ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 року Справа № 904/8531/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача - Тарабака Е.А., дов. № 40 від 08.12.2014р.;

відповідача - не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО РЕСУРСИ», м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року по справі № 904/8531/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційної фірми «Політара», м.Славутич Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО РЕСУРСИ», м.Дніпропетровськ

про стягнення 302 461,76 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року у справі № 904/8531/14 (суддя Манько Г.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційної фірми «Політара», м.Славутич Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО РЕСУРСИ», м.Дніпропетровськ про стягнення 302 461,76 грн. позов було задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 250 235,00 грн. заборгованості, 5004,70 грн. пені, 5649,63 грн. - 3% річних, 44 468,99 грн. інфляційних втрат, 6107,17 грн. судових витрат, в решті позову - відмовлено (а.с.58-60).

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленого товару, в частині відмови в позові - невірним розрахунком позивачем суми пені, інфляційних втрат, 3% річних; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.525, 526, 625, 629 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО РЕСУРСИ» - відповідач по справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просить припинити провадження у справі, зокрема зазначає:

- господарським судом рішення прийнято без участі представника відповідача, якого не було повідомлено належним чином про час та місце судового засідання, що є порушенням ст..77 ГПК України;

- крім того, господарським судом в рішенні не зазначено та не обґрунтовано суму стягнених 3% річних та інфляційних втрат;

- також скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі товару останньому, такі як акти приймання-передачі товару, а акт звірки взаємних розрахунків взагалі не підписаний відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач по справі проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права, зазначає, що розгляд справи відбувся у повній відповідності до вимог закону; відповідач двічі надсилав клопотання про відкладення розгляду справи, тим самим умисно затягуючи процес розгляду спору по суті; також послався на п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами та доповненнями) згідно якого неявка учасника судового процесу не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу з зазначенням часу і місця засідання надіслано такому представнику відповідно до вимог п.3.9.1 п.3.9 цієї постанови. Також позивач зауважує, що розрахунок позову був здійснений останнім за допомогою спеціального програмного забезпечення, з урахуванням офіційних індексів інфляції споживчого ринку України, які розраховуються Міністерством статистики України та публікуються в засобах масової інформації. Щодо відсутності актів приймання-передачі товару, то ці доводи відповідача позивач вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до умов договору поставка товару повинна здійснюватись за накладною, а передача товару по актам приймання-передачі не передбачено договором.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач), суддів Березкіної О.В., Чус О.В. та призначено у судовому засіданні на 25.02.2015 року.

Розпорядженням в. о. керівника апарату суду від 25.02.2015 року було призначено повторний автоматичний розподіл справи в зв'язку з відпусткою судді-доповідача Дарміна М.О.

Справу призначено судді-доповідачу Верхогляд Т.А.

02.03.2015р. ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду справу до свого провадження було прийнято колегією суддів: Верхогляд Т.А. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Білецька Л.М. та призначено на 17.03.2015р.

В судовому засіданні 17.03.2015р. розгляд справи відкладався на 31.03.2015р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 31.03.2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи в зв'язку з лікарняним судді-доповідача Верхогляд Т.А.

Справу призначено судді-доповідачу Виноградник О.М. та ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.04.2015р. її прийнято до свого провадження колегією суддів: Виноградник О.М. (головуючий, доповідач), Джихур О.В., Лисенко О.М.

Представник скаржника в судове засідання 21.04.2015р. не з"явився, правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст.22 ГПК України, не скористався; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.73, 90).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційною фірмою «Політара» м.Славутич Київської області («продавець» за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО РЕСУРСИ» м.Дніпропетровськ ("покупець" за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір купівлі-продажу № 00148, відповідно до предмету якого "продавець" зобов'язався поставити, а "покупець" зобов'язався прийняти та оплатити товар - мішки паперові, в кількості, зазначеній в специфікації, що є невід»ємною частиною договору та якості, яка відповідає діючим Держстандартам, ГСТ 2226-88 за технічними характеристиками, які наведені у відповідному додатку до даного договору, підтверджується сертифікатом якості (паспортом) виробника (п.п. «Предмет договору», «Кількість», «Якість» договору (а.с.14-16)).

Пунктом договору «Ціна товару» сторони погодили, що ціна на товар встановлюється згідно специфікацій, що є невід»ємними частинами даного договору, за одиницю товару з урахуванням ПДВ.

Пунктом договору «Умови оплати» сторони узгодили, що оплата товару здійснюється шляхом переказу «покупцем» грошових коштів на розрахунковий рахунок «продавця» в такому порядку: попередня оплата в розмірі 30% від вартості замовленої партії товару; оплата в розмірі 70% від вартості замовленої і поставленої партії товару, протягом 20 календарних днів з дня поставки товару на підставі рахунка «продавця», якщо інше не передбачено специфікаціями на поставку товару.

Пунктами договору «Умови поставки», «строк поставки» сторони домовились, що поставка товару здійснюється на умовах СРТ, склад «покупця» - смт.Просяна, вул.Южна, 2, Дніпропетровська область, автомобільним транспортом «продавця», якщо інше не передбачено специфікацією на поставку партії товару; строк поставки товару встановлюється згідно специфікацій, що є невід»ємними частинами договору.

Пунктами договору «Перехід ризиків, право власності» та «Документи на товар» сторони визначили, що право власності на товар переходить від «продавця» до «покупця» з дати поставки, що вказується у видатковій накладній, що видається «продавцем» на поставку даної партії товару; «продавець» разом з товаром надає «покупцеві» сертифікат якості, видаткову накладну, податкову накладну, в яких відображено найменування, кількість, ціна та вартість товару.

Пунктом договору «Здавання-приймання товару» сторони передбачили, що товар за кількістю приймається згідно видаткової накладної; товар за якістю приймається згідно сертифікату якості, що видається «продавцем»; цілісність упаковки та кількість товару, що поставляється, перевіряється «покупцем» одразу в момент отримання товару; при виявленні факту недостачі або пошкодження упаковки товару «покупець» та перевізник або «продавець», що здійснюють приймання-передачу товару, складають відповідні акти - акт про встановлене розходження в кількості товару та/або акт про виявлене пошкодження товару.

Пунктом договору «Відповідальність сторін» сторонами визначена відповідальність «покупця» за прострочення в оплаті поставленого товару у виглядів сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення платежу, при цьому загальна сума пені не може перевищувати 2% від суми заборгованості. Отже, умовами договору сторони обмежили максимальний розмір стягуваної неустойки (пені).

Пунктом договору «Строк дії договору» сторони узгодили, що договір діє з моменту підписання і до 31.12.2014р.; даний договір може бути пролонгований шляхом підписання повноважними представниками додаткової угоди.

Даний договір був підписаний з протоколом розбіжностей (а.с.17-18). Таким чином, остаточно сторони регламентували свої правовідносини вищезазначеним договором та протоколом розбіжностей до нього.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору № 00148 від 30.08.2013р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

26.12.2013р. сторонами була підписана специфікація № 3 (додаток № 2 до договору), відповідно до якої позивач зобов`язався здійснити поставку відповідачу мішків паперових 50 кг, шарових в кількості 119700 шт. за ціною 2,13 грн. за штуку на загальну суму 305 235,00 грн. (з ПДВ); крім цього п.4 специфікації сторони змінили умови оплати, встановлені договором, а саме, «покупець» взяв на себе зобов`язання сплатити за поставлений товар протягом 45 календарних днів з дати поставки за накладною (а.с.19).

28.01.2014р. на виконання умов договору № 00148 позивачем була здійснена відповідачу поставка товару - мішків паперових за видатковою накладною № РН-22 по довіреності відповідача № 00092 від 28.01.2014р. на загальну суму 305 235,00 грн. (а.с.20-21). Факт поставки підтверджується вказаною накладною з підписом представника в отриманні, довіреністю, фактами часткових оплат в подальшому вартості поставленого товару (а.с.22-29). Крім цього, накладна № РН-22 підписана представником відповідача без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості поставленого товару.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 55000 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача (а.с.22-29), внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 250 235 грн., що визнається відповідачем, не спростовано жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України при розгляді справи в судах обох інстанцій.

16.12.2014р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява від позивача в порядку ст.22 ГПК України про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив господарський суд стягнути з відповідача, крім сум, заявлених в позовній заяві, додатково: 6341,57 грн. пені, 15 514,57 грн. інфляційних збитків, 2529,77 грн. - 3% річних (а.с.43-46). Зазначену заяву було прийнято господарським судом до розгляду.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 т.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доказів оплати решти вартості товару - 250 235 грн. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи судам обох інстанцій відповідно до ст.33 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано стягнуто з відповідача 250 235 грн. суми боргу за поставлений товар.

Дніпропетровським апеляційним господарським судом був перевірений розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та визначена більша сума, ніж заявлена позивачем в позові, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено зазначену нараховану суму в межах позовних вимог та стягнено з відповідача 44 468,99 грн. втрат від інфляції за період з 15.03.2014р. по 09.12.2014р. (з урахуванням проведених відповідачем оплат 03.02.2014р.,05.02.2014р., 06.02.2014р., 17.03.2014р., 21.05.2014р., 06.06.2014р.); також господарським судом обґрунтовано стягнено з відповідача 5649,63 грн. - 3% річних за період з 15.03.2014р. по 09.02.2014р.

Щодо часткового задоволення позову по стягненню пені в сумі 5004,70 грн., то господарським судом правомірно зазначено, що позивачем допущені помилки в нарахуванні цього виду відповідальності - нараховано більшу суму, ніж передбачено договором, згідно з яким сума пені обмежується 2% від суми заборгованості.

Щодо доводів скаржника про розгляд справи за його відсутності, то вони не приймаються, оскільки в матеріалах справи є підтвердження належного сповіщення останнього про час та місце судового засідання (а.с.32, 40, 55), крім того, розгляд справи відкладався за його клопотанням двічі (а.с.33, 38, 41, 54), враховуючи продовження строку розгляду спору по цій справі судом першої інстанцій.

Щодо доводів скаржника про відсутність в матеріалах справи будь-якого акту, підписаного сторонами, на приймання-передачу товару, на не підписання акту звірик з боку відповідача, то вони також не приймаються, оскільки умовами договору передбачене отримання товару «покупцем» згідно накладної, яка міститься в матеріалах справи (а.с.20), підписана представником відповідача без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості товару; крім того, господарським судом акт звірки взаєморозрахунків станом з 30.08.2013р. по 04.07.2014р. (а.с.30) не був взятий до уваги.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 13.01.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року у справі № 904/8531/14 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО РЕСУРСИ» м.Дніпропетровськ - залишити без задоволення.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.04.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В.Джихур

Суддя О.М.Лисенко