ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 р. Справа№ 914/420/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт», м.Львів

До відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-лайн», м.Сокаль

Про стягнення штрафних санкцій в розмірі 34393,66 грн.

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Павловський А.В. -представник

від відповідача: Кордюк М.М.- представник

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-лайн» про стягнення штрафних санкцій в розмірі 34393,66 грн. та судові витрати.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та наданих в засіданнях поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в період з 01.08.2014 року по 30.08.2014 року не забезпечив подачу автобусів на автостанцію №2 у м.Львові згідно з розкладами руху, тим самим товариство зірвало рейси без попередження, що згідно п.5.5 Договору є підставою застосування штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечує повністю з тих підстав, що вважає договір суборенди неукладеним, просить визнати його недійсним і в задоволенні позову відмовити з підстав і мотивів, викладених в запереченнях на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що позивачем не надано належних і допустимих доказів для застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а поданий позивачем в обґрунтування позовних вимог диспетчерський журнал є внутрішнім документом і ведеться одноособово та не може бути доказом зриву рейсів без попередження автостанції перевізником.

В судовому засіданні 27.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

01.01.2012 року між ПП «Гал-Всесвіт» ( правонаступником якого є ТзОВ «Гал-Всесвіт») (Виконавець) та ТзОВ «Авто-лайн» (Перевізник) було укладено договір про надання автостанційних послуг при здійсненні перевезення пасажирів та багажу автомобільним транспортом загального користування №01/СК-08 (2) від 01.01.2012 року. Предметом даного Договору є надання послуг , пов'язаних з відправленням та прибуттям згідно затверджених розкладів руху «Перевізника» на територію Автостанції №2 рейсових автобусів, якими Перевізник здійснює перевезення пасажирів та багажу на автобусних маршрутах загального користування.

Як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконував умови договору і в період з 01.08.2014 року по 30.08.2014 року не повідомив позивача про зрив рейсів у порядку , передбаченому п.2.11 Договору, що, на його думку, є підставою застосування відповідальності, в порядку передбаченому п.5.5 Договору.

За порушення умов Договору позивачем нараховані штрафні санкції в розмірі 34393,66 грн., які просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник та автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, мають право:

відміняти рейси своїх транспортних засобів за обставин, які він не міг передбачити і яким не міг запобігти, повернувши пасажирам (або замовнику послуг) кошти, сплачені ними за перевезення;

обмежувати або припиняти перевезення в разі стихійного лиха, епідемії, епізоотії або іншої надзвичайної ситуації;

відміняти рух транспортних засобів у разі виникнення загрози життю пасажирів чи безпеці вантажів;

зазначати в багажній квитанції стан багажу, що має зовнішні пошкодження, або відмовлятися від його перевезення в разі заперечення пасажира щодо такого зазначення.

Згідно ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт", відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.

Згідно ч.2 ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт", послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Згідно ч.3 ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст. 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

Згідно ч.3 ст. 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", до обов'язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать:

продаж квитків;

організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ;

інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.

Згідно ч.6 ст. 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.

Згідно ч.2 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Як вже зазначалося раніше, 01.01.2012 року між ПП «Гал-Всесвіт» ( правонаступником якого є ТзОВ «Гал-Всесвіт») (Виконавець) та ТзОВ «Авто-лайн» (Перевізник) було укладено договір про надання автостанційних послуг при здійсненні перевезення пасажирів та багажу автомобільним транспортом загального користування №01/СК-08 (2) від 01.01.2012 року. Предметом даного Договору є надання послуг , пов'язаних з відправленням та прибуттям згідно затверджених розкладів руху «Перевізника» на територію Автостанції №2 рейсових автобусів, якими Перевізник здійснює перевезення пасажирів та багажу на автобусних маршрутах загального користування.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконував умови договору і в період з 01.08.2014 року по 30.08.2014 року не повідомив позивача про зрив рейсів у порядку , передбаченому п.2.11 Договору, що, на його думку, є підставою застосування відповідальності, в порядку передбаченому п.5.5 Договору.

Відповідно до п.2.11 Договору із змінами і доповненнями ( а.с.81) Перевізник зобов'язується повідомляти Виконавця про зрив рейсу виключно шляхом направлення на автостанцію теле,-телетайпо-, факсограми не пізніше, ніж за дві години до відправлення рейсу по розкладу із зазначенням рейсу, маршруту, часу відправлення на телефон та мобільний телефон.

Положеннями п.4.4. Договору (а не п.5.5., як зазначає позивач) передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі вартості двох квитків до кінцевої станції за зірваний рейс без попередження в порядку, встановленому п.2.11 даного Договору.

Як вбачається з позовних вимог, згідно поданого позивачем розрахунку, за зірвання відповідачем рейсу ним нараховані штрафні санкції в розмірі 34393,66 грн., які просить стягнути з відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на документ « 46=52 ДН 4, Б135Я Система «АВТОСТАНЦІЯ» ЛЬВІВ2 (460280) V21.9.537 Ф1902 «Сводка нарушений выполнения рейсов по Диспетчерскому журналу. Выбраны рейсы, включая нарушения «С» за период 1.08.14-31.08.14» ( а.с.10-21).

Проте, зазначений документ не може бути належним і допустимим доказом для стягнення штрафних санкцій, оскільки є внутрішнім документом позивача, містить сформовану одноособово самим же позивачем узагальнену статистичну інформацію на основі даних позивача.

Відповідно до пункту 4.11 Договору передбачено, що підставою для матеріальної відповідальності сторін є, зокрема, акти звірок, матеріали перевірок посадових осіб, записи в диспетчерських журналах, відомостях 20-АСС, документація водія та реєстри виконання рейсів на даному маршруті.

Відомість 20 АСС (відомість продажу квитків) видається автостанцією водіям відповідача після завершення продажу квитків на рейс і в подальшому є підставою для проведення взаєморозрахунків між сторонами.

До документації водія, якає є доказом виконання рейсу, відносяться, зокрема, квитково-обліковий лист, в якому зазначається кількість і сума проданих квитків, який є обов'язковим, відповідно до ст.38 Закону України "Про автомобільний транспорт", та дорожній лист, який, відповідно до п.3.9 Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів, затвердженого наказом Мінтрансу України № 565 від 28.08.2001 року, передається диспетчеру для отримання відмітки про час прибуття.

Слід звернути увагу, що положеннями п.4.11 Договору передбачено пакет документів, необхідний для застосування матеріальної відповідальності, оскільки не містить вказівки на той, або (чи) інший документ.

Належними доказами, які би підтверджували зрив рейсу відповідачем є доведення позивачем факту попереднього ( поточного) продажу квитків на цей рейс в касах автостанції і повернення їх в зв'язку з тим, що рейс не відбувся, докази направлення в рейс резервних автобусів інших пасажирських перевізників (як це передбачено п.2.33 Договору у випадку зриву рейсу), та інші докази, які б підтверджували завдання позивачу шкоди ( збитків) в зв'язку з тим, що рейси не відбулися по тій чи іншій причині.

Відповідно до ст.230 ГК України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Аналогічна норма міститься у п. 5.5. Договору, згідно якої відповідач зобов'язаний за зірваний рейс без попередження сплатити штраф у розмірі вартості двох квитків до кінцевої станції.

Отже, штрафні санкції учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов'язань у натурі.

Згідно ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Позивач жодними належними і допустимими доказами не довів ані порушення прав громадян, ані завдання йому збитків зіванням рейсів, як він стверджує.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідачем долучена до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит Львівської обласної державної адміністрації від 22.04.2015 року, яка є організатором перевезень на автобусних маршрутах загального користування, в якій зазначено, , що протягом серпня 2014 року скарг від пасажирів на перевізника ТзОВ «Авто-Лайн» за маршрутами Львів-Сокаль та Львів-Червоноград не надходило.

Також відповідачем до матеріалів справи долучено копії дорожніх листів, що спростовують твердження позивача про те, що відповідач умисно не заїздив на АС-2 , а виконував рейси з іншого місця.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Незважаючи на вимоги суду, жодних інших доказів, які були обумовлені умовами Договору або визначені нормами чинного законодавства України, які б підтверджували факт зриву рейсів та правомірність примусового стягнення штрафних санкцій, згідно позовних вимог, позивачем не подано.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Жодними належними і допустимими доказами позивач не довів наявність обставин, необхідних для застосування до відповідача штрафних санкцій.

Враховуючи викладене та керуючись ст..ст.3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49, 82, 83,84,85 , ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.04.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.