ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 р. Справа № 923/364/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Херсонський завод карданних валів", м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1про стягнення 75597,38 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник Колесник Ю.В., довіреність №010/254 від 06.03.2015р.

від відповідача - не прибув.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 75597,38 грн., з якої: 59296,13 грн. - сума основного боргу, 14805,04 грн. - сума інфляційних втрат та 1496,21 грн. - сума 3% річних. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору оренди приміщення №356 від 20.07.2007р., положення ст.ст. 509, 525, 526, 625, 626, 629, 759, 762 ЦК України та ст.ст. 173, 193, 283, 285 ГК України.

Ухвалою від 26.03.2015 року суд, у зв'язку з неявкою відповідача відклав розгляд справи на 16.04.2015р.

06 квітня 2015 року до суду від Державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні надійшов Витяг з ЄДРЮОтаФОП з інформацією по реєстраційним даним відповідача. Даний витяг суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

15 квітня 2015 року позивач подав до суду клопотання про залучення доказів до матеріалів справи. Дане клопотання з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Відповідач у судове засіданні 16.04.2015р. не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки і ненадання витребуваних доказів не повідомив.

Копія ухвали від 06.03.2015р. про порушення справи, яка була направлена судом на адресу відповідача (АДРЕСА_2), 15.04.2015р. повернулась до суду з поміткою поштового підприємства " За закінчення терміну зберігання". Ухвала суду від 26.03.2015р., яку суд 26.03.2015р. направив на адресу відповідача, станом на 16.04.2015р. до суду не повернулась.

Відповідно до витягу з ЄДРЮОтаФОП, станом на 03.04.2015р. відповідач зареєстрований за адресою - АДРЕСА_2.

Таким чином, всі 2 ухвали суду було надіслано відповідачу за належною адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п.3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі, якщо копію ухвали про порушення провадження у справі, призначення її до розгляду, відкладення розгляду справи було надіслано за належною адресою (повідомленою стороною, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника сторони справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка представника не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, суд повідомляв відповідача про час і місце розгляду справи за адресою зазначеною в ЄДР. Відповідач з огляду на наведений зміст Постанови Пленуму Вищого господарського суду України вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

За ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання може бути підставою для відкладення розгляду справи, коли з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Суд не визнавав явку сторін у судове засідання обов'язковою.

Неявка у судове засідання представника відповідача не унеможливлює розгляд справи № 923/364/15, не є підставою для відкладення її розгляду.

За таких обставин, відповідно до статті 75 ГПК України, справа розглядається без участі відповідача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 16.04.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 20 липня 2007 року між публічним акціонерним товариством "Херсонський завод карданних валів" (надалі - позивач або орендодавець) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач або орендар) був укладений договір оренди приміщення №356 (надалі - договір).

Відповідно до умов розділу 1 договору, орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове користування нежилі приміщення, яке розташоване за адресою - АДРЕСА_3 площею: 74,3 кв.м. з прилеглою територією 10 кв.м.

Відповідно до умов п.5.4. договору, орендна плата сплачується наперед в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 числа кожного поточного місяця.

Згідно п.7.1. орендар зобов'язується своєчасно й у повному обсязі вносити орендодавцю орендну договірну плату.

18 липня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору №356 від 20.07.2007р., відповідно до умов якої вирішили змінити розділ 4 та 5 договору, а саме:

"Розділ 4. Термін оренди, доповнити:

п.4.4. після закінчення строку дії договору він продовжує свою дію на наступні 12 місяців, якщо жодна із сторін за 5 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону письмово рекомендованим листом або кур'єром про своє бажання припинити дію договору.

Розділ 5. Оренда плата та порядок розрахунків:

п.5.1. розмір орендної договірної плати складає з урахуванням ПДВ 29,29 гри. за 1 (один) кв.м. На місяць корисної площі.

Всього на місяць: 2176,16 грн. в місяць з ПДВ."

04 січня 2011 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору №356 від 20.07.2007р., згідно якої змінили п.5.1. договору, а саме: встановлено розмір орендної плати 4352,49 грн. на місяць з ПДВ (58,58 грн. за 1 кв.м.)

31 травня 2013 року сторони уклали додаткову угоду № 3 до договору №356 від 20.07.2007р., якою встановлено наступні умови:

"1. Розмір орендної плати встановлено: 2600,50 грн. з ПДВ на місяць (35,00 грн. з ПДВ за 1 кв.м.);

2. До договору додано п. 5.7 про те, що: "У випадку відсутності електропостачання в орендованому приміщенні по віні орендодавця, орендна плата не нараховується, рахунки на сплату оренди не виставляються".

3. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє в разі виконання орендарем графіку погашення заборгованості в сумі 64207,16 грн., який узгоджувався сторонами раніше. Якщо орендар порушує умови графіку погашення заборгованості, то вказана додаткова угода автоматично розривається з того місяця в якому відбулось порушення умов графіку та з моменту направлення відповідного повідомлення про розірвання орендодавцям на адресу орендаря, про що сторонам не потрібно укладати відповідну угоду".

За період з 25.06.2013р. по 04.11.2013р. відповідачем було сплачено лише один платіж 25.10.2013р. у розмірі 2570,00 грн., більше на рахунки позивача грошових коштів в погашення боргу не надходило.

01 листопада 2013 року сторони уклали додаткову угоду № 4 договору № 365 від 20.07.2007р. року, відповідно до умов якої вирішили змінити п.5.1. договору та викласти його у наступній редакції: "За користування об'єктом оренди орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендну плату, яка на дату підписання договору становить 1300,25 грн. у тому числі ПДВ на місяць без доступу можливості отримання з комунікацій орендодавця електроенергії, що відповідає оплаті - 17,50 грн. з ПДВ за 1 (один) кв.м. на місяць корисної площі та 2600,50 грн. у тому числі ПДВ на місяць з доступом можливості отримання з комунікацій орендодавця електроенергії, що відповідає оплаті --35,00 грн. з ПДВ за 1 (один) кв.м. на місяць корисної площі».

Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що орендарю не було надано доступ до комунікацій електроенергії орендодавця, позивач виставляв відповідачу рахунки в сумі 1300,25 грн. на місяць.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов договору в повному обсязі не сплачував позивачу орендну плату за користування об'єктом оренди, в результаті чого, станом на 01.04.2014р. за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 58438,41 грн.

Матеріали справи також свідчать, що відповідач в порушення умов договору в повному обсязі не відшкодовував відповідачу витрати за користування електроенергією, електромережами, водою та каналізацією, в результаті чого, станом на 01.04.2014р. за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 857,72 грн.

Відповідно до акта прийому-передачі приміщення, орендар 17.04.2014р. повернув орендодавцю об'єкт оренди.

Відповідно до актів звіряння розрахунків, станом на 01.04.2014р. загальна сума заборгованість відповідача перед позивачем по договору складає 59296,13 грн. (а.с. 18,19).

Позивач зазначає, що станом на день звернення з позовом до суду, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 59296,13 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 285 ГК України передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 1, п. 2 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Доказів погашення заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 59296,13 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 59296,13 грн. є доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, то вони також підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України. З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") перевірив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за вказаний позивачем період. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідачем зроблений вірно.

Доказів сплати нарахованих сум інфляційних втрат у розмірі 14805,04 грн. та 3 % річних у розмірі 1496,21 грн., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню, як такі що нараховані правомірно.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Херсонський завод карданних валів" (73000, м. Херсон, вул. Червонопрапорна, 26, код ЄДРПОУ - 05743013) суму основного боргу у розмірі 59296,13 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 14805,04 грн., суму 3% річних у розмірі 1496,21 грн. та судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.04.2015р.

Суддя С.В. Нікітенко