КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 910/24971/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Опанасенко І.Ю. - дов. б/н від 11.07.2014р.

від відповідача: Никипорець І.Ф. - дов. № 38-НЮ від 06.01.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2015р. (повний текст підписано 23.01.2015р.)

у справі № 910/24971/14 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Лізингова

компанія «Укртранслізинг»

до Державного територіально-галузевого об'єднання

«Південно-Західна залізниця»

про стягнення 16 027 999, 38 грн.

В судовому засіданні 20.04.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014р. Публічне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення 19 315 356, 44 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором фінансового сублізингу № 72/ПЗ/Т-071623-НЮ від 18.06.2007р., а саме щодо повної та своєчасної сплати лізингових платежів, а тому спросив суд стягнути з відповідача 17 384 069, 10 грн. заборгованості з оплати лізингових платежів, 1 641 414, 07 грн. пені та 289 873, 27 грн. 3% річних.

22.01.2015р. позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 16 027 999, 38 грн., з яких 13 419 244, 78 грн. - сума основного боргу, 2 246 739, 05 грн. - пеня та 362 015, 56 грн. - 3% річних. Вказана заява прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2015р. у справі №910/24971/14 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «Лізингова компанія «Укртранслізинг» 13 419 277, 78 грн. заборгованості, 1 123 369, 53 грн. пені, 362 015, 56 грн. 3 % річних та 73 080, 00 грн. судового збору, зменшивши розмір пені у відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові, посилаючись на п. 8 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 03.02.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 04.03.2015р.

В судових засіданнях апеляційної інстанції розгляд справи відкладався у відповідності до ст. 77 ГПК України, останній раз призначено на 20.04.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.04.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.04.2015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.06.2007р. між Відкритим акціонерним товариством - лізингова компанія «Укртранслізинг», яке в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг», (позивач, сублізингодавець за договором) та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (відповідач, сублізингоодержувач за договором) укладено договір фінансового сублізингу № 72/ПЗ/Т-071623-НЮ, відповідно до п. 1.1 якого предметом лізингу є електровози магістральні вантажопасажирські змінного струму ДС3 № № 11, 12, 13, 14, які не були в експлуатації та виготовлені згідно ТУУ 35.2-32.495626-019-2003, згідно зі специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору (додаток № 1), відповідно до встановлених сублізингоодержувачем технічних вимог, визначених додатком № 2, який є невід'ємною частиною договору, отриманий раніше від лізингодавця та передається сублізингодавцем в строкове платне володіння і користування (далі - сублізинг) сублізингоодержувачу на умовах, визначених цим договором з відома і дозволу лізингодавця.

До цього договору додаються лист-дозвіл лізингодавця на передачу предмета лізингу у сублізинг та гарантійний лист-зобовязання лізингодавця продати сублізингоодержувачу предмет лізингу за договором купівлі-продажу по закінченню сублізинг та сплати лізингових платежів у повному обсязі.

Загальна кількість предмета лізингу за цим договором та терміни її передачі визначені у додатках до цього договору.

Згідно п. 1.12. лізинговий платіж - сума грошових коштів, що підлягають перерахуванню сублізингодавцю в день розрахунку, відповідно до графіків лізингових платежів.

Коефіцієнт коригування - розрахункова величина, одержувана з відношення: К = «Курс2»/ «Курс1», де «Курс1» - курс, встановлений НБУ для одного долара США на дату підписання договору. «Курс2» - курс, встановлений НБУ для одного долара США на день, коли фактично здійснюється лізинговий платіж (п. 1.3. договору).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що загальна ціна цього договору визначається виходячи з підписаних сторонами графіків нарахування лізингових платежів, який узгоджується і підписується сторонами та є невід'ємною частиною договору. Лізингові платежі складаються: з винагороди сублізингодавця (що включає в себе відсотки, комісії й інші витрати сублізингодавця, що зв'язані з виконанням договору) та суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 3.2. договору загальна вартість предмета лізингу за договором складає 95 200 000, 00 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.7. договору сторони погодили, зокрема, що лізингові платежі за користування предметом лізингу по кожному графіку здійснюються відповідачем не пізніше 10 числа поточного місяця, відповідно до графіків сплати лізингових платежів.

Згідно п. 3.8. договору зобов'язання сублізингоодержувача по оплаті лізингових платежів та інших сум, передбачених даним договором, що підлягають сплаті, вважаються виконаними тільки після перерахування суми відповідного платежу на розрахунковий рахунок сублізингодавця. Датою виконання грошових зобов'язань відповідача, які передбачені цим договором, є дата перерахування грошових коштів на поточний рахунок сублізингодавця.

Лізингові платежі, що надійшли від сублізингоодержувача зараховуються сублізингодавцем в наступному порядку: 1) в рахунок оплати прострочених лізингових платежів; 2) в рахунок оплати поточних лізингових платежів (п. 3.9. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору строк фінансового сублізингу становить 84 місяці. Перебіг терміну лізингу починається з дати підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, який підписується сторонами.

Згідно п. 5.1. договору сублізингоодержувач набуває право володіння та користування предметом лізингу на умовах цього договору з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі кожної одиниці предмета лізингу в сублізинг (додаток № 5 до цього договору).

Цей договір, згідно п. 12.1., набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору фінансового сублізингу № 72/ПЗ/Т-071623-НЮ від 18.06.2007р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято предмети сублізинг електровози вантажопасажирські серії ДС-3 (№11-14) у кількості чотирьох одиниць, вартістю 95 200 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується актами приймання-передачі майна в сублізинг від 30.08.2007р., від 26.10.2007р., від 26.11.2007р. та від 21.12.2007р., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи.

Також між сторонами було підписано графіки нарахування та сплати лізингових платежів.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши умови договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором фінансового сублізингу.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення умов договору.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач допустив прострочення платежів за договором, у зв'язку з чим станом на час розгляду справи у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 13 419 244, 78 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки предмет лізингу, передбачений договором, був належним чином переданий позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі майна в сублізинг, відповідач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі згідно погодженого сторонами графіків нарахування та сплати лізингових платежів.

Посилання відповідача (апелянта) на відсутність підстав для стягнення коштів з огляду на ч. 8 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (надалі - Закону), відповідно до якої під час проведення реорганізації не застосовуються положення законодавства, зокрема, щодо права кредиторів вимагати забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, а згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014р. № 301, зокрема, ДТГО «Південно-Західна залізниця» реорганізовується шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця».

Згідно письмових пояснень відповідача (а. с. 1, т. 2) передавальний акт у зв'язку з реорганізацією ДГТО «Південно-Західна залізниця» шляхом злиття станом на 23.03.2015р. не складався, оскільки на даний час проводиться оцінка майна.

Виходячи з аналізу положень ч. 8 ст. 2 вказаного Закону, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх застосування щодо правовідносин сторін у справі, оскільки фактично вимоги позивача ґрунтуються на настанні строку виконання ДТГО «Південно-західна залізниця» своїх зобов'язань за договором фінансового сублізингу № 72/ПЗ/Т-071623-НЮ від 18.06.2007р. на момент звернення з позовом до суду,а вказані положення закону застосовуються лише щодо дострокового їх припинення або виконання.

Поняття дострокового виконання зобов'язання наведено у ст. 531 ЦК України, згідно якої боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актом цивільного законодавства або не випливає зі суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За таких обставин, проведення реорганізації відповідача, відсутність передавального акту та проведення на даному етапі лише оцінки майна відповідача, не звільняє останнього від обов'язку оплати лізингових платежів за користування предметом сублізингу за договором фінансового сублізингу №72/ПЗ/Т-071623-НЮ від 18.06.2007р., строк виконання яких настав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 13 419 244, 78 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 246 739, 05 грн. пені та 362 015, 56 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до п. 9.2. договору, якщо сублізингоодержувач порушує передбачені цим договором терміни перерахуванням лізингових платежів та інших сум, що підлягають сплаті згідно умов цього договору, то на суму простроченої заборгованості сублізингодавець має право нарахувати пеню, починаючи з наступного дня з дати настання терміну виконання зобов'язань, встановленого цим договором, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, у відсотках від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення виконання зобов'язань.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, беручи до уваги умови спірного договору та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмірі пені становить 2 246 739, 05 грн.

При цьому, згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи обставини справи та те, що відповідач являється державним підприємством, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про можливість зменшення нарахованої позивачем пені до 1 123 369, 53 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 362 015, 56 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 22.01.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2015р. у справі № 910/24971/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2015р. у справі № 910/24971/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24971/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Р.І. Самсін