РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/22222/13

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Терещук В.С. (дов.№901 від 18.12.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства" Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв"язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2013 порушено провадження за вищезазначеним позовом та призначено справу до розгляду на 05.12.2013 року.

За наслідками розгляду спору у судовому засіданні 05.12.2013 судом винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 14.01.2014 року.

Під час судового засідання 14.01.2014 представник позивача надав додаткові письмові пояснення по суті спору та документи на виконання вимог ухвали від 05.12.2013 року.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані до суду докази, дійшов висновку, що існує дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, а тому дійшов висновку про необхідність призначення судової експертизи.

За результатами розгляду справи, судом призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (ухвала суду від 14.01.2014 наявна у матеріалах справи).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2014 зупинено провадження у справі № 910/22222/13 до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва з висновком судової експертизи.

Через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 17.02.2014 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів розглядається господарським судом після поновлення провадження у справі.

27.02.2014 судом направлено лист до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з проханням направити матеріали господарської справи № 910/22222/13 для розгляду клопотання експерта.

Через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 26.03.2014 надійшли матеріали справи № 910/22222/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 поновлено провадження у справі № 910/22222/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 задоволено клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, дозволено проводити експерте дослідження за наявними у матеріалах справи документах та зобов'язано сторін надати кольорові фотографії пошкодженого транспортного засобу Honda CR-V державний номер АА 7214 НР у цифровому форматі на CD-диску.

Відповідною ухвалою суду від 08.04.2014 провадження у справі № 910/22222/13 зупинено на час проведення судової експертизи та повернення матеріалів справи до суду.

Відділом діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва отримано від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи №910/22222/13 без висновку через неможливість проведення такої експертизи у зв'язку із її несплатою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2015 провадження у справі № 910/22222/13 поновлено та призначено справу до розгляду на 16.04.2015 року.

У судовому засіданні 16.04.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника до судового засідання не забезпечив, проте про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач також не надавав, тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" (страховик) та Коваль Яніною Юріївною (страхувальник) укладено договір №046.0392142.008 добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Honda", державний номер АА7214НР.

Відповідно до відомості №9190263 про дорожньо-транспортну пригоду, 24.04.2013 по вул.Саксаганського-Тарасівська у м.Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Honda", державний номер АА7214НР, під керуванням Коваль Я.Ю. та транспортним засобом марки «Toyota», державний номер АХ0943ВВ, під керуванням Четвергова О.І.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водіями Коваль Я.Ю. та Четверговом О.І. Правил дорожнього руху України.

Постановами Голосіївського районного суду м.Києва від 20.05.2013 у справі №752/7551/13-п та від 29.05.2013 у справі №752/7553/13-п Коваль Я.Ю. та Четвергова О.І., відповідно, визнано винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.04.2013 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №046.0392142.008 від 23.08.2012 року.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі виставленої ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» калькуляції (ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин) із рахунком №024688/140520131 від 14.05.2013 та зазначений у страховому акті №1448.206.13.03.01 від 28.05.2013 із розрахунком до нього у розмірі 14035,11 грн.

Позивач, на виконання умов договору №046.0392142.008 від 23.08.2012, перерахував на рахунок СТО ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» суму страхового відшкодування у розмірі 14035,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10605 від 31.05.2013 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Четвергова О.І., який керував транспортним засобом марки «Toyota», державний номер АХ0943ВВ, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова комнанія» (відповідач у справі), за полісом №АВ/2744630, відповідно до витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому 03.07.2013 позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою вих.№1448/03835 про відшкодування шкоди у порядку регресу, однак коштів станом на день розгляду справи судом позивач так і не отримав.

Відповідач, заявляючи клопотання про витребування доказів, наголошує на необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку визначення вартості матеріального збитку, спричиненому власнику ТЗ марки "Honda", державний номер АА7214НР, оскільки вказаний ТЗ перебував раніше у інших дорожньо-транспортних пригодах.

З метою визначення вартості матеріального збитку, судом призначалась судова авто товарознавча експертиза, проте у зв'язку із несплатою сторонами рахунку на її проведення, матеріали справи були повернуті до суду без висновку.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявними у матеріалах справи постановами Голосіївського районного суду м.Києва від 20.05.2013 у справі №752/7551/13-п та від 29.05.2013 у справі №752/7553/13-п встановлено обоюдну вину водіїв Коваль Я.Ю. та Четвергова О.І. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди 24.04.2013 року.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Четвергова О.І., який керував транспортним засобом марки «Toyota», державний номер АХ0943ВВ, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова комнанія» (відповідач у справі), за полісом №АВ/2744630, відповідно до витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

За приписами ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи підтверджену постановами Голосіївського районного суду м.Києва обоюдну вину водіїв у спричиненні ДТП, відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Honda", державний номер АА7214НР, у частині 50% від визначеної суми збитку.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №046.0392142.008 від 23.08.2012 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Четвергова О.І., як до особи, відповідальної за частину завданих збитків.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, згідно п.п. 7.38., 7.39. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., визначення коефіцієнту фізичного зносу ЕЗ приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відтак, проаналізувавши докази у їх сукупності суд зазначає, що оскільки пошкоджений ТЗ "Honda", державний номер АА7214НР є 2008 року виписку, у акті огляду (дефектній відомості) від 29.04.2013 не зазначено про наявність інших пошкоджень, що не пов'язані із даним страховим випадком, тобто відсутні сліди відновлювального ремонту, то підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу суд не вбачає.

Натомість, відповідач власний розрахунок матеріального збитку пошкодженого ТЗ не надає, та від покладеного на нього судом обов'язку по сплаті судової експертизи безпідставно ухилився, інших доказів не підтвердження викладеної у клопотанні правової позиції відповідач не надав.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/8581337, виданим відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» - визначено франшизу в розмірі 510,00 грн., яка не вирахувана позивачем із заявленої до стягнення у межах даного спору суми страхового відшкодування. Відтак, дана сума підлягає зменшенню на встановлену у розмірі 510,00 грн. франшизу та має становити 6507,56 грн.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню частково.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Альфа Страхування" (01025, місто Київ, вулиця Десятинна, 4/6; ідентифікаційний код 30968986) 6507 (шість тисяч п'ятсот сім) гривень 56 копійок сплаченого страхового відшкодування та 1595 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто п'ять) гривень 46 копійок судового збору.

У іншій частині у позові відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 16.04.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 21.04.2015 року

Суддя К.В. Полякова