ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 906/1904/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г., Швець В.О. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2015
та на ухвалуГосподарського суду Житомирської області від 30.12.2014
на діїДержавної виконавчої служби України
у справі№ 906/1904/13 Господарського суду Житомирської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Бердичівтеплоенерго"
простягнення 10 441 934,30 грн.

У судовому засіданні 16.04.2015 у справі було оголошено перерву до 23.04.2015 до 12 год. 30 хв.

за участю представників сторін від:

позивача: Прокоф'єва Л.В. (дов. від 13.01.2015)

Представники відповідача та ДВС в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" про стягнення 8 861 452,26 грн. - основного боргу, 665 572,71 грн. - пені, 648 301,66 грн. - штрафу, 240 271,07 грн. - 3% річних та 26 336,60 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.03.2014, залишеним в силі постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2014 та Вищого господарського суду України від 26.06.2014, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8 861 452,26 грн. - основного боргу, 325 855,04 грн. - пені, 565 106,64 грн. - штрафу, 240 271,07 грн. - 3% річних та 26 321 грн. - інфляційних втрат, у решті позову відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 04.03.2014 було видано відповідний наказ від 20.05.2014.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області, в якій просило: визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо зупинення виконавчого провадження №44951828, визнати незаконною постанову від 07.11.2014 про зупинення виконавчого провадження №44951828 та зобов'язати ДВС поновити виконавче провадження № 44951828, про що винести відповідну постанову. Обґрунтовуючи скаргу, Товариство вказувало на відсутність підстав для зупинення державною виконавчою службою виконавчого провадження з виконання судового наказу у даній справі. Водночас заявник вказував на те, що дія Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" щодо зупинення виконавчого провадження не поширюється на заборгованість відповідача через неповні розрахунки за енергоносії, що виникла після 01.01.2013. Зазначене, на думку скаржника, свідчить про незаконність постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.12.2014, винесеною суддею Маріщенко Л.О., відмовлено у задоволенні скарги на дії державної виконавчої служби. Вмотивовуючи ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість, яка стягується за наказом у справі, виникла внаслідок неповних розрахунків з позивачем за поставлений відповідачу у жовтні-грудні 2012 року природний газ, тобто до 01.01.2013. Водночас суд дійшов висновку про те, що встановлення кінцевої дати розрахунків у договорі купівлі-продажу природного газу укладеного між сторонами до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки товару, вказує лише на термін сплати коштів на виконання умов договору. При цьому суд керувався приписами статей 37, 39 Закону України "Про виконавче провадження", пунктом 3.7. статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Рівненський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Олексюк Г.Є. - головуючий, Гулова А.Г., Гудак А.В., постановою від 24.02.2015 перевірену ухвалу місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з винесеними у справі судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить ухвалу та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник вказує на те, що кошти, які стягнуті з боржника в якості пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, не визначені Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" як заборгованість за енергоносії та нараховувались і після 01.01.2013. Також скаржник зазначає про те, що до заборгованості, яка виникла після 01.01.2013 за отриманий відповідачем у грудні 2012 року природний газ, повинні застосовуватися заходи виконання рішення суду на загальних підставах в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". При цьому посилається на порушення судами приписів статей 6, 11, 37 Закону України "Про виконавче провадження", статей 3, 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", статей 4, 42, 43, 47, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Від Державної виконавчої служби України судом отримано клопотання про відкладення розгляду справи, яке залишається колегію суддів без задоволення через обмеженість строків розгляду касаційної скарги, крім того колегія суддів зауважує, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 04.03.2014 у цій справі було видано наказ від 20.05.2014. Судами також установлено, що 07.11.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України (далі - державним виконавцем) на підставі пункту 15 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження (ВП № 44951828) до 01.01.2016 з виконання зазначеного наказу Господарського суду Житомирської області від 20.05.2014. Як убачається з матеріалів справи, предметом оскарження є неправомірність дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо зупинення виконавчого провадження з виконання судового наказу від 20.05.2014 та прийнята у зв'язку із цим постанова державного виконавця від 07.11.2014. Відповідно до статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Приписами статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, зокрема, у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (пункт 15 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження"). Положенню пункту 15 частини першої статті 37 у взаємозв'язку з положеннями частини першої статті 41, частини п'ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3., 1.4. статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7. статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012, згідно з яким обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". За змістом вказаного Конституційного Рішення, положення Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не регулюють правовідносини стосовно погашення заборгованості, не визначеної у пункті 1.4. статті 1 Закону, зокрема такої, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії. Згідно з пунктом 3.7. статті 3 Закону України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3.4. статті 3 цього Закону, процедуру погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу продовжено до 01.01.2016. Судами установлено, що заборгованість, яка стягується за наказом № 906/1904/13 від 20.05.2014, виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії - природний газ, поставлений у жовтні-грудні 2012 року за договором купівлі-продажу природного газу № 14/2584/11; штрафні та фінансові санкції, стягнуті за рішенням суду, були нараховані на суму заборгованості за природний газ та вони відносяться до заборгованості, визначеної у підпункті 1 пункту 1.4. статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Установлено судами і те, що боржник за виконавчим провадженням - Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" внесений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". З огляду на установлене, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про зупинення виконавчого провадження на підставі пункту 15 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Довід касаційної скарги про те, що заборгованість за природний газ, отриманий у грудні 2012 року, виникла після 01.01.2013 визнається неспроможним, оскільки, як вірно встановлено судом, визначення у пункті 6.1. договору кінцевої дати розрахунків до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки товару, вказує лише на термін сплати коштів на виконання умов договору, після якого поточна дебіторська заборгованість відповідача визначається як прострочена дебіторська заборгованість. Водночас посилання скаржника на безпідставне зупинення виконавчого провадження щодо стягнення частини заборгованості (інфляційні, річні, пеня і штраф), яка виникла після 01.01.2013, також визнається неспроможним, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" не передбачена процедура поновлення чи зупинення виконавчого провадження у виокремленій частині стягуваної суми боргу. Інші доводи касаційної скарги також визнаються непереконливими, позаяк не спростовують установленого господарськими судами. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування переглянутої постанови та задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 у справі № 906/1904/13 Господарського суду Житомирської області залишити без змін.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді: Т. Гоголь

В. Швець