ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 р. Справа № 909/126/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Калашник В. О. ,

при секретарі судового засідання Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника прокурора Івано-Франківської області

вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76000 в інтересах держави в особі -

Снятинської міської ради,

вул. Шевченка, 70, м. Снятин, Івано-Франківська область, 78300

до відповідачів: Реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції

вул. Лотоцького, 18, м. Снятин, Івано-Франківська область, 78300

Товариства з обмеженою відповідальністю "Снятинський цегельний завод"

вул. Шевченка, буд. 250, корп. А, м. Снятин, Івано-Франківська область

про скасування державного акту на право постійного користування землею виданого ЗАТ "Снятинський цегельний завод" та рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Снятинського РУЮ від 18.01.2014 № 10043833 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

за участю представників сторін:

Від прокуратури: Журавльова Н. Є. - прокурор, (посвідчення №004175 від 14.09.12)

Від позивача: Калівошко А. В. - завідуючий юридичним відділом Снятинської міськради, (довіреність №01-21/117 від 03.03.15 )

Від відповідача ТзОВ "Снятинський цегельний завод": Візінський В. В. - адвокат (свідоцтво № 891 від 29.05.12; договір про надання правової допомоги від 27.02.14)

Від відповідача Реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції: представник не з'явився.

Встановив:

Прокуратура Івано-Франківської області звернулась до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою за підписом першого заступника прокурора області в інтересах держави в особі Снятинської міської ради, про скасування державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №000375 від 07.05.1999, виданого Закритому акціонерному товариству "Снятинський цегельний завод", а також скасування рішення Державного реєстратора від 18.01.2014 за № 10043833 та державної реєстрації права постійного користування землею. Відповідачами у справі, прокурор визначив Снятинське районне управління юстиції в Івано-Франківській області в особі Реєстраційної служби та Товариство з обмеженою відповідальністю "Снятинський цегельний завод".

Підставу звернення до господарського суду прокурор обгрунтовує відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та вказав, що в грудні 2014 року до прокуратури Івано-Франківської області надійшло звернення Снятинської міської ради щодо правомірності дій посадових осіб Реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції , в ході розгляду якого було встановлено наступне:

Рішенням Снятинської міської ради народних депутатів №5 від 31.03.1999, Закритому акціонерному товариству "Снятинський цегельний завод" надано у постійне користування земельну ділянку площею 3,8524 га для виробничих потреб.

07.05.1999, зазначеному суб'єкту господарювання видано Державний акт на право постійного користування землею серії II - ІФ №000375, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею Снятинської міської ради за № 110.

24.02.2011, державну реєстрацію Закритого акціонерного товариства "Снятинський цегельний завод" припинено у зв'язку з реорганізацією вказаного підприємства у Товариство з обмеженою відповідальністю "Снятинський цегельний завод".

Надалі, на підставі рішення Державного реєстратора Ружицької З.Я. за №10043833 від 18.01.2014, реєстраційною службою Снятинського районного управління юстиції на зазначену земельну ділянку зареєстровано право власності Снятинської міської ради, а ТзОВ "Снятинський цегельний завод" видано свідоцтво про право постійного користування цією ж ділянкою. При цьому, в якості відповідних правовстановлюючих документів державним реєстратором до уваги взято Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №000375 від 07.05.1999, виданий ЗАТ "Снятинський цегельний завод" та документи, що свідчать про проведення реорганізації ЗАТ "Снятинський цегельний завод" у ТзОВ "Снятинський цегельний завод", правонаступництво новоствореного підприємства. Нормативно-грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 2 091 467 грн.

Згідно ст. 92 Земельного кодексу України (в редакції 25.10.2001), право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зазначеною статтею передбачено вичерпний перелік організаційних форм юридичних осіб, які набувають право постійного користування землею, в який не входять суб'єкти господарювання приватної форми власності (у даному випадку - ТзОВ "Снятинський цегельний завод").

Здійснюючи державну реєстрацію права на постійне користування земельною ділянкою ТзОВ "Снятинський цегельний завод" державний реєстратор виходив з того, що вказане товариство є правонаступником всього майна, всіх прав та обов'язків ЗАТ "Снятинський цегельний завод", в тому числі державного акту на право постійного користування землею.

Згідно даних Державної реєстраційної служби України та установчих документів, первинна реєстрація ЗАТ "Снятинський цегельний завод" здійснена 02.12.1997.

Вказане товариство ліквідоване 24.02.2011 за рішенням засновників, про що внесено запис №7000176 та перетворене у ТзОВ "Снятинський цегельний завод".

Відповідно ст. 108 ЦК України, у разі перетворення, до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. При цьому, положення Цивільного кодексу України визначають основні засади цивільних правовідносин, а регулювання таких відносин, як земельні, визначаються відповідно земельним законодавством, в т.ч. Земельним кодексом України, яким не передбачено правонаступництво права на землю.

Земельний кодекс України в редакції від 25.10.2001 не передбачає жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів.

Відповідно ст. 19 ЗК України (в редакції від 13.03.1992) і ст. 123 ЗК України (в редакції від 25.10.2001) надання земельних ділянок юридичним особам у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Автоматичне переоформлення прав землекористування діючим законодавством не передбачено.

Відповідно п.6 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, (тобто це право належним чином посвідчується відповідним державним актом на право постійного користування), але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. В п.6 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, правонаступники юридичних осіб не вказані.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 неконституційним визнано встановлений строк для переоформлення прав на землю. Але права повинні бути переоформлені, оскільки відповідно ч.2 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою з земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, які належать до державної або комунальної власності. Всі інші підприємства можуть набути земельну ділянку у користування на умовах оренди.

Таким чином, оскільки ТзОВ "Снятинський цегельний завод" не відноситься до підприємств державної чи комунальної власності, воно не могло бути землекористувачем земельної ділянки площею 3,8524 на підставі державного акту про право постійного користування землю №000375, виданого 31.03.1995, ЗАТ "Снятинський цегельний завод", як правонаступник даного підприємства.

Відповідно державна реєстрація права постійного користування землею ТзОВ "Снятинський цегельний завод" здійснена 18.01.2014 реєстраційною службою Снятинського районного управління юстиції незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства.

Зазначене товариство може використовувати вищевказану земельну ділянку тільки на підставі договору оренди землі, укладеного згідно вимог земельного законодавства, на підставі рішення Снятинської міської ради.

Згідно ч. 1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно п. 41 "Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Враховуючи наведене, прокурор вважає, що прийняте Державним реєстратором Реєстраційної служби Снятинського РУЮ Івано-Франківської області Ружицькою З.Я. рішення про проведення державної реєстрації права постійного користування землею № 10043833 від 18.01.2014 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Поряд з іншим, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Положення "Про державну реєстраційну службу України", затвердженого ПКМ України №219 від 02.07.2014 Реєстраційна служба Снятинського районного управління юстиції являється територіальним структурним підрозділом Державної реєстраційної служби України, яка у свою чергу є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції, який реалізує державну політику з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії).

Реєструючи право постійного користування земельною ділянкою ТзОВ "Снятинський цегельний завод" реєстраційна служба Снятинського районного управління юстиції порушила права Снятинської міської ради, як власника вказаної ділянки, в т.ч. на розпорядження та володіння нею.

З врахуванням викладених обставин, прокурор в позовній заяві поставив вимоги про скасування Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №000375 від 07.05.1999, виданий ЗАТ "Снятинський цегельний завод", а також про скасування рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Снятинського РУЮ Ружицької З.Я. від 18.01.2014 № 10043833 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації постійного користування землею ТзОВ "Снятинський цегельний завод" площею 3,8524 га , кадастровий номер 040270163.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Позивач письмові пояснення по суті предмету спору суду не подав, проте в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд позов задовольнити.

Відповідач, ТзОВ "Снятинський цегельний завод" позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними і необгрунтованими, свої заперечення виклав у відзиві на позов, в якому просить суд в позові відмовити.

Представник вказаного відповідача в судовому засіданні вказав, що рішенням Снятинської міської ради №20 від 31.03.1999 року Закритому акціонерному товариству "Снятинський цегельний завод" надана в постійне користування земельна ділянка площею 3,8524 га.

Згідно вищезазначеного рішення, 7 травня 1999 року, Закритому акціонерному товариству "Снятинський цегельний завод" виданий Державний акт на право постійного користування землею серії II-ІФ №000375, зареєстрований у Книзі записів ржавних актів на право постійного користування землею Снятинської міської ради за № 110.

У відповідності до ст.22 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на момент передачі в користування землі, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 ЗК України в редакції 1990 р.).

З врахуванням викладеного вище, у Закритого акціонерного товариства "Снятинський цегельний завод", з 07.05.1999 року, виникло право користування земельною ділянкою площею 3,8524 га.

24 лютого 2011 року, ЗАТ "Снятинський цегельний завод" було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю "Снятинський цегельний завод" , в зв'язку з чим останнє є правонаступником усього майна, усіх прав та обов'язків ЗАТ "Снятинський цегельний завод".

Відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Аналогічна правова позиція прописана у статті 59 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що у разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов"язки попереднього суб'єкта господарювання.

У відповідності до положень чинного законодавства до майнових прав належить, зокрема, і право постійного користування земельною ділянкою.

Отже, при перетворенні правонаступник набуває, у т.ч. і право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло у його попередника згідно із законодавством, чинним на момент виникнення такого права у останнього.

З огляду на вказане, до ТзОВ "Снятинський цегельний завод", як правонаступника ЗАТ "Снятинський цегельний завод", перейшло і право користування земельною ділянкою згідно

Державного акту на право постійного користування землею серії II- ІФ№000375 від 07.05.1999.

Статтею 92 Земельного кодексу України (в редакції 2001р.) передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування Земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Пленуму ВГС України №6 від 17.05.2011, норма ст. 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках, станом на 01.01.2002.

Отже, якщо право постійного користування виникло у суб"єкта господарювання до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК України) , після цієї дати воно продовжує зберігатись.

Враховуючи викладені обставини та норми земельного законодавства ,відповідач вважає, що Реєстраційна служба Снятинського районного управління юстиції мала правові підстави для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про наявність у ТзОВ "Снятинський цегельний завод" права постійного користування земельною ділянкою.

Таким чином, відсутні правові підстави для скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та рішення державного реєстратора.

З огляду на викладені обставини , представник відповідача, ТзОВ "Снятинський цегельний завод" просить суд в позові відмовити.

Відповідач, Реєстраційна служба Снятинського районного управління юстиції надав суду відзив на позов №02-1-04/15 від 02.03.15, в якому вважає позовні вимоги безпідстаними та необгрунтованими , просить суд в задоволенні позову відмовити з аналогічних підстав зазначених у відзиві на позов відповідачем, ТзОВ "Снятинський цегельний завод", та розглянути справу без участі уповноваженого предстаника.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін та прокурора , дослідивши обставини у справі і подані докази, оцінивши їх відповідно до ст.43 ГПК України, суд прийшов до висновку про необхідність відмови з огляду на наступне:

Необґрунтованим та безпідставним є висновок прокуратури в позовній заяві, що ТОВ «Снятинський цегельний завод» не може користуватися земельною ділянкою на праві постійного користування, оскільки не входить до суб'єктів, передбачених ст. 92 ЗК України.

Даний висновок прокуратури спростовується п. 2.7. Постанови Вищого господарський суд України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, де зазначено, що норма ст. 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002. При цьому, ВГС України фактично послався саме на резулятивну частину рішення КС України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 у справі № 1-17/2005.

Після апробації його висновків на практиці, та узагальнення відповідної судової практики, можна вважати, що сформувалась чітка правова позиція з цього питання.

ТзОВ «Снятинський цегельний завод», як правонаступник ЗАТ «Снятинський цегельний завод», набуло право постійного користування земельною ділянкою в 1999 році.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Отже, вищевказана земельна ділянка є сформованою, та може згідно ст. 79-1 ЗК України бути об'єктом цивільних прав, відносно неї можуть вчинятися юридичні дії (факти, які мають юридичне значення).

В позовній заяві прокурором не зазначено жодної норми чинного законодавства, яка б вимагала у ТзОВ «Снятинський цегельний завод» переоформлення права постійного користування.

Право постійного користування у ТзОВ «Снятинський цегельний завод» не припинялось.

Згідно правової позиції ВГС України викладеної у постанові по справі

№ 27/5005/4158/2012 від 26.02.2013, право постійного користування земельними ділянками посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

На виконання Закону України «Про акціонерні товариства», у 2011 році ЗАТ «Снятинський цегельний завод» змінено організаційно-правову форму та найменування на ТзОВ «Снятинський цегельний завод», без зміни коду ЄРДПОУ. При зміні організаційно-правової форми та перейменування не проводилось будь-яких дій щодо припинення підприємства.

В порядку інституту правонаступництва, на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, у ТзОВ «Снятинський цегельний завод» знаходиться у постійному користуванню земельна ділянка. Відповідно до приписів ст. 56 Господарського кодексу України та ст. 108 Цивільного кодексу України, у разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання. Отже, ТзОВ «Снятинський цегельний завод» є правонаступником в частині майнових, та інших прав і зобов'язань реорганізованого ЗАТ «Снятинський цегельний завод», в т. ч. щодо права постійного користування землею.

Згідно ст. ст. 3 та 4 ЗК України, регулювання земельних відносин не обмежуються тільки одним ЗК України. В свою чергу, норми ЗК України не забороняють правонаступництва прав на землю, а відповідно, інститут правонаступництва є предметом правового регулювання саме цивільного законодавства.

Крім цього, відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно ст. 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Виходячи із вказаного, Держкомзем України у своєму листі від 13.01.2011 №476/27/С5353-11, робить висновок, що у разі зміни організаційно-правової форми підприємства до його правонаступника переходить і те право на земельну ділянку, яке йому належало.

Аналогічна правова позиція щодо правонаступництва прав на земельну ділянку, в тому числі і право постійного користування землею, міститься у висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, за 2010-2011 рр. від 01.05.2012. Зокрема, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у разі, коли припинення останньої виключає правонаступництво (постанова Верховного Суду України від 21.02.2011, справа № 21-3а11, суддя-доповідач Гусак М. Б.).

Отже, права на землю, в тому числі право постійного користування землею, можуть та мають передаватися у порядку правонаступництва.

У випадках зміни назви, реорганізації, органи земельних ресурсів вимагають переоформлення правоустановчих документів на земельні ділянки. Така позиція щодо права постійного користування вбачається, зокрема, у листі Державного комітету України із земельних ресурсів від 27.11.2009 р. N 20982/17/4-09:

«Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Абзацом одинадцятим пункту 5.3 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 N 5-рп/2005 зазначено, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, і набуте в установленому законодавством порядку станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

Тобто, вищезгаданим Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 N 5-рп/2005, положення пункту 6 визнано неконституційним та скасовано в частині зобов'язання переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 р. N 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» визначено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Враховуючи наведене, підстави (зобов'язання) щодо переоформлення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою на право оренди, якщо не змінювалась організаційно правова форма товариств чи його назва, відсутні».

Ст. 202 ЗК України передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Таким чином, фактично передбачено виникнення права власності, постійного користування та оренди землі з моменту реєстрації відповідних державних актів та договорів оренди.

Крім того, згідно ст. 126 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

У випадку реорганізації відбувається припинення однієї юридичної особи та виникнення іншої (ст. 108 Цивільного кодексу України, ст. 59 Господарського кодексу України, ст. 87 Закону України «Про акціонерні товариства»). Проте, і в цьому випадку положення п. 3 розділу ІІ Закону України від 05.03.2009 в сукупності із ст. 202 ЗК України застосовані бути не можуть. Як і у випадку із зміною назви, законодавство не передбачає припинення права на земельну ділянку внаслідок реорганізації юридичної особи.

Застосуванню підлягають спеціальні положення, що визначають момент переходу прав при реорганізації, зокрема, перетворенні:

- ч. 2 ст. 108 Цивільного кодексу України: 2. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи;

- ч. 5 ст. 59 Господарського кодексу України: 5. У разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання;

- ч. 1 ст. 57 Закону України «Про акціонерні товариства»: 1. Перетворенням акціонерного товариства визнається зміна його організаційно-правової форми з припиненням та передачею всіх його прав і обов'язків підприємницькому товариству-правонаступнику згідно з передавальним актом. Акціонерне товариство може перетворитися лише на інше господарське товариство або виробничий кооператив.

Статтею 92 ЗК України обмежується перелік суб'єктів права постійного користування, зокрема, не включаються до нього акціонерні товариства. При цьому на сьогоднішній день безспірним є те , що у разі, якщо право постійного користування виникло у акціонерного товариства до 01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК Україні), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Як наслідок, виходячи із вказаного, Держкомзем України в послідуючому листі від 13.01.2011 № 476/27/С5353-11, зробив висновок, що у разі зміни організаційно-правової форми підприємства до його правонаступника переходить і те право на земельну ділянку, яке йому належало.

У Постанові Пленуму ВГС України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах земельних відносин» № 6 від 17.05.2011 вказано, що норма, яка міститься в ч. 2 ст. 92 ЗК України, не обмежує та не скасовує право постійного користування земельними ділянками набуте іншими особами у встановленими законодавством випадках станом на 01.01.2002. При цьому, ВГС України фактично послався саме на резолютивну частину знакового рішення КСУ № 5-рп/2005 від 22.09.2005 у справі № 1-17/2005.

Непереоформлення позивачем належного йому відповідно до Державного акта права постійного користування землею на право оренди зазначеної земельної ділянки шляхом укладення договору оренди не свідчить про припинення належного йому права постійного користування землею згідно з чинним Державним актом на право постійного користування землею (правова позиція ВС України у постанові від 09.03.2010).

Згідно правової позиції ВГС України викладеної у постанові по справах № 20/057-12 від 15.05.2013 та № 27/5005/4158/2012 від 26.02.2013, право постійного користування земельними ділянками посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Крім цього, п.п. 2.3. п. 2 Постанови пленуму ВГС України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах земельних відносин» № 6 від 17.05.2011 встановлено, що у спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим, господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи ч. 1 ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Отже, як у випадку зміни назви акціонерного товариства (без реорганізації), так і у випадку реорганізації акціонерного товариства первісно набуте право на земельну ділянку зберігається і може здійснюватися без отримання нового правоустановчого документа (державного акту, договору оренди землі). Право постійного користування, що виникло у акціонерних товариств до 1 січня 2002 року, при перетворенні товариств переходить до правонаступників, незважаючи на положення ст. 92 ЗК України.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає неза конним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам зако нодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз судової практики у справах у сфері земельних відносин показує, що звернення до суду з позовними вимогами про визнання відсутнім у відповідача права користування земельною ділян кою не ґрунтується на положеннях статті 152 ЗК України, та не призводить до поновлення порушеного права згідно з положеннями цього кодексу, а у разі задоволення такої вимоги, не можливо буде виконати судове рішення у цій частині у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання рішення суду.

Право постійного користування у ТзОВ «Снятинський цегельний завод» не припинялось, а отже ТзОВ «Снятинський цегельний завод» є добросовісним землекористувачем, який використовує земельну ділянку згідно із основними видами своєї економічної діяльності, без порушень земельного законодавства та заборгованості по оплаті за землю. Дана земельна ділянки знаходиться під об'єктами нерухомості та виробничими приміщеннями Товариства.

При цьому, Відділ Держземагенства у Снятинському районі, як територіальний орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізації державної політики у сфері земельних відносин, провів державну реєстрацію право постійного користування ТзОВ «Снятинський цегельний завод», та вніс відомості про право постійного користування до Державного земельного кадастру. В підтвердження державної реєстрації право постійного користування було видано витяг з Державного земельного кадастру. Під час такої державної реєстрації права постійного користування Відділ Держземагенства не виявив будь-яких порушень та зауважень щодо законності права постійного користування.

Як зазначено в Методичних рекомендаціях щодо документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку відповідно до законодавства, схвалені колегією Державної реєстраційної служби України 28.11.2012 (протокол № 2), на засіданні колегії Державної реєстраційної служби України (рішення від 28.11.2012), в процесі реалізації в Україні земельної реформи законодавство у сфері земельних відносин неодноразово зазнавало значних змін, в тому числі і в частині визначення документів, що дають власникам та користувачам безапеляційне підтвердження відповідних прав на землю. При цьому щодо окремих документів законодавство встановлювало презумпцію дійсності незалежно від дати їх видачі і форми, стосовно інших - вимагало заміни на нові правопідтверджуючі документи, передбачені чинним законодавством.

Слід взяти до уваги, що загальні положення щодо документів, які підтверджують виникнення та існування того чи іншого речового права на землю, та їх перелік визначалися у відповідному кодифікованому законодавчому акті з питань земельних відносин, чинному у відповідний період, а вимоги щодо цих документів (оформлення, державна реєстрація, органи, уповноважені на видачу документа, тощо) встановлювалися актами законодавства, прийнятими на його виконання.

Враховуючи наведене, вирішення питання про можливість проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, що виникли до 01.01.2013 на підставі тих чи інших поданих документів, слід обов'язково враховувати положення законодавства, що діяло на момент виникнення певного права, та принцип дії актів законодавства у часі.

Так, ч. 1 ст. 92 ЗК України, визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі ст. 121 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Проте, прокурор в позовній заяві не вказав, в чому саме полягає порушення інтересів держави, а також відсутнє обґрунтування необхідності захисту таких інтересів.

Суд вважає, що в даній справі не порушені права держави, зокрема Снятинської міської ради на володіння та розпорядження землею, оскільки нею ці права реалізовані шляхом передачі спірної земельної ділянки у постійне користування ЗАТ «Снятинський цегельний завод» на підставі рішення №5 від 31.03.1999, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 1, 16, 21,108 ЦК України, ст. 4, 79-1, 92, 126, 141, 152, 202 ЗК України, ст. 56 ГК України, керуючись ст. 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Снятинської міської ради до відповідачів, Снятинське районне управління юстиції в Івано-Франківській області в особі Реєстраційної служби та Товариство з обмеженою відповідальністю "Снятинський цегельний завод" про скасування державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №000375 від 07.05.1999, виданого Закритому акціонерному товариству "Снятинський цегельний завод", а також скасування рішення Державного реєстратора від 18.01.2014 за № 10043833 та державної реєстрації права постійного користування землею.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.15

Суддя Калашник В. О.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Попович В. В. 27.04.15