ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.04.15р. Справа № 904/1794/15

За позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів", (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 128 260,19 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" (далі-позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення 128 260,19 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 106 585,75 грн. - основний борг, 10 832,28 грн. - пеня, 1 209,46 грн. - 3% річних, 9 632,70 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг по перевезенню пасажирів № 01/05-261 від 01.05.13р., в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

24 березня 2015 року представником позивача надано до суду заяву, якою просить суд розглядати справу без участи уповноваженого представника позивача та позовні вимоги, які викладені у позові підтримують у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, причину неявки суду не повідомив, але був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання належним чином, що також підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось до господарського суду та знаходиться в матеріалах справи.

За таких обставин господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2013 року між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів", як виконавець, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, як замовник, було укладено договір надання послуг по перевезенню пасажирів № 01/05-261.

Строк дії договору починається з 01 травня 2013 року по 01 травня 2018 року. Строк дії договору може бути продовжений за письмовою заявкою замовника, в разі належного виконання ним своїх обов'язків, шляхом підписання додаткової угоди до даного договору (п. 1.2. договору).

Згідно п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначних цим договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги (надалі іменуються "послуги"): перевезення пасажирів теплоходом "Академік Михайло Янгель" (інв. № 763), через а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Відповідно до додаткової угоди від 28.04.14р. до договору, сторони домовились на виконання п. 3.1.4. договору, викласти пункти 3.1. та 3.1.1. договору у наступній редакції:

- "3.1. Річна плата за надання передбачених договором послуг складає 221 768,00 грн. без ПДВ, 44 353,60 грн. - ПДВ, всього з ПДВ - 266 121,60 грн. без врахування коригування на індекс інфляції, та сплачується Замовником протягом 5 (п'яти) місяців";

- "3.1.1. При цьому місячна плата складає 44 353,60 грн. без ПДВ, 8870,72 грн. - ПДВ, всього з ПДВ - 53 224,32 грн. на місяць;".

У разі якщо послуги з перевезення пасажирів надавалися менш ніж 5 (п'ять) місяців, річна плата визначена в п.3.1. цього Договору, залишається не змінною (п. 3.1.2. договору).

У разі продовження терміну експлуатації теплоходу більш ніж на 5 (п'ять) місяців, то річна плата визначена в п. 3.1. цього договору підлягає обов'язковому перегляду, шляхом підписання додаткової угоди (п. 3.1.3. договору).

Пунктом 3.2. договору, плата за надані послуги сплачується щомісячно, відповідно до виставлених рахунків, у безготівковій формі, на розрахунковий рахунок виконавця до 7 числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу в повному обсязі та своєчасно послуги по перевезенню пасажирів теплоходом "Академік Михайло Янгель", який належить виконавцю.

Таким чином, незважаючи на те, що надання послуг було розпочато 01.06.2014р., а закінчено 30.09.2014р., що складає 4 (чотири) місяці, річна плата залишилась незмінною та складає 266 121,60 грн. з ПДВ.

Позивач зазначає, що станом на 10 лютого 2015 року замовником не сплачено 2 (два) рахунки повністю і 1 (один) частково на суму 106 585,75 грн., а саме:

- рахунок ДП -0000270 від 04.08.2014 р. на суму 137,11 грн.;

- рахунок ДП -0000312 від 01.09.2014 р. на суму 53 224,32 грн.;

- рахунок ДП -0000378 від 01.10.2014 р. на суму 53 224,32 грн.;

Отже, відповідачем порушено п. З.2., п. 2.3.4. спірного договору щодо сплати вартості наданих послуг позивачем.

Окрім цього, відповідно до п. 3.3. договору, здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг, який замовник зобов'язаний отримати у виконавця до 5 числа місяця, який йде за звітним. Відповідач самостійно не отримав у позивача акту здачі - приймання наданих послуг за серпень 2014 р. чим порушив умови вищевказаного договору.

Згідно п. 3.4. договору, у разі неотримання Замовником в передбачені п. 3.3. договору строки акту здавання-приймання наданих послуг, акт підписується виконавцем з позначенням про відмову у підписанні його замовником, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Замовник протягом 3 днів із дня одержання акта здавання-приймання наданих послуг, зобов'язаний вручити виконавцю підписаний акт здавання-приймання наданих послуг або мотивовану відмову у підписанні (п. 3.5. договору).

У відповідності до п. 3.6. договору, у разі неотримання виконавцем підписаного з боку замовника акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 3.5. договору, акт підписується виконавцем з позначенням про відмову у підписанні його замовником, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

З огляду на викладене, Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" виконало в повному обсязі та належним чином умови договору надання послуг по перевезенню пасажирів № 01/05-261 від 01.05.13р.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 належним чином не виконала умови даного договору, а саме, оплативши не в повному обсязі надані позивачем їй послуги.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги у сумі 106 585,75 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у сумі 106 585,75 грн.

Доказів виконання по оплаті за договором про надання послуг по перевезенню пасажирів № 01/05-261 від 01.05.13 на загальну суму 106 585,75 грн. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у сумі 106 585,75 грн.

Згідно п. 4.2. договору, у випадку прострочення замовником строку оплати платежу вказаного в п. 4.1. даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі п. 4.2. договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 10 832,28 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 14).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу позивача щодо стягнення пені у сумі 10 832,28 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач розрахував та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 9 632,70 грн. та 3% річних у сумі 1 209,46 грн., згідно розрахунку (а.с. 14).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, вимогу позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 1 209,46 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Згідно постанови № 14 від 17.12.13р. Пленуму Вищого господарського суду України, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становить менше одиниці (тобто мала місце дефіляція).

З огляду на викладене вимога позивача щодо стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково в сумі 6 667,57 грн., в решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає, у зв'язку з допущеними арифметичними помилками при розрахунку.

Викладене є підставою для часткового задоволення позову. Судові витрати по справі слід покласти пропорційно на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218, 265 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" (юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Електриків, 14; поштова адреса: 04119, м. Київ, вул. Мельникова, 40; ) - 106 585 (сто шість тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 75 коп. основного боргу, 10 832 (десять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 28 коп. пені, 1 209 (одна тисяча двісті дев'ять) грн. 46 коп. 3% річних, 6 667 (шість тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 57 коп. інфляційних втрат, 1 381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн. 47 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.04.15р.

Суддя І.Ю. Дубінін