РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/3923/15-г
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"
провизнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Осипенко Д.О.
Представники: від позивача: від відповідача: від третьої особи:Косминін О.В., довіреність від 14.10.2014 Шагін О.В., довіреність від 13.01.2015 не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.02.2015 на розгляд Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" надійшла позовна заява з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 порушено провадження у справі № 910/3923/15-г, залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Осипенка Д.О. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи призначено на 17.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2015 на задоволення заяви позивача вжито заходів до забезпечення позову, якими зупинено виконавче провадження ВП№46354012, відкрите за виконавчим написом нотаріуса, що є предметом оскарження у даній справі.

06.03.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надійшли пояснення по суті спору.

17.03.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

В судове засідання 17.03.2015 з'явились представники сторін, надали пояснення по суті спору. Представник відповідача подав у судовому засіданні відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 17.03.2015 оголошено перерву до 16.04.2015 з метою оцінки доказів по справі.

14.04.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору, в задоволенні якого судом відмовлено.

В судове засідання 16.04.2015 з'явились представники сторін, надали пояснення по суті спору. Представник позивача подав у судовому засіданні заперечення на відзив.

У судовому засіданні 23.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (далі - лізингодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (далі - лізингоодержувач, позивач) було укладено Договір фінансового лізингу №233-L, відповідно до умов якого лізингодавець на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене у специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору «Специфікація» предметом лізингу є автомобіль Skoda Oktavia A5 Ambiente 1.8TSI 118 7AG, 1 шт., вартістю 210 056 грн 00 коп.

В подальшому, сторонами було укладено низку додаткових договорів до Договору, в яких, зокрема, визначено графік сплати лізингових платежів.

Відповідно до тверджень позивача, ним було отримано предмет лізингу у тимчасове платне користування.

19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. (далі - третя особа) було вчинено виконавчий напис з пропозицією вилучення та повернення від лізингоодержувача на користь лізингодавця об'єкта фінансового лізингу - автомобіль Skoda Oktavia A5 Ambiente 1.8TSI 118 7AG, державний номерний знак АА1086ОМ, вартістю 217 439 грн 50 коп., що був переданий в користування на підставі Договору №233-L від 05.07.2011 та підлягає поверненню за невиплачену до 25.10.2014 заборгованість за користування об'єктом лізингу в сумі 48 274 грн 93 коп.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що виконавчий напис, вчинений третьою особою, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що Договором не передбачено можливість повернення предмету фінансового лізингу за виконавчим написом нотаріуса; лізингоодержувач не отримував рахунок про сплату лізингових платежів; для вчинення виконавчого напису був поданий Договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає суду про те, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений у зв'язку із істотним порушенням позивачем умов Договору фінансового лізингу №233-L від 05.07.2011, зокрема, не були сплачені передбачені зазначеним договором лізингові платежі, в результаті чого у позивача перед відповідачем виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів строком, що значно перевищує 30 днів, а виконавчий напис нотаріуса був вчинений у відповідності до приписів чинного законодавства України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Законом України «Про фінансовий лізинг» не встановлено обов'язку визначення процедури повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріусу безпосередньо у лізинговому договорі. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса є своєрідним видом відповідальності лізингоодержувача за неналежне виконання зобов'язань по сплаті лізингових платежів.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку вилучення предмета лізингу лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення про вилучення предмету лізингу із зазначенням строку та місця його передачі. Документом, що підтверджує факт прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу, є рекомендований або цінний лист лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій рахунок у строк, що не перевищує 10 робочих днів з моменту отримання лізингоодержувачем відповідної вимоги, повернути предмет лізингу лізингодавцю. Примусове вилучення предмету лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

В матеріалах справи наявна копія експрес накладної №70012697, з якої вбачається, що відповідач направляв на адресу позивача повідомлення №3261/12 від 18.12.2014, що, згідно з твердженнями відповідача, і є підтвердженням факту прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу. Позивачем зазначений факт спростовано не було, протилежного відповідно не доведено, а тому зазначена накладна приймається судом до уваги, як належний та допустимий доказ того, що відповідачем були виконані умови Договору, зокрема, п. 6.3.

Проте, позивачем не було повернуто відповідачу на його вимогу предмет лізингу, що спонукало останнього звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на примусове вилучення предмету лізингу у лізингоодержувача.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з п. 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, зокрема, вчиняють виконавчі написи.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Третьою особою було надано суду письмові пояснення щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису, з яких вбачається, що стягувачем були подані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості.

Судом встановлено, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі вищезазначених документів, що прямо передбачено чинним законодавством України, яке регулює дані правовідносини.

Крім того, твердження позивача щодо неналежного оформлення документів, які були подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не підтверджені жодним належним доказом, а тому не приймається до уваги суду.

Інші доводи позивача, викладені у позовній заяві, також спростовуються матеріалами справи та приписами чинного законодавства України.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановлення відсутності підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 19.01.2015, зареєстрованого за №291, таким, що не підлягає виконанню, вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на це, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтею 43, частиною першою статті 49, статтями 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 23.04.2015.

Суддя Н.Б. Плотницька