ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа № 908/5265/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Горбачова Л.П., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Логвин О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О., дов. №14-88 від 18.04.2014

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ (вх. №1411 З/3-12)

на рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2015 по справі №908/5265/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ

до Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства м. Вільнянськ, Запорізька область

про стягнення 276776,33 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача - Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ та просив суд стягнути з відповідача основний боргу у розмірі 220 228,00 грн., пеню у розмірі 16 543,27 грн., 7 % штрафу у розмірі 15 415,96 грн., втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 15 429,02 грн., трьох відсотків річних у розмірі 9 160,08 грн., посилаючись на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012, укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.02.2015 по справі №908/5265/14 (суддя Черкаський В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 9160,08 грн. 3% річних, 15429,02 грн. втрат від інфляції, 491,82 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2015 по справі №908/5265/14 в частині відмови у стягненні 16543,27 грн. пені, 15415,96 грн. - 7% штрафу, 32787,41 грн. втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення зобов'язання та 3258,17 грн. - 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В іншій частині оскаржуване рішення просить залишити без змін. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зауважує на тому, що на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 19.01.2013. Скаржник вважає, що оскільки ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" є поточним кредитором Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ, то дія мараторію на стягнення пені та штрафу 7%, заявлених позивачем до стягнення в межах укладеного договору купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012, не поширюється, оскільки мораторій на задоволення вимог кредиторів не розповсюджується на поточні вимоги кредиторів Враховуючи, що зобов'язання відповідача по оплаті поставлених в 2013 році обсягів природного газу мають поточний характер, заявник вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовано положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та безпідставно відмовлено у стягненні 16543,27 грн. пені та 7% штрафу в розмірі 15415,96 грн. Також вважає, що судом неправомірно відмовлено у стягненні 32787,41 грн. втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення зобов'язання та 3258,17 грн. - 3% річних, оскільки вважає, що суд безпідставно відмовив у прийнятті заяви позивача про уточнення позовних вимог від 02.02.2015, оскільки судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до господарського суду Запорізької області у розмірі 5 536,00 грн., враховуючи зменшення позивачем позовних вимог на суму 220 228,00 грн., є достатнім, для задоволення заяви позивача про уточнення позовних вимог де сума складає 36 045,58 грн., яка значно менша ніж сума що була заявлена у позові.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.04.2015 року.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

27.03.2014 відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням в якому просив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2012 між НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (Продавець, позивач по справі) та Орендним виробничим управлінням житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ (Покупець, відповідач по справі) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу протягом серпня-грудня 2012 року природний газ обсягом до 420,0 тис. куб. м, а відповідач - прийняти і оплатити природний газ на умовах цього Договору (п.1.1, 2.1 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн., крім того 20 % ПДВ - 218,20 грн., разом із ПДВ - 1309,20 грн.

За умовами пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Термін дії Договору в частині поставки газу - до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Як свідчать встановлені по справі обставини та не заперечувалось сторонами, позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012 виконав належним чином, поставивши відповідачу у жовтні-грудні 2012 року природний газ в обсязі 438483 тис. куб. м. на загальну суму 574061,93 грн.

Так, за актом приймання-передачі від 31.10.2012 у жовтні 2012 року відповідачу було передано 14,391 тис. куб. м природного газу на суму 18840.70 грн. (акт від 31.10.2012); у листопаді 2012 року - 115.245 тис. куб. м природного газу на суму 150878.74 грн. (акт від 30.11.2012); у грудні 2012 року - 308.847 тис. куб. м на суму 404342.49 грн. (акт від 31.12.2012).

Проте, Орендне виробниче управління житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ умови укладеного договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого газу не виконав, у зв'язку з чим позивач, посилаючись на приписи ст.. ст.. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України та 193 ГК України звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 220 228,00 грн. основного боргу, пені у розмірі 16 543,27 грн., 7 % штрафу у розмірі 15 415,96 грн., втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 15 429,02 грн., трьох відсотків річних у розмірі 9 160,08 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.11.2014 позовну заяву ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

02.02.2015 позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог за якою повідомив про сплату відповідачем 26.11.2014 суми основного боргу в розмірі 220228,00 грн., у зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 16 543,27 грн., 7 відсотків штрафу у розмірі 15 415,96 І грн., 3% річних у розмірі 12 418,25 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в розмірі 48 216,43 грн., а всього 92 593,91 грн.

Судом було відмовлено в задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог від 02.02.2015, з посиланням на те, що вказана заява по суті є збільшенням позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляційних процесів та 3% річних, а саме - 3% річних у розмірі 12418,25 грн. та інфляційних втрат у розмірі 48216,43 грн. Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції у задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог відмовив.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції, вважаючи відповідача таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012, керуючись приписами ст. 625 ЦК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 9160,08 грн. - 3% річних за період з 14.12.202 по 27.12.2012, з 14.01.2013 по 20.05.2014 та 15429,02 грн. втрат від інфляції за період листопад 2012 р. - грудень 2012 р, лютий 2013 р. - квітень 2014 р. задовольнив.

В частині стягнення пені та 7% річних судом відмовлено за безпідставністю нарахування. Зокрема, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.06.2004 порушено провадження у справі № 21/124 про банкрутство відповідача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Станом на 06.02.2014 у справі про банкрутство Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства м. Вільнянськ продовжується процедура санації. Оскільки суми пені та штрафу, нараховані позивачем до стягнення за зобов'язаннями, яки виникли після порушення справи про банкрутство відповідача, суд дійшов висновку, що НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" має статус поточного кредитора по відношенню до боржника (відповідача у справі). Разом з тим, посилаючись на приписи абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якою встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), суд дійшов висновку про те, що боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання пеня та штраф не нараховуються. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 16 543,27 грн. та 7 % штрафу у розмірі 15 415,96 грн.

Повторно переглядаючи справу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у відповідності до приписів ст. 101 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушення вимог ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників процесу перед законом і судом.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняте судом першої інстанції рішення цим вимогам у повному обсязі не відповідає, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального права.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам колегія суддів зазначає наступне.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу, штрафних санкцій та нарахованих на суму заборгованості інфляційних і річних у зв'язку із порушенням відповідачем дисципліни своєчасних розрахунків за газ, отриманий за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012 року.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Водночас в статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, окремою та обов'язковою підставою (умовою) застосування до учасника господарських відносин відповідальності за порушення зобов'язання є наявність вини, яка, у розумінні вищевказаної норми, полягає у невжитті особою всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, за розрахунками, наданими до позовної заяви, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 220228,00 грн. основного боргу, пені у розмірі 16 543,27 грн., 7 % штрафу у розмірі 15 415,96 грн., втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 15429,02 грн., трьох відсотків річних у розмірі 9160,08 грн., нарахованих у зв'язку із порушенням відповідачем строку оплати за газ, поставлений позивачем протягом жовтня - грудня 2013 року за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012.

Також, 02.02.2015 позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог за якою повідомив про сплату відповідачем 26.11.2014 суми основного боргу в розмірі 220228,00 грн. та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 16 543,27 грн., 7 відсотків штрафу у розмірі 15 415,96 І грн., 3% річних у розмірі 12 418,25 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в розмірі 48 216,43 грн., а всього 92 593,91 грн.

Відповідач надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому також підтвердив, що на виконання умов договору №921/30 від 28.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків, Орендне виробниче управління житлово-комунального господарство 12.11.2014 року сплатило на користь позивача заборгованість за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012 в сумі 220228,00 грн. Факт оплати заборгованості відповідач підтверджував наданою до суду копією платіжного доручення №2 від 12.11.2014 року. (а.с. 62)

Таким чином сума основного боргу в розмірі 220228,00 грн. відповідачем була сплачена в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення №2 від 12.11.2014 року в якому зазначено призначення платежу: «За природний газ 2012 року, згідно договору №921/30 від 28.10.2014 та договору №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012 та постанови КМУ від 29.01.2014р. №30 п. 14-17 ст. 11, п. 2 ст. 16 ЗУ «Про ДБ 2014 р.» в т.ч. ПДВ 36704,67 грн.»

Згідно п.4.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань... Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи, що основний борг в розмірі 220228,00 грн. був сплачений позивачем 26.11.2014, а провадження у справі порушено 27.11.2014 року, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки факту укладення між сторонами договору №921/30 від 28.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків та його умовам.

Так, колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 3 лютого 2009 р. N 55/57/43 затверджено "Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію" (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2009 р. за N 342/16358).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. № 30 затверджений "Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування".

Згідно Порядку від 29.01.2014 р., субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість), у тому числі на компенсацію різниці в тарифах на виробництво теплової енергії для населення на теплогенеруючих установках (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій і атомних електростанцій) з використанням будь-яких видів палива та енергії, крім природного газу (далі - компенсація), за рахунок джерел, зазначених у пунктах 14-17 і 20 статті 11, пункті 5 статті 12, пункті 10 статті 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.04.2015., з метою повного та всебічного з'ясування обставин по справі, позивача та відповідача було зобов'язано надати суду належним чином засвідчену копію договору №921/30 від 28.10.2014 року, посилання на який міститься у платіжному дорученні відповідача №2 від 12.11.2014 року.

На виконання вказаних вимог, представниками сторін були надані належним чином засвідчені копії Договору №921/30 від 28.10.2014 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункт 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет»), які долучені до матеріалів справи.

Дослідженням вказаного договору встановлено, що 28.10.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Управлінням фінансів Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, Виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області, Орендним виробничим управлінням житлово-комунального господарства м. Вільнянськ Запорізька область та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було укладено договір №921/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункт 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет»).

Пунктом 1 вказаного договору встановлено, що предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

Так, відповідно до п. 7 договору сторона п'ята - Орендне виробниче управління житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ зобов'язується перерахувати на рахунок останньої сторони - НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" кошти в сумі 220228,00 грн., в т.ч ПДВ 36704,67 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором № 12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012 року.

У відповідності до пунктів 10 договору, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають "пункт 2 стаття 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", дату і номер договору.

Також умовами укладених договорів про організацію взаєморозрахунків сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання усіма сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

У пункті 16 договору, сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Дослідженням наданого відповідачем до матеріалів справи платіжного доручення №2 від 12.11.2014 вбачається, що на виконання п. 7 договору №921/30 від 28.10.2014, Орендне виробниче управління житлово-комунального господарства перерахувало на рахунок НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" заборгованість за природний газ в розмірі 220228,00 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012. Підпис відповідальної особи на платіжному дорученні скріплений печаткою банківської установи, що підтверджує перерахування коштів на рахунок отримувача 26.11.2014 року.

У відповідності до п. 10 договору №921/30 від 28.10.2014, відповідачем зазначено призначення платежу, а саме: «За природний газ 2012 року, згідно договору №921/30 від 28.10.2014 та договору №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012 та постанови КМУ від 29.01.2014р. №30 п. 14-17 ст. 11, п. 2 ст. 16 ЗУ «Про ДБ 2014 р.» в т.ч. ПДВ 36704,67 грн.»

Таким чином, наявними матеріалами справи підтверджується, що укладеним договором про організацію взаєморозрахунків №921/30 від 28.10.2014 та, в подальшому, оплатою з боку Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ на користь НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" за рахунок коштів субвенції з державного бюджету для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012, позивач та відповідач припинили зобов'язання по сплаті коштів за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки та застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України колегія суддів зазначає, що порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №921/30 від 28.10.2014, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем у період, на який були нараховані суми 3% річних, інфляційних, пені та штрафу по договору купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012.

Отже, для стягнення неустойки у вигляді пені та застосування судом наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за поставлений газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

При цьому, як вбачається з укладеного між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків, строк виконання зобов'язання за цим договором пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету. При цьому, прострочення оплати на умовах укладеного договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, а розрахунки за поставлений природний газ відбулися у порядку та строки, передбачені вказаним договором.

До того ж, укладеним договором про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №12/429-ТЕ-13 від 28.08.2012. на суму 220 228,00 грн. у порядку та строки, передбачені у договорі №921/30 від 28.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме, стягнення інфляційних втрат у розмірі 15 429,02 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 9 160,08 грн., а також штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 16 543,27 грн. та 7 % штрафу у розмірі 15 415,96 грн.,

Така ж правова позиція щодо можливості застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, викладена у Постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року у справах № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012.

Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів про порушення судом першої інстанції приписів ст. 22 ГПК України у зв'язку із безпідставною відмовою у задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

У п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Також, у п. 3.10. вказаної постанови зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Позивач заявою про уточнення позовних вимог просив суд збільшити розмір втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення зобов'язання на 32 787,41 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу на З 258,17 грн.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі з урахуванням такого збільшення.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до розгляду вищевказану заяву позивача про уточнення позовних вимог.(а.с.51-52)

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2015 по справі №908/5265/14 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 9160,08 грн. - 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 15429,02 грн. скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи положення статей 44, 49 ГПК України, а також приймаючи до уваги результати розгляду даної справи, судові витрати за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.02.2015 по справі №908/5265/14 в частині стягнення 9160,08 грн. - 3% річних, 15429,02 грн. інфляційних втрат та 491,42 грн. судового збору скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 27.04.2015 року

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Горбачова Л.П.

Суддя Барбашова С.В.