ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 917/388/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддів:Є.Борденюк І.Вовка, С.Могил
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПАТ "Полтаваобленерго"
на постановувід 17.12.2014
Харківського апеляційного господарського суду
за скаргамиПАТ "Полтаваобленерго"
на діїВідділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області в процесі примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області
у справі№ 917/388/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Бовітус"
доПАТ "Полтаваобленерго"
простягнення 1 904 572,40 грн.
у судове засідання прибули представники:
відповідачаТокарь Є.А. (дов. від 23.02.2015 № 10-74/2104),
ДВС УкраїниКушова І.Б. (дов. від 25.03.2015 № 06-04/1489),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників відповідача, ДВС України та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду зі скаргами на неправомірні дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Полтавській області в процесі примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 07.07.2014 у справі № 917/388/14.

За результатами розгляду відповідних скарг Господарський суд Полтавської області, об'єднавши розгляд таких скарг, виніс ухвалу від 18.11.2014 (суддя О.Ківшик), якою скарга № 01-11/11164 від 19.09.2014 задоволена: визнані неправомірними дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області з винесення постанови про арешт коштів ПАТ "Полтаваобленерго" від 31.07.2014 у розмірі 563 931,86 грн та скасована відповідна постанова;

скарга №01-11/11167 від 19.09.2014 задоволена: визнані неправомірними дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області з винесення постанови про стягнення з ПАТ "Полтаваобленерго" виконавчого збору у розмірі 112987,92 грн від 31.07.2014 та скасована відповідна постанова;

у задоволенні скарги №01-11/11165 від 19.09.2014 відмовлено;

скарга №01-11/11166 від 19.09.2014 задоволена: визнані неправомірними дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області з винесення постанови про арешт майна товариства та оголошення заборони на його відчуження від 26.08.2014 та скасована відповідна постанова.

Ухвала мотивована наступним.

05.05.2014 рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/388/14, залишеним без зміни постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2014, частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бовітус" до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" шляхом присудження до стягнення з останнього 1 811 584,18 грн основного боргу, 42679,98 грн пені, 41283,80 грн інфляційних втрат, 8406,07 грн 3% річних та 38091,45 грн витрат по сплаті судового збору. У частині позовних вимог про стягнення 17544,82 грн пені, 41283,80 грн інфляційних втрат та 4 053,42 грн 3 % річних у позові відмовлено.

За заявою стягувача № 146 від 16.07.2014 постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 21.07.2014 відкрите виконавче провадження ВП № 44107165 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області, виданого 07.07.2014 у справі № 917/388/14 та надане боржнику строк на добровільне виконання вказаного виконавчого документу до 28.07.2014. Супровідним листом № 12123/0303-34/8 від 21.07.2014 дана постанова згідно з реєстром рекомендованої кореспонденції від 22.07.2014 була надіслана 23.07.2014 сторонам виконавчого провадження, про що свідчить відмітка маркувальної машини поштового відділення на вказаному реєстрі та отримана боржником 28.07.2014, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

28.07.2014 ПАТ "Полтаваобленерго" звернулось до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області із заявою № 01-11/9022 про відкладення провадження виконавчих дій до десяти робочих днів.

29.07.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області винесена постанова про відкладення провадження виконавчих дій до 30.07.2014, проте докази повідомлення про це боржника у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

31.07.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області винесено постанови:

про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 31482984;

про арешт коштів боржника у загальній сумі 563 931,86 грн, що містяться на рахунках у вказаних у постанові банках;

про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 112 987,92 грн.

В обґрунтування підстав винесення вказаних постанов від 31.07.2014 Державна виконавча служба посилається на несплату боржником заборгованості, що стягнута за рішенням суду у справі № 917/388/14, у встановлений строк для самостійного виконання рішення суду з урахуванням відкладення провадження виконавчих дій.

26.08.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області винесено постанови:

про арешт майна боржника та заборону на його відчуження в межах суми звернення стягнення 559 325,58 грн;

про арешт коштів боржника, що знаходяться на рахунках в Полтавському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" та АТ "Таскомбанк" в межах суми 559 325,58 грн.

В обґрунтування підстав винесення вказаних постанов від 26.08.2014 Державна виконавча служба посилається на недостатність коштів на рахунках боржника для повного виконання рішення суду та відмову Полтавського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" та АТ "Таскомбанк" з формальних підстав у прийнятті постанови про арешт коштів від 31.07.2014.

У подальшому, з огляду на стягнення з боржника в повному обсязі суми боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, постановами від 02.09.2014 звільнено кошти та майно боржника з-під арешту, припинено заборону на відчуження майна.

Постановою від 03.10.2014 виконавче провадження закінчене.

Встановивши наведені вище обставини, місцевий господарський суд зазначив про наступне.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2014 надіслана сторонам виконавчого провадження 23.07.2014 та отримана боржником 28.07.2014. Даною постановою боржникові надано строк на добровільне виконання вказаного виконавчого документу до 28.07.2014, тобто боржник отримав вказану постанову в останній день строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду.

За заявою боржника старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області винесена постанова від 29.07.2014 про відкладення провадження виконавчих дій до 30.07.2014.

Отже, наданий державним виконавцем строк для добровільного виконання боржником рішення суду є недостатнім, про надання цього строку з урахуванням відкладення провадження виконавчих дій боржник повідомлений не був.

Сам по собі сплив строку, наданого для самостійного виконання рішення суду не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, оскільки в такому випадку необхідно вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання.

Винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника у загальній сумі 563 931,86 грн 31.07.2014 свідчить про те, що державний виконавець фактично не надав боржнику часу для добровільного виконання рішення суду з урахуванням відкладення провадження виконавчих дій, а тому як початок примусового виконання рішення у вигляді накладення арешту на грошові кошти боржника за постановою від 31.07.2014, так і стягнення з боржника виконавчого збору постановою від 31.07.2014, є неправомірним.

Водночас, наявний факт порушення державним виконавцем порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника при одночасному винесенні ним 26.08.2014 постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, що підтверджується матеріалами справи, так як матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження відсутності грошових коштів на арештованих рахунках боржника, що є підставою для застосування такого заходу примусового виконання рішення суду, як накладення арешту на майно.

При цьому, при винесенні постанови від 26.08.2014 про арешт коштів боржника, що знаходяться на рахунках в Полтавському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" та АТ "Таскомбанк" в межах суми 559 325,58 грн державний виконавець діяв відповідно до приписів ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій.

З посиланням на зазначене, місцевий господарський прийняв рішення про часткове задоволення вимог боржника за заявленими ним скаргами.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 (колегія суддів: Ю. Могилєвкін, В. Пушай, О. Плужник) ухвала Господарського суду Полтавської області від 18.11.2014 скасована в частині задоволення скарг відповідача; у решті ухвала залишена без зміни.

Постанова мотивована наступним.

Судом першої інстанції враховано обізнаність боржника з 28.07.2014 про відкриття виконавчого провадження №44107165 постановою від 21.07.2014, визначених Законом України "Про виконавче провадження" строків для добровільного виконання рішення суду та відкладення провадження виконавчих дій (сім днів та максимально - десять днів), а також приписи п. 5.2 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №43/5 від 20.05.2003, відповідно до якого сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь, мають право доступу до виконавчого провадження та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження. Вказаний доступ до інформації Єдиного реєстру здійснюється безоплатно та цілодобово з використанням звичайних програмних засобів перегляду інформації у мережі Інтернет.

Однак, незважаючи на обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження, останній не скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, не цікавився розглядом своєї заяви про відкладення провадження виконавчих дій, що свідчить про небажання виконувати рішення суду.

Боржнику було надано не сім днів для самостійного виконання рішення, а дев'ять. Постанову ж про стягнення виконавчого збору було винесено лише на десятий день.

Отже, державним виконавцем дотримано вимоги ст. 35 Закону, оскільки дана норма встановлює можливість відкладення провадження до десяти робочих днів, тобто максимальний строк, на який може бути відкладено провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 04.11.2010, яка набрала чинності 09.03.2011), у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, виконавчі дії вчинялися державним виконавцем у відповідності з приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою №44107165 від 31.07.2014 на кошти, що знаходяться на рахунках боржника накладено арешт з врахуванням залишку суми боргу та виконавчого збору 563 931,86 грн.

З арештованих рахунків ПАТ "Полтаваобленерго" списано кошти в сумі 4606,28 грн, які розподілені на виконавчий збір 418,75 грн та борг 4187,53 грн.

У зв'язку з відмовою з формальних підстав двох банківських установ прийняти постанову про арешт коштів від 31.07.2014, постановами від 26.08.2014 на кошти, що знаходяться на рахунках боржника в ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "Таскомбанк" накладено арешт з врахуванням залишку суми боргу та виконавчого збору 559 325,58 грн.

З метою забезпечення реального виконання рішення суду, відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та у зв'язку з тим, що з рахунків боржника списано тільки 4606,28 грн, постановою від 26.08.2014 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

З посиланням на вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 18.11.2014 прийнята без урахування фактичних обставин справи та діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню частково із прийняттям нового рішення у цій частині, яким у задоволенні скарг відповідача відмовлено.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, відповідач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції при ухвалені оскаржуваного судового рішення норм права, просить постанову скасувати, а ухвалу місцевого господарського суду залишити без зміни.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з позицією місцевого господарського суду, яка є аналогічною до позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 № 924/205/13г, і полягає у тому, що сам по собі сплив строку, наданого для самостійного виконання рішення суду не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, оскільки в такому випадку необхідно вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення станом на момент винесення постанови від 31.07.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 112 987,92 грн, скарга боржника про визнання неправомірними дій з винесення постанови про стягнення виконавчого збору та про її скасування правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Разом з тим, державним виконавцем у відповідності до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про арешт коштів боржника від 26.08.2014, метою якої було накладення арешту на кошти боржника, що знаходяться на рахунках в Полтавському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" та АТ "Таскомбанк" в межах суми 559 325,58 грн на підставі відмови зазначених банківських установ прийняти постанову про арешт коштів від 31.07.2014.

При цьому, прийняття постанови про арешт коштів боржника у сумі 559 325,58 грн від 26.08.2014 підтверджує визнання державним виконавцем погрішність постанови про арешт коштів у сумі 563 931,86 грн від 31.07.2014.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує висновок місцевого господарського суду скарги про недостатність наданого державним виконавцем часу (з урахуванням відкладення провадження виконавчих дій) для добровільного виконання судового рішення.

Правомірною є також позиція місцевого господарського суду щодо необґрунтованості винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.08.2014, оскільки відповідно до відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення звертається на належне боржнику інше майно у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Так, у процесі здійснення виконавчого провадження встановлена наявність коштів на рахункам боржника, у розмірі, необхідному для виконання судового рішення та накладений на них арешт (постанова від 31.07.2014, постанови від 26.08.2014). В подальшому, судове рішення у даній справі виконане шляхом звернення стягнення на кошти, що перебували на рахунках боржника.

Отже, дії державного виконавця щодо винесення постанови арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.08.2014, які здійснені за наявності коштів на рахунках боржника, у розмірі, необхідному для виконання судового рішення, оцінюються судом як такі, що вчиненні з порушенням ч.5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на зазначене вище, постанову апеляційного господарського суду в частині скасування ухвали місцевого господарського суду слід скасувати, а ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 917/388/14 скасувати в частині відмови у задоволені скарг Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" № № 01-11/11164 від 19.09.2014, 01-11/11167 від 19.09.2014, 01-11/11166 від 19.09.2014 на дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області та визнання їх незаконними.

У цій частині залишити без зміни ухвалу Господарського суду Полтавської області від 18.11.2014 у справі № 917/388/14.

У решті постанову залишити без зміни.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Полтавській області на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 609,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Судді: Є. Борденюк

І. Вовк

С. Могил