КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа№ 910/27475/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Романова Ю.М.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 28.04.2015 року по справі № 910/27475/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 12.02.2015 року) по справі № 910/27475/14 (суддя - Якименко М.М.)

За позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-

Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка

Олександра Володимировича

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"АРБІМАРКЕТ"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з

управління активами "ІТТ Менеджмент"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5

про визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк" Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ Менеджмент" про визнання правочинів недійсними.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/27475/14 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що на заборгованість, яка відступлена за спірним договором відступлення права вимоги не поширюється дія мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відступлення права вимоги здійснено за майнову компенсацію, яка фактично оплачена. ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» є добросовісним набувачем права вимоги, а тому право вимоги правомірно йому належить, та наслідки недійсності правочинів не можуть бути застосовані.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи. Зокрема скаржник посилається на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість за споживчими кредитами, наданими кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича по справі № 910/27475/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Куксова В.В., Авдеєва П.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 року по справі № 910/27475/14 прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича до провадження і призначено перегляд рішення на 21.04.2015 року.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/27475/14 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ Менеджмент" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/27475/14 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 року розгляд справи № 910/27475/14 відкладено на 28.04.2015 року о 09:30.

27.04.2015 року від публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича надішли письмові пояснення.

Представник позивача був присутнім в судових засіданнях та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представник відповідача-2 в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представники третіх сторін в судові засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду рішення доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представників третіх осіб, проти чого також не заперечують представники сторін, присутні у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року по справі № 910/27475/14 - залишається без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2007 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (позивач, банк) та ОСОБА_5 (третя особа-2, позивальник) укладено Кредитний договір № 39.1.07/ІЖ-1 (а.с. 12-13), за умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 530 000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 71 глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

07.12.2007 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (позивач, банк), ОСОБА_5 (третя особа-2, позивальник) та ОСОБА_4 (третя особа-1, поручитель) укладено договір поруки № 39.1.07/ІЖ-1 (а.с. 14-15).

Згідно зі ст. 553 ЦК України порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

07.12.2007 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (позивач, банк) та ОСОБА_4 (третя особа-1, поручитель, іпотекодавець) укладено договір іпотеки (а.с. 16).

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

ОСОБА_5 (третя особа-2, позивальник) не вконано належним чином умови Кредитного договору № 39.1.07/ІЖ-1 та кредитні кошти не повернуто.

01.11.2010 року заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області солідарно стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (треті особи) заборгованість за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 в розмірі 5 104 781,06 грн. (а.с. 58-59).

25.11.2011 року відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_5 зазначених коштів.

06.03.2012 року на стадії виконання судового рішення була укладена Мирова угода між ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК" та поручителем ОСОБА_4, яка затверджена ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.04.2012 року.

Відповідно до умов Мирової угоди заборгованість боржника ОСОБА_4 складає 4 000 982,00 гривень, яка підлягає сплаті на протязі 24 місяців (а.с. 63-64).

Однак, ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23.12.2013 року зобов'язано ОСОБА_4 виконати умови Мирової угоди від 06.04.2013 року та сплатити на користь позивача суму 3 144 184,49 грн. (а.с. 66-69).

07.08.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" (відповідач-1) та ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК" (позивач) укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 (договір про відступлення № 1/07.08.2014, а.с. 17-19).

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 (договір про відступлення № 1/07.08.2014, про визнання недійсним якого просить позивач є договором факторингу, укладання якого регулюється Главою 73 ЦК України.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

За приписами ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За умовами договору про відступлення ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК", як первісний кредитор, за плату відступило, а ТОВ "ФК "АРБІМАРКЕТ", як новий кредитор, набуває права грошових вимог Первісного кредитора за наступним Кредитним договором, та договорами, що забезпечують зобов'язання боржника за Кредитним договором, а саме:

- 1. Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року від 07.12.2007 року, з усіма змінами та доповненнями, що укладений між Первісним кредитором та ОСОБА_5 (Боржник);

- 2. Договором поруки №39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року між Первісним кредитором та ОСОБА_4;

- 3. Договором іпотеки між Первісним кредитором та ОСОБА_4 від 07.12.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., внесено в реєстр за № 674, згідно якого в іпотеку Первісному кредитору передано чотирьохкімнатну квартиру, жилою площею 82,20 кв.м., загальною площею 139,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

08.08.2014 року між ТОВ "ФК "АРБІМАРКЕТ" (відповідач-1) та ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК" (позивач) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, за яким ТОВ "ФК "АРБІМАРКЕТ" перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки від 07.12.2007 року, який укладено між Первісним кредитором (ПАТ "КБ "АКТИВ-БАНК") та майновим поручителем ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., внесено в реєстр за № 674 (а.с. 20).

12.09.2014 року товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "АРБІМАРКЕТ" (відповідач-1) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ Менеджмент" (відповідач-2) укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 12/10-3 (договір про відступлення №12/10-3, а.с. 21).

За умовами договору про відступлення № 12/10-3 ТОВ "ФК "АРБІМАРКЕТ" за плату відступило, а ТОВ "КУА "ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ" набуло права грошових вимог за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року.

15.09.2014 року між ТОВ "ФК "АРБІМАРКЕТ" (відповідач-1) та ТОВ "КУА "ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ" (відповідач-2) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 15.09.2014 року), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., внесено в реєстр за № 1583, за яким ТОВ "КУА "ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ" перейшли права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 07.12.2007 року, укладеного ПАТ "КБ "Актив-Банк" та ОСОБА_4.

Постановою Правління Національного банку України від 02.09.2014 року № 545 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладу фізичних осіб прийнято рішення від 02.09.2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», згідно з яким з 03.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» запроваджено строком на 3 місяці з 03.09.2014 року по 03.12.2014 року.

У зв'язку з чим, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк" Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ", товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ Менеджмент" про визнання правочинів недійсними.

Відповідно до судових рішень, зазначених вище, заборгованість боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_4 виражена в гривнях, підлягає стягненню в гривнях та відступлена на користь ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» в гривнях.

Як зазначено в п. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Однак, кредитна заборгованість ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року не виражена в іноземній валюті, а відповідно до судових рішень ця заборгованість підлягає стягненню у гривнях. В бухгалтерському обліку банку ця заборгованість обліковується в гривні, курсова різниця не виникає та не відображається. ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» відступило право вимоги заборгованості за кредитним договором саме в гривнях.

З урахуванням цього, жоден із солідарних боржників не несе валютних ризиків при погашенні заборгованості за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року.

Крім того, мораторій поширюється на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що квартира, яка є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання майнового поручителя та що він не має власності інше житлове майно.

Таким чином, вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не були порушені.

Також є безпідставним посилання позивача на обмеження діяльності банку, встановлені постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 року № 349/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» до категорії проблемних». Як слідує із тексту постанови не було встановлено заборони або обмежень на відчуження прав вимоги за кредитними договорами.

Банк, укладаючи договір відступлення права вимоги, не здійснював активних операцій з інсайдерами або пов'язаними особами, не передавав майно в забезпечення, не здійснював продаж будівель і споруд, не відкривав поточні рахунки фізичним особам, не здійснював перерахування коштів на рахунки фізичних осіб. Тому не було допущено встановлених НБУ обмежень при укладенні спірного договору відступлення права вимоги.

Крім того, відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.02.2015 року у справі № 910/28347/14, яке набрало законної сили, за участю тих самих сторін - ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» - встановлені обставини про відсутність обмежень чи заборон на відступлення права вимоги за кредитними договорами в постанові Правління Національного банку України від 12.06.2014 року № 349/БТ.

Такі ж самі обставини встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 року у справі 910/20567/14, за участю тих самих сторін.

Також судом приймається до уваги, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2014 року у справі № 910/20568/14, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києві від 04.03.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» до ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» про визнання нікчемними договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 від 07.08.2014 року та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.08.2014 року. Судовими рішеннями у справі № 910/20568/14 встановлено, що вартість переданого права вимоги за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 від 07.08.2014 року відповідає ринковим цінам та не доведено наявність підстав, які в силу положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчать про нікчемність правочину.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає правочин.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Здійснивши оцінку наявних у справі доказів, колегія судів прийшла до висновку про відсутність обставин, з якими цивільне законодавство України пов'язує недійсність правочинів, а тому договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 від 07.08.2014 року та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.08.2014 року не можуть бути визнані недійсними.

Стосовно вимог про зобов'язання ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» повернути позивачу документи колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 177, 190 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» набуло право вимоги за Кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року за правомірним правочином - договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 12/10-3 від 12.09.2014 року, який не визнаний судом недійсним.

В силу закону право власності ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» на право вимоги за Кредитним договором вважається таким, що набуто правомірно.

Відповідно до п. 1.5 договору про відступлення № 12/10-3 право вимоги переходить до ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» із дня укладення договору.

Таким чином, право власності ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» на право вимоги за кредитним договором виникло з 12.09.2014 року.

Оскарження ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» договору про відступлення № 1/07.08.2014, що укладений з ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ», не впливає на добросовісність володіння ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» правом вимоги за кредитним договором, оскільки ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» за всіма ознаками є добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний суд України в рішенні від 19.01.2011 року зазначив, що частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом зазначених правових норм та відповідно до вимог ст. ст. 214, 307, 316 ЦПК України суд повинен установити: чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати він про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» набуло право вимоги за відплатним договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 12/10-3 від 12.09.2014 року, укладеним з ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ», і в ньому передбачений обов'язок ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» надати ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» майнову компенсацію замість отриманого права вимоги. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору про відступлення № 12/10-3 ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» зобов'язано оплатити ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» вартість право вимоги в сумі 1 285 824 грн.

Право вимоги за кредитним договором вибуло із володіння власника ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» за його волею шляхом укладення в добровільному порядку Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 1/07.08.2014 від 07.08.2014 року з ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ».

Право власності ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» на право вимоги було встановлено договором про відступлення № 1/07.08.2014, який в силу ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним правочином, тому ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» не знало та не могло знати, що могло набути право власності на право вимоги у неналежного власника.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Як зазначено Верховним судом України в Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014 року добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 338 ЦК питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст. 214 ЦПК (про це зазначено в рішенні Верховного Суду України від 19 січня 2011 року у справі № 6-13839св10).

Таким чином, ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» є добросовісним набувачем права вимоги та правомірно набуло права іпотекодержателя, а позовні вимоги про зобов'язання ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» повернути документи є необгрунтованими.

Стосовно вимог про застосування наслідків недійсності правочинів колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 216 ЦК у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.Частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Верховний суд України в Практиці розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року зазначив, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Висновках Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК. Норма ч. 1 ст. 216 зазначеного Кодексу не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» здійснило наступне відчуження права вимоги за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 року на користь ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ» на підставі договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні № 12/10-3 від 12.09.2014 року.

Таким чином, оскільки право вимоги продане ТОВ «ФК «АРБІМАРКЕТ» на користь ТОВ «КУА «ІТТ-МЕНЕДЖМЕНТ», то наслідки недійсності договору про відступлення № 1/07.08.2014 не можуть бути застосовані.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність обставин та підстав, встановлених нормами законодавства, для визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 07.08.2014 року та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.08.2014 року недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання повернути документи, а також про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/27475/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 12.02.2015 року) по справі № 910/27475/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2015 року у справі № 910/27475/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/27475/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді П.В. Авдеєв

В.В. Куксов