ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 921/1212/13-г/4
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014
у справі№ 921/1212/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Тернопільська міська рада
проусунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловими приміщеннями,
за участю представників сторін
від позивача:не з'явились,
від відповідача:не з'явились,
від третьої особи:не з'явились,
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 (суддя Бурда Н.М.) позов задоволено частково. Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 зобов'язано усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 частиною нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу тимчасової споруди (кіоску) за адресою: АДРЕСА_1, влаштованого зі сторони головного фасаду будівлі. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 1803,50 грн. судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 (у складі колегія суддів: Хабіб М.І. - головуючого, Гриців В.М., Юрченка Я.О.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 змінено. Викладено пункти 2 та 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Пункт 2. Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 частиною нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу тимчасової споруди (кіоску), розташованого зі сторони головного фасаду будівлі за адресою: АДРЕСА_1, та частини цегляного паркану, розташованого навпроти стіни з дверним прорізом приміщення аптеки зі сторони дворового фасаду будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Пункт 3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 2164,20 грн. судових витрат.

В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області у частині зобов'язання ФОП ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ФОП ОСОБА_5 частиною нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу частини цегляного паркану, розташованого навпроти стіни з дверним прорізом приміщення аптеки зі сторони дворового фасаду будівлі по АДРЕСА_1 і прийняти нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам іншої особи та інтересам суспільства.

Згідно з частиною 2 статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до статей 316, 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 4, 5 статті 319 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом ( частина 1 статті 320 Цивільного кодексу України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 Цивільного кодексу України).

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судами встановлено, що позивач є власником частини нежитлового приміщеннями магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 47,9 кв. м та 9/1000 частки нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, площею 4,1 кв. м по АДРЕСА_1 які він реконструював та використовує під аптечний заклад.

Відповідач є власником іншої частини цього приміщення, які відповідач використовує під продуктовий магазин та офіси.

Біля нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 відповідачем встановлено 3 кіоски: 1 кіоск та ковану огорожу зі сторони головного фасаду будівлі впритул до зовнішньої стіни належного позивачу приміщення аптеки; 2 кіоски з бокового фасаду будівлі, біля зовнішньої стіни належного відповідачу приміщення. Крім цього, зі сторони дворового фасаду будівлі навпроти зовнішньої стіни належних позивачу та відповідачу приміщень відповідач встановив цегляний паркан з кованими металевими воротами.

Приміщення аптеки зі сторони дворового фасаду будівлі має дверний проріз.

Висновком експертизи № 725/14-22 від 18.06.2014 та представниками сторін в судовому засіданні підтверджується, що металева огорожа, яка була встановлена відповідачем зі сторони головного фасаду будівлі та перешкоджала у доступі до аптеки, на день проведення додаткової експертизи та на момент вирішення спору судом першої інстанції демонтована, а встановлений зі сторони головного фасаду будівлі кіоск не перешкоджає у доступі до приміщення аптеки.

Експертними висновками у даній справі встановлено, що розміщення кіоску зі сторони головного фасаду будівлі біля зовнішньої стіни належного позивачу приміщення аптеки має отвори ( двері - вхід в аптеку позивача та вікно аптеки позивача), не відповідає вимогам п. 5.4 ДБН В. 2.2-10-2009 "Будинки і споруди. Підприємства торгівлі", оскільки згідно з вимогами вказаного пункту ДБН тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня вогнестійкості згідно з ДБН 360, але не менше 10м. Допускається розташування таких споруд біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів ( прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин відповідно до вимог нормативних документів. Кіоск встановлений впритул до стіни аптеки безпосередньо біля віконного отвору аптеки (фото, т.1, а.с. 91,92, т.2, а.с. 23), він закриває вивіску позивача на фасаді будинку та доступ світла до приміщення аптеки. Разом з тим, при здісненні господарської діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами позивач повинен дотримуватися вимог Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.10.2011 № 723, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 7 грудня 2011 р. за N 1420/20158. Зокрема, пунктом 2.12 названих Ліцензійних умов передбачено, що на фасаді будівлі, де розміщується аптечний заклад, згідно із його призначенням повинна бути вивіска із зазначенням виду закладу. На видному місці перед входом до аптечного закладу розміщується інформація про найменування суб'єкта господарювання, режим роботи аптечного закладу та інформація про місцезнаходження чергової (цілодобової) та найближчої аптек. Отже, таке розташування кіоску порушує права позивача як власника приміщення аптеки при здійсненні ним господарської діяльності.

Судом апеляційної інстанції правомірно відхилено як такі, що суперечать фактичним обставинам справи, доводи відповідача, що в порушення ліцензійних умов аптека розташована не на першому поверсі будинку, а в цокольному приміщенні, оскільки матеріалами інвентаризаційної справи підтверджено, що належні позивачу приміщення по АДРЕСА_1 які позивач використовує під аптеку, розташовані саме на 1-му поверсі будівлі.

Разом з тим демонтаж відповідачем металевої огорожі зі сторони головного фасаду будинку підтверджує наявність у позивача доступу до приміщення аптеки зі сторони головного фасаду будівлі, проте не спростовує вказаного факту неправомірного розміщення кіоску зі сторони головного фасаду будівлі біля зовнішньої стіни належного позивачу приміщення аптеки та порушення у зв'язку з цим прав позивача при здійсненні ним підприємницької діяльності в приміщенні аптеки.

Судами правомірно відхилено висновок експерта № 725/14-22 від 18.06.2014, що розташування тимчасової споруди (кіоску) не перешкоджає ФОП ОСОБА_5 у здійсненні підприємницької діяльності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичне розміщення кіоску не відповідає схемі його розміщення, оскільки згідно із схемою розміщення кіоску за адресою АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_4, виданої 15.05.2012 Комунальним підприємством "Місто" Тернопільської міської ради, кіоск має бути розташований перед продуктовим магазином відповідача, а фактично він розташований впритул до стіни аптеки позивача. Наявність паспорта прив'язки не спростовує факту порушення норм ДБН розташуванням кіоску впритул до стіни аптеки позивача та порушення прав позивача.

Висновком експерта № 449/14-22 від 16.04.2014 підтверджується відсутність доступу до дверного прорізу аптеки зі сторони дворового фасаду будинку, який може використовуватися для доставки товару до аптечного закладу, у зв'язку з встановленням відповідачем цегляного паркану з металевими воротами навпроти стіни належного йому приміщення та навпроти стіни, належного позивачу приміщення. Відсутність доступу до дверного прорізу зі сторони дворового фасаду не відповідає вимогам п.11.4 ДБН В. 2.2-10-2001 Будинки і споруди. Заклади охорони здоров'я". Відповідач не заперечує даного факту, в судовому засіданні представники відповідача пояснили, що на прохання позивача відповідач буде відкривати ворота.

Вказані доводи відповідача апеляційним судом правомірно відхилено як необґрунтовані, а вимогу позивача про демонтаж цегляного паркану, встановленого зі сторони дворового фасаду будівлі такою, що підлягає до задоволення частково, а саме: демонтажу тієї частини цегляного паркану, який встановлений зі сторони дворового фасаду будівлі навпроти стіни з дверним прорізом, належного позивачу приміщення аптеки, оскільки встановивши цегляний паркан навпроти стіни, належного позивачу приміщення, відповідач позбавив позивача доступу до приміщення аптеки зі сторони дворового фасаду будівлі.

Судами зазначено, щодо 2 (два) кіоски, встановлених з бокового фасаду будівлі, розташовані не впритул чи дотично до аптеки позивача чи біля стіни аптеки, а розміщені з бокового фасаду будівлі біля стіни належного відповідачу приміщення. Кіоски не перешкоджають у доступі до приміщення аптеки позивача чи у здійсненні ним господарської діяльності. Суди дійшли до правильного висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, у зв'язку із їх встановленням.

Водночас, апеляційним судом зазначено, що на час вирішення спору судом першої інстанції рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2014 у справі № 921/256/14-г/б, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений відповідачем з міською радою, не набрало законної сили, тому судом правомірно не взято його до уваги. Крім цього, визнання недійсним цього договору не підтверджує, що 2 (два) кіоски, встановлених з бокового фасаду будівлі біля стіни належного відповідачу приміщення, чинять перешкоди позивачу у доступі до аптеки чи в користуванні приміщенням аптеки, і не підтверджує належність позивачу земельної ділянки, на якій вони встановлені. Судом апеляційної інстанції правомірно відхилено вказані доводи позивача.

Таким чином, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, касаційна інстанція погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 у справі № 921/1212/13-г/4 Господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.