ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.04.15р. Справа № 904/741/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЮГСЕРВІС-В"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ"

За участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

про стягнення 45 036,42 грн. безпідставно набутих коштів

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Відповідача - Маляр Я.А., довіреність №Э.37.7.0.0/Д-839 від 08.11.13р.

Третя особа - Данильченко О.О., довіреність №653-О від 17.02.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 45 036,42 грн. безпідставно набутих коштів, мотивуючи тим, що при укладанні договору страхування сторони не погодили предмет договору і згідно з п. 8 ст. 181 ГК України, він є неукладеним, оскільки при його укладанні сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов. Наведене є підставою для повернення Позивачеві 45 036,42 грн. безпідставно набутих коштів, відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Відповідач позов заперечує, однак письмового відзиву на позов не надав. У зв'язку з тим, що договір добровільного страхування наземного транспорту стосується інших юридичних осіб, просив у якості третьої особи з боку Відповідача залучити до справи ПАТ комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Оскільки рішення з господарського спору може вплинути на права або обов'язки ПАТ "ПриватБанк", з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.15р. залучено у справу у якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ПАТ комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Розгляд справи відкладався.

Третя особа надала письмові пояснення, у яких вказала, що сторонами погоджено усі істотні умови на момент підписання договору. На час укладання договору обидві сторони володіли необхідним обсягом дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі. З позовними вимогами Третя особа не погоджується, у задоволенні позову просить відмовити.

У судове засідання 16.04.15р. представник Позивача не з'явився. Від представника Позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку зі смертю близької людини.

Відповідач та Третя особа залишили клопотання Позивача на розсуд суду.

Суд клопотання Позивача задовольнив, відклавши розгляд справи на останній день строку вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України.

21.04.15р. представник Позивача не з'явився. Від представника Позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв'язку зі смертю матері представника - Вдовіченко О.Г.

Відповідач та Третя особа залишили клопотання Позивача на розсуд суду.

Оскільки 21.04.15р. закінчується продовжений строк вирішення спору, встановлений ст. 69 ГПК України, клопотання Позивача відхилено судом. Також суд зважав на те, що у судовому засіданні 02.03.15р. брали участь два представники Позивача: Єлінєвський В.Ю. - директор, та Вдовіченко О.Г. - довіреність №5/2015 від 02.02.15р. і Позивачем не надано доказів відсутності можливості прибуття у судове засідання іншого представника.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.06.13р. Позивачем з Третьою особою укладено договір фінансового лізингу № DNH2KNI03715 (далі Договір), предметом якого є надання в лізинг двох зернозбиральних комбайнів Claas Tucano 440, двох жаток зернових С 750 та двох візків для транспортування жаток загальною вартістю 3 753 035,00 грн.

Відповідно до розділу 5 зазначеного Договору Лізингоодержувач (Позивач) зобов'язався укласти договір страхування з ПАТ СК "Страхова компанія "Інгосстрах" (Відповідач) та сплатити страховий платіж.

Зазначений обов'язок Позивачем виконано у повному обсязі, що підтверджується договором страхування від 08.07.13р. №DNH0UA-13682YP (далі Договір Страхування) та платіжним доручення №4 від 26.06.13р. про сплату страхового платежу - 45 036,42 грн.

Відповідно до п. 4 Договору Страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, що належить йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах.

Відповідно до п. 5 Договору Страхування сторони застрахували наступне майно:

- зернозбиральний комбайн Claas Tucano 440 реєстраційний №58154АА;

- зернозбиральний комбайн Claas Tucano 440 реєстраційний №58156АА.

При цьому, Відповідно до п. 4.1 Договору Лізингу, власником застрахованого майна є ПАТ "Приватбанк".

Згідно зі свідоцтвами про реєстрацію машини Серія ЕА №044565 від 11.06.13р., Серія ЕА №044567 від 11.06.13р. власником зернозбиральних комбайнів Claas Tucano 440 реєстраційний №58154АА, Claas Tucano 440 реєстраційний №58154АА є ТОВ "ПРИВАТ ЛІЗИНГ".

У позовній заяві Позивач вказує, що він є страхувальником майна яке не належить йому на жодній законній підставі, що підтверджує факт відсутності істотної умови визначеної сторонами Договору страхування в його п. 4 (предмет договору). На думку Позивача, оскільки при укладанні договору страхування сторони не погодили предмет договору, згідно з п. 8 ст. 181 ГК України, він є неукладеним, оскільки при його укладанні сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов. Наведене є підставою для повернення Позивачеві 45 036,42 грн. безпідставно набутих коштів (страхового платежу), відповідно до ст.1212 ЦК України.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією нормою визначено перелік способів судового захисту.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до абзацу 1 ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З Договору страхування, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що сторони при його підписанні домовилися про предмет договору, свої права та обов'язки, щодо відповідальності, ціни, строку дії та інших умов. Договір підписано, підписи скріплено печатками. Договір виконувався сторонами, Позивачем здійснено страховий платіж на суму 45 036,42 грн., тобто, має реальні правові наслідки. Крім того, Договір відповідає іншим вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його зміст не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. До матеріалів справи не надано доказів того, що особи, які уклали Договір не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, їх волевиявлення у момент підписання Договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, тощо.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки між сторонами у справі існували договірні відносини, а кошти, які сплатив Позивач (платіжне доручення №4 від 26.06.13р. про сплату страхового платежу на суму 45 036,42 грн.) отримано Відповідачем відповідно до умов договору (п. 5.1 договору фінансового лізингу), то такі кошти набуто за наявності правової підстави, тому заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд не приймає позицію Позивача, погоджується з запереченнями Відповідача та Третьої особи та вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане _________________