РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015Справа №910/5191/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"

до Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг»

про стягнення 125 456,02 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. за дов.

Від відповідача: Полєжаєва К.О. за дов.

Від третьої особи: Галков І.О. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У засіданні суду 07.04.2015р. оголошувалась перерва до 28.04.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред'явлені вимоги про стягнення 93 531,64 грн. основного боргу - заборгованості по сплаті лізингових платежів по договору фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р., 4139,69 грн. річних, 27 784,69 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р. в частині сплати лізингових платежів за 63-64 періоди, право вимоги до відповідача щодо яких позивач набув на підставі договору про відступлення права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 208/11-2013 від 05.12.2013р.

06.04.2015р. через канцелярію суду представник позивача подав документи по справі.

Заперечуючи проти позову відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в укладеному між сторонами договорі фінансового лізингу відсутня така істотна умова як ціна договору, що суперечить ч. 2 ст. 189 ГК України, а тому такий договір є неукладеним,стверджує, що п. п. 7.1 -7.5 договору в частині прив'язки до курсу Євро порушують вимоги ч. 2. ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 99, 117 Конституції України, ч. 2 ст.198 ГК України, п. 1 постанови Кабміну "Про удосконалення порядку формування цін", ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а відповідно є не чинними згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

У судовому засіданні 28.04.2015р. представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечив.

Третя особа письмових пояснень по справі не надала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2008р. між ТОВ «Ласка Лізинг» (лізингодавець за договором) та відповідачем - ТОВ "Фірмою "Т.М.М." (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 1182/02/2008, відповідно до якого лізингодавець зобов'язався придбати в свою власність техніку у відповідності з встановленою лізингоодержувачем специфікацією продавця та передати його без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації лізингоодержувачу в якості предмету лізингу в тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач - прийняти його на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом лізингу є автоприцеп 2008 р. випуску в кількості три одиниці.

Умовами п. 3.1 договору визначено, що передача лізингодавцем майна, а також необхідного приладдя та документів, що є невід'ємною частиною майна, та прийняття його лізингоодержувачем на правах володіння та користування здійснюється шляхом підписання акту здачі-приймання майна. Приймання майна лізингоодержувачем повинне бути здійснене протягом п'яти робочих днів після отримання повідомлення лізингодавця про готовність майна до передачі, про що лізингодавець повідомляє лізиногоодержувача шляхом направлення відповідного повідомлення.

30.05.2008р. на підставі видаткової накладної № РН-0000170 лізингодавець передав, а лізингоодержувач в особі Розпорня О.П., що діяв на підставі довіреності НБМ № 614422 від 28.05.08р. прийняв предмет лізингу: напівприцеп Schmitz Cargobull SKI 24 S-8.2 у кількості три штуки.

Сторонами одночасно з підписанням договору було погоджено та підписано графік внесення лізингових платежів (Додаток № 1 до договору). В подальшому, Додатковою угодою № 1182/02/2008/R від 30.07.09. сторонами графік внесення лізингових платежів викладено в новій редакції.

Згідно з п. 7.1 договору, сторони погодили, що валютою договору є умовна одиниця, під якою розуміється сума, відображена в гривнях та яка дорівнює одному Євро за курсом, встановленим п. 7.1.1 Договору, а саме:

- "Курс 1" - курс, встановлений НБУ для одного Євро станом на 13.05.08 р.;

- "Курс 2" - курс, встановлений НБУ для одного Євро на дату, визначену для проведення лізингового платежу згідно з графіком внесення платежів (Додаток № 1) до даного договору.

Відповідно до п. 7.1.2 договору, поточний лізинговий платіж, що підлягає оплаті в гривнях, розраховується як добуток суми лізингового платежу, вираженої в "у.о." згідно з графою 3 Додатку № 1 до договору на відповідну дату проведення платежу, та "Курсу 2".

Вартість майна, що передається лізингодавцем лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 165 000,00 "у.о", в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 27500,00 "у.о", виражена в гривнях України. Вартість майна (враховуючи ПДВ), що передається лізингодавцем лізингоодержувачу, в гривнях складає суму авансу, внесеного у відповідності з п. 7.4 Договору, загальну суму платежів в погашення вартості майна, вказану в графі 4 графіка внесення платежів по курсу 1 та викупну вартість, вказану в додатку № 1 до Договору по курсу 1 (п. 2.3 договору).

Згідно умов п.7.3 договору, загальна вартість лізингових платежів, що підлягають до сплати лізингоодержувачем, становить 207 211,83 умовних одиниць (у.о.), включаючи ПДВ в розмірі 20% від суми, що відноситься в погашення вартості майна - 27000,00 у.о.

Згідно з п. 7.4 договору, відповідач зобов'язаний вносити на розрахунковий рахунок позивача платежі, розмір яких встановлювався на кожний період в Графіку внесення платежів, що є Додатком № 1 до договору.

05.12.2013р. між позивачем - ТОВ "МЕГА ТОРГ ЛТД" (набувач) та ТОВ «Ласка Лізинг» (кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 208/11-2013, за умовами якого кредитор передав, а набувач отримав право вимоги виконання зобов'язань, що виникли на підставі договору фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р., укладеного між ТОВ «Ласка Лізинг» и Фірмою «Т.М.М.» -ТОВ (боржник).

Згідно п. 1.2. договору ТОВ "Мега Торг ЛТД" отримало право вимагати від Фірми "Т.М.М." ТОВ належного виконання зобов'язань по договору лізингу, а саме: оплата лізингових платежів, пені, штрафу, викупної вартості, інших платежів, які підлягають сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства України.

10.01.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача повідомленням про відступлення права вимоги по договору фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р. новому кредитору - ТОВ "Мега Торг ЛТД"

Доказів визнання недійсним договору фінансовою лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р., суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняються, у такій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач вказує, що відповідач не виконав своє зобов'язання за договором фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р. в частині сплати лізингових платежів за 63-64 періоди.

Відповідно до Графіку внесення платежів, з 63 по 64 періоди включно, тобто відповідно по 13.08.2013р., 13.09.2013р. відповідач повинен був сплатити по 864,62 у.о. відповідно до графи 3 Графіку та по 864,62 у.о. відповідно до графи 7 Графіку.

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача по сплаті вказаних лізингових платежів, з урахуванням курсу НБУ для визначення умовних одиниць по відношенню Гривня-Євро на день нарахування лізингових платежів становить 93 531,64 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з п. 7.7 Договору лізингоодержувач зобов'язаний вносити всі грошові суми в рахунок оплати лізингових платежів в об'ємі та в строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлення або отримання рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку лізингу або до моменту дострокового припинення Договору.

Приписами ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Факт виконання третьою особою своїх зобов'язань по договору та передачі майна у лізинг підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Доказів оплати відповідачем суми 93 531,64 грн. чергових лізингових платежів за 63-64 періоду по Графіку внесення платежів, в тому числі в установлені договором строки, суду не надано.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору в частині непогодження ціни договору, що на думку відповідача свідчить про те, що договір фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р. є не укладеним, спростовуються змістом п.2.3 договору, відповідно до якого ціна в договорі визначена у гривнях, крім того розрахунки між сторонами договору підлягають здійсненню у гривнях (п. 7 договору), що не суперечать законодавству України.

Що стосується тверджень заявника про нечинність умов пп. 7.1-7.5 договору з огляду на встановлення в договорі грошової одиниці в іноземній валюті, що на думку відповідача, звільняє його від будь-яких зобов'язань за цим договором, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійним договору фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р. як в цілому, так і в частині пунктів 7.1-7.5 договору, суду не надано, чим спростовуються передчасні твердження відповідача про зворотнє.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (пункт 1 частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі у гривнях.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні, втім, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання також в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (пункти 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України).

Отже, чинне законодавство хоч і визначає національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №12/149 та судовій практиці Вищого господарського суду України по аналогічних справах, зокрема у постановах № 5011-3/14538-2012 від 20.03.2013р., № 5011-30/16984-2012 від 28.05.2013р., № 910/8841/13 від 14.10.2013р.

Таким чином, всупереч ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач не довів суду та не надав належних доказів наявності підстав для звільнення його від обов'язку оплати лізингових платежів за 63-64 періоди по договору фінансового лізингу № 1182/02/2008 від 13.02.2008р.

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 4139,69 грн. річних, 27 784,69 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати по платіжним зобов'язанням за 63-64 періоди.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, стверджувань позивача належними доказами не спростував.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фірми "Т.М.М. " Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул.Г.Тимофєєвої, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м.Київ, вул..Академіка Філатова, 22/8, оф.402, ) 93 531 (дев'яносто три тисячі п'ятсот тридцять одну) грн. 64 коп. основного боргу, 27 784 (двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 4139 (чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн. 69 коп. річних, 2509 (дві тисячі п'ятсот дев'ять) грн. 12 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак