивача, у зв'язку із чим сума заборгованості за договором склала 92386 грн. 67 коп.

Доказів сплати вказаної заборгованості в добровільному порядку відповідачем не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, виходячи з наведених вище обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості за договором у розмірі 92386 грн. 67 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період з червня 2014 по жовтень 2014 року, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню у сумі 6094 грн. 50 коп.

Разом з тим, позивач також заявив до стягнення 3 % річних в розмірі 246 грн. 27 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд враховує те, що наданий позивачем відповідачу рахунок-фактура №О-СФ-00351 на суму 143356 грн. 76 коп., датований 19.11.2013.

Враховуючи положення ст. 530 Цивільного кодексу України позивачем помилково зазначено початком періоду нарахування 3% річних саме 27.10.2013. Таким чином за період з 27.11.2013 по 19.05.2014 3% річних становлять 1887 грн. 51 коп., за період з 20.05.2014 по 24.11.2014 3% річних становлять 1435 грн. 15 коп. Всього за період з 27.11.2013 по 24.11.2014 сума складає 3322 грн. 66 коп.

Враховуючи те, що відповідачем 19.05.2014 було сплачено 3412 грн. 67 коп., позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних в розмірі 246 грн. 27 коп. не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 92386 грн. 81 коп. та 6094 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.7, код 22599262) на користь Приватного підприємства «Термотехніка» (49029, м. Дніпропетровськ, вул. Артема, буд. 56, кв. 2, код 31491708) заборгованість у розмірі 92386 грн. 81 коп., 6094 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості. та судовий збір у розмірі 1969 грн. 55 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складене та підписане 24.04.2015.

Суддя В.О. Демидов