КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа№ 910/26021/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Ільєнок Т.В.

За участю представників:

від позивача: Голубєв О.В. - представник за довіреністю,

від відповідача: Шапран Л.І. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015р.

у справі №910/26021/14 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПРОМГРУП"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 126 095,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПРОМГРУП" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі-відповідач) 89 880, 00 грн. боргу, 19 163,86 пені та 17 052, 03 грн. інфляційних витрат внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором поставки № пз/т-132301/ню від 04.10.2013.

22.01.2015р. позивач через загальний відділ канцелярії Господарського суду міста Києва подав пояснення по справі, в якому уточнює суму нарахування пені в розмірі 7170, 70 грн. (за період з 14.01.2014 по 14.07.2014) та інфляційних витрат в розмірі 19083,86 грн. (за період з моменту виникнення боргу - 14.01.2014, та по дату першої часткової оплати - 15.12.2014), а також 3% річних за вказаний період в сумі 2482, 17 грн.

Також позивач через загальний відділ канцелярії Господарського суду міста Києва подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій не спростовує факт сплати основного боргу відповідачем та просить стягнути з останнього пеню в розмірі 17025,50 грн. (за період прострочення з 09.01.2014 по 15.12.2014) та інфляційні збитки в розмірі 19083,86 грн.

При цьому позивач у вказаній заяві не відмовляється від вимог про стягнення 3% річних за вказаний період в сумі 2482,17 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 у справі №910/26021/14 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромгруп" пеню в розмірі 7 256,89 грн., інфляційні витрати в розмірі 19 083,86 грн., 3% річних в сумі 2 437,84 грн.

В частині вимог про стягнення з відповідача 89 880,00 грн. заборгованості провадження у справі №910/26021/14 припинено.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 12.02.2015р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для вирішення справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспромгруп", як постачальником, та Державним територіальним об'єднанням "Південно-Західна залізниця", як покупцем, був укладений договір поставки №ПЗ/Т-132301/НЮ (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікації (додаток № 1), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей товар. Найменування товару - реєстратори переговорів локомотивних бригад.

Строк дії договору визначений пунктом 16.1 договору, відповідно до якого терміном дії договору є момент його підписання (04.10.2013) до 31.12.2013.

Відповідно до п. 5.3 договору уповноважений представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку - фактурі і накладній або акті прийому - передачі продукції, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника доручення про отримання даної партії товару.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.3 договору покупець зобов'язаний оплатити поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації. Сума договору визначена у специфікації (Додаток № 1), яка є невід'ємним додатком до даного договору, та становить 89 880,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 7.2 договору сторони встановили, що покупець здійснює оплату за поставку товару протягом 15 банківських днів з дати отримання продукції.

Пункт 9.5 договору визначає, що підтвердженням про одержання товару покупцем є накладна або акт передачі товару, підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідальність покупця за неналежне виконання умов договору передбачена п.п. 11.1, 11.2 договору відповідно до яких у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день.

Позивач на виконання умов договору поставив товар, що підтверджується видатковою накладною № 27 від 24.12.2013 на суму 89 880,00 грн., підписаною уповноваженими особами та скріпленою печатками сторін.

Вартість отриманого товару відповідачем у встановлений договором строк сплачена не була.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу обумовлений договором товар за видатковою накладною № 27 від 24.12.2013 на суму 89 880,00 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вартість отриманого товару відповідачем у встановлений договором строк сплачена не була.

Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 89 880,00 грн.

Заборгованість у розмірі 89 880,00 грн. відповідачем сплачено після звернення позивача до суду з даним позовом платіжними дорученнями №1937 від 15.12.2014 на суму 15 000, 00 грн., № 1975 від 18.12.2014 на суму 41 100,00 грн. № 1980 від 18.12.2014 на суму 33 780,00 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

З урахуванням викладеного провадження у справі у частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 89 880,00 грн. підлягає припиненню на підставі положень п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з покладенням у цій частині судових витрат на відповідача, оскільки сплату заборгованості відповідачем здійснено після звернення позивача до суду з даним позовом.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2 482,17 грн. за період з 09.01.2014 по 15.12.2014 та інфляційних збитків в розмірі 19 083,86 грн. за вказаний період судова колегія зазначає наступне.

Оскільки першим днем прострочення відповідачем обов'язку з оплати поставленого товару є 20.01.2014, обґрунтованим періодом нарахування 3% річних є період з 20.01.2014 по 15.12.2014, інфляційні нарахування повинні здійснюватися з 01.02.2014 по 15.12.2014.

За розрахунком суду належною до стягнення сумою 3% річних є 2 437,84 грн., в решті вимог про стягнення 3% річних слід відмовити за необґрунтованістю.

За розрахунком суду належними до стягненню з відповідача інфляційними нарахуваннями є 2 2128,75 грн. При цьому, враховуючи заявлену до стягнення позивачем суду інфляційних нарахувань - 19 083,86 грн., суд позбавлений права виходу за межі позовних вимог та стягнення інфляційних нарахувань у розмірі більшому, ніж заявлений позивачем. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні нарахування у розмірі 19 083,86 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 025,50 грн. за період з 09.01.2014 по 15.12.2014, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до заяви позивача від 12.02.2014 пеня в розмірі 17 025,50 грн. нарахована ним за період прострочення з 09.01.2014 по 15.12.2014.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 - пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін .

Перевіривши розрахунки позивача, суд зазначає, що поставка товару за договором була здійснена 24.12.2013. Відповідно до п. 7.2 договору, сторони узгодили, що покупець здійснює оплату за поставку товару протягом 15 банківських днів з дати отримання продукції.

В своєму листі Національний банк України від 19.12.2013 №25-205/28803 повідомив, про регламент роботи банківської системи в період завершення звітного року. Так, Національний банк України врахував розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перенесення робочих днів у 2014 році" від 21.11.2013 № 920-р та встановив для банківської системи особливий порядок роботи 27, 30 та 31 грудня 2013 року та 2,3 та 8 січня 2014 року.

Так, 1,6,25 січня 2014 року система електронних платежів не працювала. У разі потреби банкам було дозволено здійснювати касові операції 1 та 2 січня і з 4 до 7 січня включно.

Відповідно до зазначеного листа, 1, 2 та 7 (можливе здійснення банківських операцій за потреби), а також включаючи вихідні дні 27-28.12.2014 , 3-4.01.2015, 10-11. 01.2015 та 17-18.01.2015), останнім днем оплати відповідачем поставленого товару є 19.01.2014.

Таким чином, обґрунтованим є нарахування пені з 20.01.2014.

Вказані обставини не враховані позивачем під час розрахунку суми пені.

Крім того, період нарахування пені з 09.01.2014 по 15.12.2014 визначений позивачем з порушенням вимог п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням викладеного вище обґрунтованим є період нарахування пені з 20.01.2014 по 20.07.2014.

За розрахунком суду, сума належної до стягнення з відповідача суми пені становить 7 256,89 грн.

Судом першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в цій частині не надано правової оцінки письмовим поясненням відповідача від 10.02.2015р. (а.с.116-118 т.1), в яких останній просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

В силу п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Дослідивши обставини справи, зважаючи на заявлене, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, відповідачем клопотання про зменшення суми пені та враховуючи сплату відповідачем заборгованості у повному обсязі під час розгляду даної справи, судова колегія вважає за можливе зменшити її розмір до 1 000,00 грн.

Судова колегія звертає увагу відповідача на те, що в положеннях ст.83 ГПК України ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися до інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - зміні.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015р. у справі №910/26021/14 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 року у справі №910/5888/14 змінити та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. " 6", код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромгруп" (01042, м. Київ, бульвар Дружби народів, буд. 9, код 37000619) пеню в розмірі 1 000 (тисячу) грн. 00 коп., інфляційні витрати в розмірі 19 083 (дев'ятнадцять тисяч вісімдесят три) грн. 86 коп., 3% річних в сумі 2 437 (дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 84 коп.

У частині вимог про стягнення з відповідача 89 880,00 грн. заборгованості провадження у справі №910/26021/14 припинити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити».

3.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

4.Матеріали справи №910/26021/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 22.04.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді В.В. Куксов

Т.В. Ільєнок