РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015Справа №910/25348/14

За позовом ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2

до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік»

про стягнення 129 592, 81 грн.

Головуючий суддя: Бондарчук В.В.

Судді: Нечай О.В.

ОСОБА_5

Представники:

від позивача: ОСОБА_6

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: ОСОБА_7

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «АСД-логістік» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 129 592, 81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором транспортного експедування №3704/3 від 24.09.2014 р., а саме пошкодженням перевезеного вантажу, внаслідок чого позивачу було завдано збитків на суму 129 592, 81 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.12.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.01.2015 р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що доказами, якими обґрунтовується розмір заподіяного позивачу збитку може бути лише товарно-транспортна накладна на перевезення вантажу та акт про пошкодження вантажу, в якому сторони дійшли згоди у визначенні суми, на яку зменшилась вартість вантажу, а у випадку якщо сторони не дійшли такої згоди - акт (висновок) експертизи.

Також, представник відповідача надав клопотання про залучення відповідача, в якому просить суд залучити у якості співвідповідача ОСОБА_1 особу-підприємця ОСОБА_3.

Суд відклав розгляд клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_3 у якості співвідповідача на наступне судове засідання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 05.01.2015 р. визначено склад суду для розгляду справи № 910/25348/14 - ОСОБА_8 (головуючий суддя), судді: Грєхова О.А. та Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2015 р. справу № № 910/25348/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі - головуючий суддя Бондарчук В.В., суддя Грєхова О.А. та суддя Васильченко Т.В., розгляд справи призначено на 12.02.2015 р. за участю представників сторін.

Ухвалою господарського суду міста Києві від 12.02.2015 р. колегія суддів залучила до участі у справі ОСОБА_1 особу-підприємця ОСОБА_3 третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, яку зобов'язано надати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин.

Крім того, суд зобов'язав ОСОБА_1 особу-підприємця ОСОБА_2 надати обґрунтований розрахунок завданих збитків з підтверджуючими документами, розгляд справи було відкладено та призначено судове засідання на 26.02.2015 р. за участю представників сторін.

24.02.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про зміну розміру позовних вимог, в якому просить суд змінити розмір позовних вимог на суму у розмірі 5 756, 00 євро, що еквівалентно 111 658, 64 грн. та 4 000, 00 грн. за проведення експертного дослідження.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 26.02.2015 р. у зв'язку із перебуванням судді Васильченко Т.В. на навчанні у Національній школі суддів та судді Грєхової О.А. на лікарняному, визначено склад суду для розгляду справи № 910/25348/14 - головуючий суддя Бондарчук В.В., суддя Нечай О.В. та суддя Спичак О.М.

Колегія суддів визнала подане клопотання про зменшення розміру позовних вимог таким, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим прийняла його до розгляду.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

13.03.2015 р. через загальний відділ діловодства суду третя особа подала письмові пояснення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 26.03.2015 р. представник ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік» заявив клопотання, в якому просить суд залучити до участі у справі в якості свіввідповідача ОСОБА_1 особу-підприємця ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2015 р. колегія суддів замінила первісного відповідача ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік» на належного відповідача ОСОБА_1 особу - підприємця ОСОБА_3, залучила до участі у справі ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік» третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також розгляд справи відклала та призначила судове засідання на 23.04.2015 р. за участю представників сторін.

31.03.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про забезпечення позову, в якому просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти, рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_3 в межах розміру позовних вимог - 119 120, 30 грн.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та клопотання про забезпечення позову.

Розглянувши подане позивачем клопотання про забезпечення позову, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Оскільки позивач не навів жодних обставин, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, відповідно колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні поклався на розсуд суду, щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.04.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2012 р. між Компанією «МGМ а.s», Чеська Республіка (далі - продавець) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2, Україна (далі - покупець) укладено контракт № 0902, умовами якого передбачено, що продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти товар - Штанга для обприскувача 24 м, в якості, кількості, асортименті і інших показниках, згідно Інвойса до справжнього контракту.

Відповідно до п. 2.1 контракту, ціна на товар вказується в Інвойсах, які виписуються продавцем. Загальна вартість партії поставленого товару вказується в Інвойсах. Загальна вартість контракту складає 260 000, 00 євро.

Згідно розділу 4 контракту, платіж згідно даного контракту проводиться в два етапи:

4.1.1. попередня 20 % від загальної суми Інвойсу.

4.1.2. інші 80 % перед відвантаженням товару.

Строк дії договору до 31.12.2013 р. (п. 10.3. контракту).

09.09.2014 р. між Компанією «МGМ а.s», Чеська Республіка, та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2, Україна, укладено специфікацію № 8 до контракту № 0902 від 09.02.2012 р., з якої вбачається наступний товар:

- штанга для обприскувача 27 м., 3 гідравлічним поршнем, 1 шт.;

- ємкість 5000 л. - 1 шт.;

- ємкість 400 л. - 1 шт.;

- причіпний пристрій до обприскувача 5000 л. - 1 шт.;

Всього за загальну суму 12 278, 00 євро.

На виконання умов розділу 4 контракту, позивач перерахував компанії «МGМ а.s» (Чеська Республіка) 12 278 євро, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 1 від 11/09/2014.

24.09.2014 р. між ОСОБА_4 підприємством «АСД-логістік» (далі - експедитор) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - клієнт) укладено договір транспортного експедування №3704/3, умовами якого передбачено, що за даним договором одна сторона - експедитор зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони - клієнта, надати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу клієнта, шляхом укладення від імені та за рахунок клієнта на таких умовах:

1) Адреса і дата завантаження: Чехія, 76296, 24.09.2014 р.;

2) Вантажовідправник та адреса завантаження, конт. особи: Czech Republik, Tovarni 1200, 76926 Holesov, конт. особи: Jiri Horak, тел. +40.

3) Митний перехід: Чоп;

4) Вантажоотримувач, ТГО №, адреса розвантаження: згідно CMR, (смт Калинівка, Васильковського району, Київська обл.), вивантаження с. Сабадаш, Жашківський район, Черкаська обл.

5) Назва та категорія небезпечності вантажу: обладнання, вантаж безпечний;

6) Тип та кількість автомобілів: тент, консолідований вантаж;

7) Об'єм, кількість місць: приблизно 5 м. по борту, 1,3 т.;

8) Вартість перевезення: 14 300, 00 грн., б/г;

9) Додаткові умови перевезення: печаті СЕС, екології, радіологія (компенсуються).

Відповідно до п. 3.2. договору, експедитор зобов'язується, вчинити правочин якісно своєчасно, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно п. 4.1. договору, сторони несуть відповідальність, встановлену даним договором та чинним законодавством України.

Умовами п. 4.5. договору передбачено, що у випадках прямо не передбачених даним договором експедитор не відповідає перед клієнтом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок клієнта.

Авто: Мерседес, держ. № НОМЕР_1.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Тож, виходячи з умов договору транспортного експедування №3704/3 від 24.09.2014 р. ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік», як експедитор зобов'язалося надати послуги з організації перевезення вантажу позивача шляхом укладення договору перевезення з перевізником.

Так, ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік» (далі - відправник) на підставі заявки-договору перевезення № 3704/П від 24.09.2015 р. уклало договір перевезення з ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - перевізник), умовами якого передбачено, що за даним договором одна сторона - перевізник зобов'язується за плату доставити довіреній їй другою стороною - відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві).

Відповідно до п.1.2. договору, перевезення вантажу здійснюється на таких умовах:

1) Вантажовідправник та адреса завантаження, конт. особи: Чехія, 76296, Czech Republik, Tovarni 1200, 76926 Holesov, конт. особи: Jiri Horak, тел. +40. Дата завантаження: 24.09.2014 р.

2) Митний перехід: Чоп;

3) Вантажоотримувач, ТГО №, адреса розвантаження: згідно CMR, (смт Калинівка, Васильковського району, Київська обл.), вивантаження с. Сабадаш, Жашківський район, Черкаська обл.

4) Назва та категорія небезпечності вантажу: обладнання;

5) Тип автомобіля: тент, консолідований вантаж;

6) Об'єм, кількість місць: приблизно 5 м. по борту, 1,3 т.;

7) Додаткові умови перевезення: печаті СЕС, екології, радіологія (компенсуються). Дата доставки: 29.09.2014 р.

8) Вартість робіт та порядок розрахунків:

Вартість перевезення 13 000, 00 грн. б/г.

Згідно п. 3.2. договору, перевізник зобов'язується, зокрема виконати взяті на себе зобов'язання якісно, своєчасно, відповідно до вимог чинного законодавства, договору та вказівок відправника.

Сторони несуть відповідальність встановлену даним договором та чинним законодавство України (п. 4.1. договору).

Авто: Мерседес, держ. № НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язався доставити вантаж - обладнання вагою 1,3 тони, завантаження відбулось у Чеській Республіці. Вантаж перевозився вантажним автомобільним транспортом з державним номером № НОМЕР_2.

Переміщення вантажу через митний кордон України в пункті пропуску «Чопська митниця» відбулося 26.09.2014 р., а розмитнення на Київській обласній митниці - 29.09.2014 р., що підтверджується СМR № 4489806 (копія в матеріалах справи).

Проте, при доставці вантажу (ємності місткістю 5000 літрів та 400 літрів) у пункті кінцевого призначення при вивантаженні в Черкаській області, Жашківського районі, с.

Сабадаш на території складу позивача, було виявлено пошкодження вантажу.

У зв'язку з чим, 30.09.2014 р. між ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2, ОСОБА_4 підприємством «АСД-логістік» та водієм ОСОБА_9 автомобіля Мерседес, власник якого є ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_3, складено акт про пошкодження майна при перевезенні, відповідно до якого в процесі здійснення перевезенням водієм ОСОБА_9 товару, згідно СМR № 4489806 було пошкоджено наступний товар: ємкість 5000 л. - 1 шт. Зокрема в процесі огляду товару виявлено наступні ушкодження: в ємності 5000 л. виявлено проникаюче пошкодження в нижній частині ємності шириною приблизно 5 см. та тріщина шириною 20 см., друге пошкодження на вказаній ємності виявлено з протилежної сторони, у вигляді протертої щілини, не проникаючого характеру. А також на ємності місткістю 400 літрів виявлено значні пошкодження, а саме: тріщини проникаючого характеру. Ємності ремонту не підлягають та не придатні для використання.

01.10.2014 р. водій ОСОБА_9 надав письмові пояснення оперуповноваженому СКР Жашківського РВ УМВС України Черкаської області ОСОБА_10, в яких повідомив, що 27.09.2014 р. на митниці в Закарпатській області було завантажено дві ємності об'ємом 5000 та 400 літрів. При доставці вантажу водієм виявлено, що вантаж був пошкоджений. Також водій стверджує, що пошкодження вантажу могло статися внаслідок ДТП в іншій країни.

Пошкодження вантажу було виявлено на Чопській митниці 26.09.2014 р., що підтверджується відповідною відміткою на СМR № 449806 (рядок 24).

Так, ОСОБА_4 підприємство «АСД-логістік» звернулося до відповідача з листом-вимогою № 1 від 30.09.2014 р., в якому вимагає в 5 денний строк з дати отримання даного листа-вимоги перерахувати вартість пошкодженого товару (ємність 5000 л. та 400 л.) у розмірі 129 592, 89 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 02.10.2014 р.

Листом від 23.10.2014 р. відповідач надав відповідь на зазначену вище вимогу, в якому не погоджується з наданим актом про пошкодження майна, яким обґрунтовується розмір заподіяного замовнику збитку, завданого внаслідок пошкодження вантажу під час перевезення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару та його збереження, позивачу було завдано прямих збитків у розмірі 111 658, 64 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України (далі - ГК України).

Так, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 1 ст. 17 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» передбачено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до приписів статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку експерта за результатами проведення експертного товарознавчого дослідження № 1115 від 19.02.2015 р., пошкодження ємностей місткістю 5000 літрів та 400 літрів є такими, що не дозволяють користування ними за призначенням. Ємності ремонту не підлягають та такий ремонт є економічно необґрунтованим. Дані ємності не підлягають подальшому використанню.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем було понесено витрати, яких останній зазнав у зв'язку з придбанням та пошкодженням під час перевезення ємностей місткістю 5000 літрів та 400 літрів у розмірі 111 658, 64 грн. (сума визначена у гривневому еквівалентні до курсу євро НБУ на день подачі позову та згідно митних декларацій).

За таких обставин, оскільки положеннями ст. 924 ЦК України встановлено відповідальність перевізника за пошкодження чи псування вантажу під час його перевезення, суд приходить до висновку, що відповідальним за завдані позивачем збитки є відповідач.

Також суд зазначає, що відповідач не надав обґрунтованих заперечень щодо спростування своєї вини у пошкодженні переданих для перевезення ємностей під час такого перевезення.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не спростував заявлених вимог, факт заподіяння збитків позивачу відповідачем належним чином доведений, розмір таких збитків чітко визначений понесеними позивачем витратами, яких останній зазнав у зв'язку з пошкодженням товару, а причинний зв'язок між протиправними діяннями та шкодою належно встановлений, тому визнається обґрунтованою та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення 111 658, 64 грн. збитків.

Щодо вимоги позивача про стягнення 4000, 00 грн. витрат, понесених у зв'язку з оплатою проведення експертного товарознавчого дослідження № 1115 від 19.02.2015 р., суд відзначає наступне.

Так, відповідно до абз. 5 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Отже, враховуючи зазначене вище, за висновком суду вимоги в частині стягнення 4000, 00 грн. за проведення експертного товарознавчого дослідження № 1115 від 19.02.2015 р., як витрат, пов'язаних з розглядом даної справи, підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи зменшення розміру позовних вимог, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 358, 68 грн.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); закриття провадження у справі. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_3 (89600, Закарпатська обл., м. Мукачеве, вул. Підгородська, буд. 29, ідентифікаційний код - НОМЕР_3), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (08634, Київська обл., с. Гводзів, вул. Новоселів, буд. 8, ідентифікаційний код - НОМЕР_4) 111 658, (сто одинадцять тисяч шістсот п'ятдесят вісім) грн. 64 коп. - збитків, 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. - витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження та 2 233 (дві тисячі двісті тридцять три) грн. 17 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (08634, Київська обл., с. Гводзів, вул. Новоселів, буд. 8, ідентифікаційний код - НОМЕР_4) судовий збір у розмірі 358 (триста п'ятдесят вісім) грн. 68 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 27.04.2015 р.

Головуючий суддя Бондарчук В.В.

Судді Нечай О.В.

ОСОБА_5