ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 917/2524/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Потапенко В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Вілінський С.І.

відповідача - Драч Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1621 П/3-3) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.01.15 р. у справі № 917/2524/14

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією ''Сантрейд'', м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Луксор-УТР'', с. Юсківці, Лохвицького району, Полтавської області

про стягнення 4904520,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією ''Сантрейд'' звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Луксор-УТР'' 4904520,06 грн. з яких: 1435237,46 грн. пені, 3469282,60 грн. штрафу, а також просить стягнути витрати зі сплати судового збору та ін.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.01.2015 р. у справі № 917/2524/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ ''Луксор-УТР'' на користь Дочірного підприємства з іноземною інвестицією ''Сантрейд'' 1435237,46 грн. пені, 3469282,60 грн. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 73080,00 грн.

Рішення мотивоване з посиланням на законність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, факт прострочення підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростований, та ін.

ТОВ ''Луксор-УТР'' не погодилося з зазначеним рішенням, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 27.01.2015 р. у справі № 917/2524/14 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 03.07.2014 р. між Дочірним підприємством з іноземними інвестиціями "Сантрейд" (покупець) та ТОВ "Амарант" (продавець) укладений договір поставки № 685502 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити 9018,00 метричних тон товару (пшениця 3-го класу урожаю 2014 р.), з опціоном +/- 3% за вибором покупця за ціною 2165,00 грн./ за 1 метричну тонну, яка визначена за комерційним курсом гривні до долара США в розмірі 11,85 грн./долар США (з ПДВ).

Згідно з умовами п. п. 5.1. - 6.1.2. договору, продавець зобов'язався поставити товар у пункт поставки на умовах FCA (франко - перевізник відповідно до правил Інкотермс 2010) - (елеватор ТОВ "Амарант", дільниця Юсківці та/або Сінча) у строк з 03.07.2014 р. по 31.07.2014 р. обидві дати включно, а покупець зобов'язався здійснити оплату в українських гривнях банківського переказу вартості товару на поточний банківський рахунок продавця протягом 20-ти банківських днів після поставки всього товару за цим договором і отримати реєстраційні документи і документи на товар.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що днем оплати вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку покупця на користь постачальника.

Додатковою угодою № 1 до договору поставки № 685502 від 03.07.2014 р. (а. с. 32) сторони домовилися, що після підписання договору продавець може поставити, а покупець зобов'язався прийняти в якості товару по договору пшеницю 2-го, 5-го та/або 6-го класу урожаю 2014 р. Базова ціна повару, відповідно до класу пшениці буде становити: пшениці 2-го класу без ПДВ - 1870,83 грн. за одну метричну тонну. З ПДВ 2245,00 грн. за одну метричну тонну, яка визначена за комерційним курсом гривні до долара США в розмірі 11,74 грн. доларів США. Базова ціна пшениці 5-го або 6-го класу без ПДВ складає 1704,17 грн. за одну метричну тонну. З ПДВ 2045,00 грн. за одну метричну тонну, яка визначена за комерційним курсом гривні до долара США в розмірі 11,74 грн./долар США. Вищезазначена базова ціна товару підлягає автоматичному перегляду (коригуванню) у порядку передбаченому договором.

Позивач зазначає, що 09.07.2014 р. направив на адресу відповідача лист № 778 про надання графіку відвантаження вагонів в розрізі визначених станцій починаючи з 14.07.2014 р. для своєчасного планування подачі рухомого складу та підготовки відповідної сертифікації згідно з договором. Відповіді на даний лист відповідач не надав.

Станом на 31.07.2014 р. продавець поставив лише 1005,800 тон товару, у зв'язку з чим прострочив поставку товару у кількості 8012,200 т.

Розділом 7 договору сторонами узгоджена відповідальність сторін за порушення умов договору поставки. Так, п. 7.3.1. договору передбачена відповідальність продавця за непоставку (недопоставку) товару в строки, вказані в п. 5.2. цього договору, продавець зобов'язався сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставка якого була прострочена. За прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов'язався також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Пеня та штраф за цим пунктом сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків(штрафна неустойка).

Крім того, пунктом 7.3.2. договору поставки визначено, що у випадку прострочення поставки покупець має право відмовитися від прийняття/ поставки непоставленого (недопоставленого) товару та його оплати, а продавець при цьому зобов'язався відшкодувати покупцю усі понесені у зв'язку з простроченням збитки, а також сплатити покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по цьому пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка).

У позовній заяві позивач зазначає, що 06.11.2014 р. надіслав на адресу відповідача повідомлення - вимогу № 10-945, в якій повідомив про відмову від прийняття виконання за договором та про оплату штрафних санкцій в розмірі 4633630,87 грн. у зв'язку з втратою інтересу від прийняття/поставки непоставленого/недопоставленого/ товару відповідачем в кількості 8012,200 т. та вимагав сплатити штрафні санкцій. Зазначена вимога залишилися без відповіді та задоволення.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, факт прострочення підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростований, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічна норма міститься в ст. 265 ГК України, згідно з якою за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В ст. 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач, відповідач виконав свої зобов`язання за договором частково, а саме здійснив поставку лише частини товару у кількості 1005,800 тонн, що підтверджується видатковими накладними та іншими документами (а. с. 34-53, 59-63), непоставленою частиною товару, яка перебуває у простроченні є 8012,200 т.

06.11.2014 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням - вимогою № 10-945, в якій повідомив про відмову від прийняття виконання за договором та про оплату штрафних санкцій в розмірі 4633630,87 грн. у зв'язку з втратою інтересу від прийняття/поставки непоставленого/недопоставленого/ товару відповідачем в кількості 8012,200 т. та вимагав сплатити штрафні санкцій. Зазначена вимога залишилися без відповіді та задоволення.

Як свідчать матеріали справи, подачу транспортних засобів на елеватор відповідача здійснював ТОВ «Транс Груп», що підтверджується накладними про поставку.

Листом від 26.01.2015 р. № 128 повідомив, що із замовленої партії у 2000,00 тонн (30 вагонів) відповідач прийняв під завантаження лише половину (15 вагонів), а у прийнятті інших було відмовлено без пояснення причин.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Проте, в даному випадку звернення позивача щодо виконання відповідачем своїх зобов'язань з поставки товару, зокрема надання графіку завантаження вагонів, а саме лист 09.07.2014 р. (вручений нарочно) та претензія від 18.08.2014 р. (з відміткою про вручення 02.09.2014 р.) залишилися без відповіді та задоволення відповідачем.

Таким чином, відповідач на порушення ст. 664 ЦК України не повідомив позивача про свою готовність завантажити (передати) товар та в подальшому допустив прострочення своїх зобов'язань з поставки товару. При цьому, без згоди відповідача подача транспортних засобів на територію відповідача неможлива, оскільки потрібна готовність приймати такі засоби та завантажити їх.

Отже, в даному випадку відповідач своїми діями порушив умови укладеного договору в процесі його виконання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, в даному випадку відповідач своїми діями порушив умови укладеного договору в процесі його виконання та не надав доказів вжиття необхідних заходів щодо виконання умов договору з поставки товару.

Пунктом. 7.3.1. договору передбачена відповідальність продавця за непоставку (недопоставку) товару в строки, вказані в п. 5.2. цього договору, продавець зобов'язався сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставка якого була прострочена. За прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов'язався також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Пеня та штраф за цим пунктом сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків(штрафна неустойка).

Згідно з п. 7.3.2. договору поставки, у випадку прострочення поставки покупець має право відмовитися від прийняття/ поставки непоставленого (недопоставленого) товару та його оплати, а продавець при цьому зобов'язався відшкодувати покупцю усі понесені у зв'язку з простроченням збитки, а також сплатити покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по цьому пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка).

Таким чином, договором передбачено те, що при порушенні строків поставки товару продавцем, він сплачує штрафні санкції в визначеному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Наданий позивачем розрахунок пені та штрафу відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1435237,46 грн. пені та 3469282,60 грн. штрафу

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 27.01.15 р. у справі № 917/2524/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія-

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 27.01.15 р. у справі № 917/2524/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 22.04.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Потапенко В.І.