КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа№ 901/464/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Майлиєва Ф.Р. - представник за дов. б/н від 27.02.2015 року;

від третьої особи: Казаєва О.О. - представник за дов. №1-132000/15932 від 16.10.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2014 року

у справі № 901/464/14 (суддя: Лопатін А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НТС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальна пересувна механізована колона-575"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит"

про визнання договору дійсним та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області 10.07.2014 року від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "НТС" - арбітражного керуючого Козаренка Є.В. надійшло клопотання про прийняття до провадження господарським судом Київської області справи № 901/464/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НТС" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона-575" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" (далі - третя особа) про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2014 року прийнято до провадження господарського суду Київської області справу господарського суду Автономної Республіки Крим № 901/464/14 та призначено до розгляду 06.10.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані ухиленням відповідача від нотаріального оформлення спірного договору купівлі - продажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Банк "Фінанси та кредит" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2014 року у справі №901/464/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник зазначив, що він повністю виконав свої зобов'язання за спірним договором сплативши всю суму по угоді у розмірі 760000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 04.02.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" було прийнято до провадження.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 02.04.2015 року розгляд справи було продовжено на 15 днів на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 16.04.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, розпискою по справі про день судового засідання (наявне в матеріалах справи).

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.02.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціальна пересувна механізована колона-575" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НТС" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу (далі - договір), відповідно до умов якого, продавець, у порядку та на умовах, визначених даним договором, продав, а покупець придбав цілісний майновий комплекс - виробничу базу, розташовану за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 18-а, на земельній ділянці площею 1,26 га (Державний акт на право користування землею серія Б № 013980), до складу якої входять:

Під літерою "А" - виробнича база, рік споруди - 1981, 3 поверхи:

- "А" - виробнича база, площею 477,0 кв.м.;

- під "А" -підвал, площею 243,8 кв.м.;

- "А" -прибудова, площею 1769,5 кв.м.;

- "а" - тамбур, площею 1769,5 кв.м.;

- "а" - тамбур, площею 6,5 кв.м., вхід в підвал, площею 11,3 кв.м., крильце, площею 6,7 кв.м., пандус, площею 32,8 кв.м.;

Під літерою "Б" - ремонтні бокси, рік споруди - 1986, 1 поверх:

- ремонтні бокси, площею 173,9 кв.м.;

- крильце площею 1,9 кв.м.;

- оглядова яма (2 шт.), площею 11,2 кв.м.;

Під літерою "В" - ремонтні бокси, рік споруди - 1990, 1 поверх:

- склад цоколь. Площею 366,1 кв.м.;

- склад 1 поверх, площею 353,6 кв.м.;

- "В" - прибудова, площею 31,9 кв.м.;

- "В2" - прибудова, площею 10,6 кв.м.;

- "в" - навіс, площею 121,7 кв.м., естакада 98,0 кв.м., сходи 2,1 кв.м.;

Під літерою "Г" - склад, рік споруди - 1976, 1 поверх:

- склад площею 183,9 кв.м.;

- "Г" прибудова, площею 23,8 кв.м

Разом під основними - 3220 кв.м.

Під літерою "Д" - навіс, площею 42,2 кв.м.

Під літерою "Е" - навіс, площею 64,6 кв.м.

Разом під службовими - 108 кв.м.

№ 1- ворота, № 2 - паркан 2,4 кв.м., № 3 - ворота, № 4 - ворота, № 5 - паркан 6,4 кв.м., № 6 - паркан 22,6 кв.м., № 7 - ворота, № 8 - паркан 16,0 кв.м., № 9 - паркан 1,0 кв.м., № 10 - паркан, № 11 - паркан 0,8 кв.м., № 12 - паркан 0,3 кв.м., № 13 - естакада 33,6 кв.м., № 14 - підпірна стіна 4,7 кв.м., № 15 - підпірна стіна 3,1 кв.м., № 16 - підпірна стіна 4,8 кв.м., № 17 - паркан, № 18 - підпірна стіна 1,0 кв.м.

І - мощення площею 4404,6 кв.м., ІІ - мощення площею 1389,0 кв.м.

Разом під спорудами: 97,0 кв.м.

Всього під забудовою: 3425 кв.м.

Площа двору: 5794 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 договору купівля-продаж цілісного майнового комплексу здійснена за ціною 760000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір купівлі-продажу не розірваний та не визнаний недійсним, а тому вважається дійсним та підлягає виконанню.

Крім того, позивач посилається на те, що останнім було виконано свої зобов'язання за вказаним договором належним чином, а саме, перераховано оплату за об'єкт у розмірі 760000,00 грн., а так як, вказані кошти відповідачем не були повернуті, позивач має право на захист своїх інтересів.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням господарського суду Автономної республіки Крим від 22.08.2012 року у справі 5002-33/2337-2012 було встановлено, що договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, укладений 08.02.2006 року між відповідачем та позивачем не набув дійсності, у зв'язку з недотриманням сторонами вимог чинного законодавства щодо його належного оформлення, у зв'язку з чим, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НТС" було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти, сплачені за договором купівлі-продажу як оплату за об'єкт нерухомого майна, а саме, цілісний майновий комплекс - виробничу базу, розташовану за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 18-а, на земельній ділянці площею 1,26 га у розмірі 760000,00 грн. та відсотки за безпідставне користування чужими грошовими коштами у розмірі 31754,88 грн.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд вважає необгрунтованим посилання скаржника, на повне виконання позивачем свого зобов'язання за спірним договором по сплаті всієї суму по угоді у розмірі 760000,00 грн.

Також апеляційний суд враховує, що на підставі вказаного рішення ТОВ "НТС" 03.12.2012 року, у встановленому чинним законодавством порядку, заявило свої кредиторські вимоги до боржника ТОВ "Спеціальна пересувна механізована колона-575" у справі про банкрутство останнього № 901/3123/13, вимоги ТОВ "НТС" щодо визнання останнього конкурсним кредитором ТОВ "Спеціальна пересувна механізована колона-575" з грошовими вимогами у розмірі 807589,98 грн., які підтверджені судовим рішенням, задоволені у повному обсязі (ухвала господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.12.2013 р. № 901/3123/13).

Відповідно до частини другої ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У п. 2.6. роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12. 2011 року N 18, вказано, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір не набув дійсності, оскільки при його укладенні сторонами не було дотримано нотаріального посвідчення вказаного договору, крім того, рішенням суду було стягнуто з відповідача кошти сплачені позивачем за договором купівлі-продажу, а тому у суду відсутні правові підстави вважати вимогу позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на цілісний майновий комплекс - виробничу базу, розташовану за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 18-а, на земельній ділянці площею 1,26 га такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції при прийнятті спірного рішення не застосував ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, що в свою чергу призвело до прийняття неправомірного рішення, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.ст. 210, 657 Цивільного кодексу України, що діяли на момент укладення спірного договору, встановлено, що договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На підставі ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, що діяла станом на дату укладення договору купівлі-продажу) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Таким чином, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до приписів ст. ст. 210, 640 Цивільного кодексу України, пов'язується з державною реєстрацією.

Так, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 Цивільного кодексу не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Вищий господарський суд України у своєму інформаційному листі від 21.11.2011року №01-06/1624/2011 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», з метою забезпечення правильної і однакової судової практики у розгляді справ окремих норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших актів законодавства, що місять норми матеріального права, також вказує, що приписи частини другої статті 220 Цивільного кодексу України не застосовуються щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін

Разом з тим, 12.11.2014 року через канцелярію господарського суду Київської області представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вже зазначалося, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення прав останнього.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу в застосуванні строків позовної давності до вимог позивача.

Частиною першою ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2014 року у справі №901/464/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2015 року у справі №901/464/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №901/464/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк