Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 21 квітня 2015 року по справі №927/557/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Т.Г. Оленич

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/557/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 72319; фактична адреса: АДРЕСА_3

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «АРРАТА-АГРО», вул. Гавриша, 57, с. Вікторівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16670

про стягнення 878338грн.40коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена довіреність від 17.04.2015 зареєстрована в реєстрі за №452)

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 21.04.2015 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 700000грн. боргу за послуги зі збирання посівів сільськогосподарських культур, 92326грн.45коп. пені, нарахованої за період з 08.12.2014 по 01.04.2015, 63510грн.76коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.01.2015 по 28.02.2015, 22501грн.19коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, нарахованими за період з 18.12.2014 по 01.04.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання в частині оплати послуг, наданих позивачем на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг зі збирання посівів сільськогосподарських культур №33 від 01.09.2014.

Відповідач письмового відзиву на позов не надіслав. Справа розглядається в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2015, прийняв участь представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №910. Про поважність причин неявки представника відповідач суд не повідомив, клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання від відповідача не надходило.

Враховуючи, що явка представника відповідача не визнавалась господарським судом обов'язковою, тому відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом сторони, яке вона реалізовує на власний розсуд та яким відповідач не скористався. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору, суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності представника відповідача в засіданні господарського суду за наявними у справі матеріалами.

У зв'язку із задоволенням клопотання позивача про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач у справі, виконавець за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю «АРРАТА-АГРО» (відповідач у справі, замовник за договором) укладено договір про надання послуг зі збирання посівів сільськогосподарських культур №33 (далі по тексту рішення - договір про надання послуг), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги замовнику зі збирання посівів сільськогосподарських культур, що належать замовнику на праві власності (користування, оренди) з площ (полів).

Відповідно до п.1.2. договору про надання послуг сторони домовились, що у збиральний сезон 2014 року виконавець здійснює збирання посівів сільськогосподарських культур, а саме соняшнику і кукурудзи, на визначених замовником полях.

Згідно із п.4.1. договору про надання послуг сторони домовились, що вартість послуг виконавця зі збирання посівів сільськогосподарських культур замовника за один прибраний гектар складає: соняшник - 560грн.; кукурудза - 560грн.

В пункті п.3.2.3. договору про надання послуг на замовника покладено обов'язок здійснювати облік виконаних робіт, який оформлювати в акти прийому-передачі виконаних робіт кожні 7 (сім) календарних днів.

В пункті 4.3. договору про надання послуг сторони встановили, що замовник проводить оплату виконавцю за надані послуги не пізніше 6 (шести) банківських днів з моменту складання кожного акту виконаних робіт, відповідно до умов п.3.2.3. даного договору. Остаточна оплата проводиться протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт (про закінчення робіт).

Відповідно до п.4.4. договору про надання послуг оплата за даним договором проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів виконавцю.

Згідно із п.7.3. договору про надання послуг строк дії договору встановлюється з моменту підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору про надання послуг зі збирання посівів сільськогосподарських культур №33 від 01.09.2014, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому силу ст.629 Цивільного кодексу України договір про надання послуг зі збирання посівів сільськогосподарських культур №33 від 01.09.2014 є обов'язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

Аналіз змісту договору про надання послуг зі збирання посівів сільськогосподарських культур №33 від 01.09.2014, свідчить, що у зв'язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини з надання послуг, які регулюються нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги зі збирання посівів сільськогосподарських культур загальною вартістю 1051960грн., що підтверджується актом №1 від 01.12.2014 про прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за договором №33 від 01.09.2014.

Зі змісту вищевказаного акту вбачається, що в ньому відсутні застереження замовника щодо якості, обсягу та вартості наданих послуг, та навпаки зазначено, що «перераховані роботи (послуги) виконані повністю та в строк, замовник претензій по обсягу, якості і строкам надання послуг претензій не має»; акт підписаний сторонами та скріплений печатками сторін, що, в свою чергу, свідчить про належне виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань.

Факт надання позивачем послуг у визначених в актах обсягах в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді відповідачем також не оспорювався.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом вище, відповідно до п.4.3. договору про надання послуг відповідач мав оплатити надані послуги не пізніше 6 (шести) банківських днів з моменту складання кожного акта виконаних робіт відповідно до п.3.2.3. даного договору.

За змістом п.3.2.3. договору про надання послуг обов'язок складання актів прийому-передачі виконаних робіт кожні 7 (сім) календарних днів покладено на відповідача.

До матеріалів справи такі акти сторонами не надані.

Разом з тим, в п.4.3. договору про надання послуг також встановлено, що остаточна оплата здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт (про закінчення робіт).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав розрахуватись з позивачем за надані послуги зі збирання посівів сільськогосподарських культур до 10 грудня 2014 року включно.

За повідомленням позивача відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 351960грн., а саме в рахунок оплати наданих послуг 10.10.2014 сплатив - 40000грн., 27.10.2014 - 30000грн., 28.10.2014 - 30000грн., 09.12.2014 - 100000грн., 23.02.2015 - 151960грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача (а.с.12-16).

За твердженням позивача станом на день звернення до суду з даною позовною заявою за відповідачем рахується борг за послуги зі збирання посівів сільськогосподарських культур, наданих на підставі договору №33 від 01.09.2014, у розмірі 700000грн., яку він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надано доказів оплати ним наданих послуг в повному обсязі або в сумі, відмінній від суми, про сплату якої зазначає позивач.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що залишок неоплаченої вартості послуг на день звернення позивача з даним позовом до суду становить 700000грн.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобов'язання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати наданих послуг, в зв'язку з чим заявлені до стягнення 700000грн. неоплаченої вартості послуг за своєю правовою природою є боргом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання по оплаті послуг, наданих позивачем на підставі договору про надання послуг зі збирання посівів сільськогосподарських культур №33 від 01.09.2014., на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за надані йому послуги відповідач суду не представив, а тому з нього підлягає стягненню 700000грн. боргу.

Відповідно до п.5.3. договору про надання послуг за прострочення оплати, неоплату наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за надані послуги за кожний день прострочення платежу до моменту повного виконання зобов'язання. За прострочення оплати понад 10 календарних днів виконавець має право відмовитись від виконання взятих на себе зобов'язань за даним договором, нараховуючи замовнику проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 10% річних від суми заборгованості до остаточного розрахунку.

З посиланням на вказану умову договору позивач просить стягнути з відповідача 92326грн.45коп. пені, нарахованої за період з 08.12.2014 по 01.04.2015, та 22501грн.19коп. відсотків за користування грошовими коштами, нарахованими за період з 18.12.2014 по 01.04.2015.

Як вбачається з кількості днів прострочення, зазначених позивачем у розрахунку пені та відсотків за користування грошовими коштами, фактично нарахування здійсненні позивачем по 31.03.2015, а не по 01.04.2015, що також підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобов'язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у сплаті неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлений сторонами в п.5.3. договору про надання послуг та становить 10% річних.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (ст.536 Цивільного кодексу України), у тому числі процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (ч.5 ст.694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією. Вказана правова позиція викладена в підп.2.7. п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Разом з тим, здійснивши перевірку розрахунку пені та процентів за користування чужими грошовими коштами, судом встановлено, що позивачем не вірно визначено останній день строку оплати послуг (замість 10.12.2014 вказано 08.12.2014) та початок перебігу періоду прострочки, внаслідок чого нараховано пеню та проценти за дні, в які прострочення виконання зобов'язання ще не відбулось.

Відповідно до ст.ст.251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, період прострочення виконання зобов'язання починається з наступного дня за днем, в який боржник мав виконати зобов'язання.

Відповідно до вимог чинного законодавства перебіг періоду прострочення виконання зобов'язання з оплати послуг в даному випадку починається з 11.12.2014. Саме з цієї дати і має нараховуватись пеня.

Розмір пені за прострочення оплати послуг за період з 11.12.2014 по 31.03.2015 становить 89617грн.84коп.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами (враховуючи п.5.3. договору про надання послуг щодо моменту виникнення у позивача права на такі нарахування) за період з 23.12.2014 по 31.03.2015 становить 21334грн.13коп.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені та процентів за користування чужими грошовими коштами є правомірними, однак з огляду на допущені позивачем помилки при здійсненні нарахувань підлягають задоволенню частково.

В силу ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

З посиланням на вказану норму закону позивач просить стягнути з відповідача 63510грн.76коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.01.2015 по 28.02.2015.

В ході перевірки правильності обчислення інфляційної складової боргу, судом встановлено, що при розрахунку застосовано повідомлений Державною службою статистики України індекс інфляції за відповідний період, розрахунок здійснений з урахуванням фактичних обставин справи та арифметично вірно.

Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання підтверджується матеріалами справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 700000грн. боргу, 89617грн.84коп. пені, 21334грн.13коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 63510грн.76коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення №1 від 01.04.2015 за подання даного позову до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 17566грн.77коп.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 17489грн.26коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (77грн.51коп.) судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.251, 252, 253, 530, 536, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АРРАТА-АГРО», 16670, Чернігівська область, Ніжинський район, с. Вікторівка, вул. Гавриша, 57 (ідентифікаційний код 35770650, п/р 5 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 72319, АДРЕСА_2; фактична адреса: 72319, АДРЕСА_4 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2 в Запорізькому РУ ПАТ «ПриватБанк», МФО 313399) 700000грн. боргу, 89617грн.84коп. пені, 21334грн.13коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 63510грн.76коп. інфляційних нарахувань та 17489грн.26коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 24 квітня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич