ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року Справа № 904/7501/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

Секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 фізична особа підприємець, паспорт НОМЕР_1 від 08.10.13;

від відповідача: Савчин Г.К. представник, довіреність №11/ю від 10.02.15;

від відповідача: Маковицька І.С. представник, довіреність №10/ю від 01.02.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "КомЕнерго-Новомосковськ", м. Новомосковськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року у справі № 904/7501/14

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "КОМЕНЕРГО-НОВОМОСКОВСЬК", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 438 274, 42 грн.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови (статті 85, 99, 105 Господарського процесуального кодексу України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року по справі № 904/7501/14 ( суддя Ярошенко В.І. ) частково задоволені позовні вимоги ( з уточненнями) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Новомосковськ, Дніпропетровської області, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ», м.Новомосковськ , Дніпропетровська область стягнено основний борг в сумі 212355 грн.; пеня в сумі 17404,85 грн.; інфляційні втрати в сумі 38084,06грн.

Рішення вмотивоване неналежним виконанням, укладеного між сторонами Договору підряду від 04 жовтня 2013 року, приписами частинами 2 статей 217,218, частиною 1 статті 230,232 Господарського кодексу України, статей 173,175 Господарського кодексу України, частиною 1 статей 216,218,232,610,611,625, частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що Договір від 04 жовтня 2013 року № 1 на виконання робіт з ремонту покрівель житлових будинків з боку товариства ( відповідача) був укладений на вкрай невигідних умовах та підписаний директором товариства - Абрамяном Г.М., який не мав повноважень на його підписання.

Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення клопотання скаржника про призначення судової експертизи та залучення до участі у справі третю особу Новомосковську міську раду, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області не підлягає скасуванню з наступних підстав.

04 жовтня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ" (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір № 1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору підрядник зобов'язувався виконати роботи з ремонту покрівлі житлових будинків за адресами: м. Новомосковськ, вул. Горького, 2 кв. 143, 144, вул. Радянська, 42 кв. 33, 34, вул. Комсомольська, 5 кв. 63, 64, 65, 109, лк 4, 5 под., вул. Радянська, 20 кв. 38, 54, 57, лк. 2, 3 под., вул. Комсомольська, 13, кв. 137, вул. Горького, 2 кв. 68, 69, вул. Радянська, 47 кв. 237, 238, 239, 240, мп. 7 под., вул. Радянська, 47 кв. 137, 138, 139, 140, мп. 5 под., вул. З. Белой, 2 кв. 17, 18, 19, 20. лк. 1 под., вул. З.Белой, 8 кв. 17, 18, 19. 20 лк. 1 под., вул. Українська, 1 кв. 14. 48, вул. Б.Ковальовка, 10 кв. 143, 144 мп. 4 под., вул. Шевченко, 25 кв. 77, 128, 129, лк. 5, 8 под., вул. Червоноармійська, 11, 71, 72, мп. 107, вул. Н. Головко, 26 кв. 58, 59 лк. 4 под., вул. Радянська, 49 кв. 142, 143, вул. Північна, 25 кв. 13, 14, вул. Центральна, 28 кв. 6, вул. Червоноармійська, 11 кв. 35, вул. Радянська, 15а кв. 69, вул. Сучкова, 48 кв. 17, 18, 20, 48 лк 1 под., вул. З.Белой, 6 кв. 49, 50 лк 2 под., вул. Українська. 2 кв. 18, загальною площею 4211, 43 кв. м.

Вартість робіт, що доручалися підряднику за цим Договором, визначена на основі договірної ціни (а. с. 13), що є невід'ємною частиною цього Договору і складає: 255401 грн. без ПДВ (п. 2.1 Договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання повноважними представниками обох сторін. Договір діє до 31 грудня 2013 року (пп. 3.1-3.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору підрядник починає виконання обумовлених робіт після укладання цього Договору.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що замовник зобов'язаний не пізніше десяти банківських днів після здачі акта приймання робіт перерахувати на розрахунковий рахунок підрядника вартість робіт, згідно пункту 2.1 цього Договору.

Розрахунок здійснюється після підписання акта виконаних підрядних робіт (типова форма № КБ-2в, затвердженою наказом Державного комітету статистики України та Державного комітету з будівництва та архітектури від 21 червня 2002 року № 237/5) у строк не пізніше семи днів з моменту його підписання сторонами (п. 4.5 Договору).

На виконання умов договору, відповідачем були виконані, а позивачем були прийняті підрядні роботи на суму 255401 грн., відповідно до акту № 1 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2013 року, який підписаний сторонами без зауважень (а. с. 17-18).

Відповідач здійснив частковий розрахунок за виконані роботи, а саме у розмірі 30046 грн., тому на час звернення позивача до суду із позовом (29 вересня 2014року), заборгованість відповідача перед позивачем за виконані підрядні роботи склала 225355 грн., про що сторони дійшли згоди, підписавши акт звірки взаєморозрахунків станом на 15 вересня 2014 року (а. с. 19).

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, під час розгляду даної справи, відповідачем здійснено часткову оплату виконаних робіт у розмірі 10000 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 215355 грн.

При розгляді справи по суті, 11 листопада 2014 року позивачем надано до суду першої інстанції докази часткової оплати позивачем вартості виконаних підрядних робіт у розмірі 3000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07 листопада 2014 року № 781 (а. с 149).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за виконані підрядні роботи складає 212355 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Доказів оплати виконаних робіт у повному обсязі відповідачем не надано, у зв»язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 212355,0грн. підлягають задоволенню.

Пунктом 1-1 частини 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет позову.

Враховуючи, що відповідач 07.11.2014 частково сплатив суму основного боргу у розмірі 3000 грн., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну оплату виконаних робіт у розмірі 18845,18 грн. за період з 15 листопада 2013 року по 23 липня 2014 року слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У випадку затримки оплати вартості виконаних робіт у відповідності до пункту 4.3 Договору, замовник на вимогу підрядника сплачує йому суму боргу з урахуванням пені, що нараховується на несплачену суму за кожен день прострочення платежу за подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період прострочення (пункт 5.2 Договору).

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий до справи позивачем, встановивши період за який відбулося нарахування, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у сумі 17404,85 грн. за період з 15 листопада 2013 року по 15 травня 2014 року.

Відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України і за своєю правовою природою вони є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Пунктом 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 (далі - Пленум № 14) передбачено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що у випадку, якщо прострочення платежу буде продовжуватись більш 50 (п'ятдесят) календарних днів, підрядник має право, крім передбаченого пунктом 5.2, додатково стягнути із замовника у розмірі 0, 3 проценти, за кожен день прострочки від простроченої суми, за весь період прострочення (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У розумінні зазначеної статті проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зі змісту цієї статей випливає, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Нараховані позивачем інфляційні втрати згідно до статті 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню у сумі 38084,06 грн.

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пенею.

Судом стягнуто з відповідача 17404, 85 грн. пені, нарахованої на підставі п. 5.2 договору, яким сторони погодили нарахування пені.

За вказаних обставин слід зазначити, що умовами договору передбачено подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов до вірного висновку проте, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 0,3 % за кожен день прострочки платежу від простроченої суми у розмірі 242981, 56 грн. на підставі пункту 5.3 Договору необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про призначення у даній справі судову економічну та будівельно-технічну експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1-2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23 березня 2012 року № 14 передбачено, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначення судової експертизи є недоцільним у розгляді даної справи, оскільки предмет спору не потребує спеціальних знань для встановлення фактичних обставин, а тому не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення у справі судових експертиз, а спір може бути вирішено за наявними в справі матеріалами, з урахуванням приписів норм чинного законодавства та умов Договору.

Згідно до статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позивачем позовні вимоги поза межами Договору від 04 жовтня 2013 року № 1 не заявлялись.

Доводи скаржника про те, що Договір від 04 жовтня 2013 року №1 на виконання робіт з ремонту покрівлі житлових будинків підписаний з боку позивача не уповноваженою особою до уваги не приймаються, оскільки підпис посадової особи посвідчений печаткою товариства, і крім того, позивачем зобов'язання по оплаті підрядних робіт відповідачу частково виконані, що свідчить про подальше його схвалення позивачем

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року по справі № 904/8784/14 ( суддя Мілєва І.В. ) Товариству з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» відмовлено у задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору від 04 жовтня 2013року №1. Рішення суду відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року по справі № 904/7501/14 не підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують ніяким чином вищенаведену правову оцінку матеріалів, обставин справи, отже, не є правовими підставами зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року по справі № 904/7501/14.

Судовий збір за перегляд справи в апеляційному порядку покладається на скаржника по справі відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "КомЕнерго-Новомосковськ", м.Новомосковськ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015року у справі № 904/7501/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 квітня 2015 року.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.М.Виноградник

Суддя О.В.Джихур