ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.04.15р. Справа № 904/7479/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фарм-Союз", с. Гаврилівка Київської області

до Публічного акціонерного товариства "Актабанк", м. Дніпропетровськ

про стягнення 122 060,56 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2014р. (суддя Петренко Н. Е.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АКТА БАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фарм-Союз" суму основного боргу у розмірі 116 470,00 грн., пеню у розмірі 5 590,56 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 441,21 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2014р.апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства залишено без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акта Банк" задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2014р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2014р. у справі № 904/7479/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

04.03.2015р. справа надійшла до господарського суду Дніпропетровської області. Справу передано для розгляду по суті судді Мілєвій І.В.

Ухвалою суду від 04.03.2015р.справу прийнято до свого провадження суддею Мілєвою І. В., розгляд справи призначено на 23.03.2015р.

19.03.2015р. до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутністю представника позивача.

19.03.2015р. до суду надійшли пояснення позивача, в яких він підтримує раніше заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити.

23.03.2015р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23.03.2015р. розгляд справи відкладено на 27.04.2015р.

У судове засідання представник позивача не з'явився,14.04.2015р. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без присутності представника позивача за наявними матеріалами (а.с.166).

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 23.03.2015р., в якому відображені відомості про явку сторін в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.14р. між Публічним акціонерним товариством "Актабанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фарм-Союз" (замовник) було укладено договір № В03-0915/Т/313242 про інкасацію коштів (далі - договір).

Банк власними силами та засобами в погоджені дні та години здійснюється інкасацію коштів у замовника. Списки об'єктів замовника, дні та години збирання коштів погоджуються між банком та замовником у додатку № 1 (графік заїзду) до цього договору та є невід'ємною частиною договору. Банк здійснює приймання коштів від замовника та своєчасно перераховує їх на рахунок замовника № 1432 у ПАТ "МІБ", МФО 380582, код 35810511, а замовник оплачує послуги з інкасації коштів, надані банком у розміри та строки, передбачені цим договором (п. 1.1. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного договору 01.08.2014р. відповідачем було проведено інкасацію коштів у позивача на загальну суму 116 470,00 грн., що підтверджується копіями супровідних відомостей до сумки з готівкою: № 45 на суму 45 000,00 грн., № 47 на суму 13 100,00 грн., № 49 на суму 20 350,00 грн., № 51 на суму 11 120,00 грн., № 53 на суму 14 200,00 грн., № 56 на суму 1 600,00 грн., № 57 на суму 11 100,00 грн.

Посилаючись на ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", позивач зазначає, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Проте, як зазначає позивач, всупереч умов договору та чинного законодавства України, дані кошти станом на 22.09.2014р. не були перераховані відповідачем на рахунок, вказаний в п. 1.1. договору.

Як зазначає позивач, п. 32.2. ст..32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Позивач вказав, що кошти були інкасовані відповідачем 01.08.2014р., у відповідача було три операційні дні для міжбанківського переказу - 01.08.2014р., 04.08.2014р., 05.08.2014р., оскільки переказ не було здійснено позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період з 06.08.2014р. по 22.09.2014р. у розмірі 5 590,56 грн.

Позивач зазначає, що направляв відповідачу претензії від 05.08.2014р. та 08.08.2014р. про необхідність виконання зобов'язань по договору та перерахування коштів, однак вищевказані вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2014р. (суддя Петренко Н. Е.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АКТА БАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фарм-Союз" суму основного боргу у розмірі 116 470,00 грн., пеню у розмірі 5 590,56 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 441,21 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2014р.апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства залишено без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області, у постанові від 18.02.2015р. Вищий господарський суд України вказав, що суди попередніх інстанцій прийшли до передчасного висновку про те, що позивач, маючи майнову вимогу до банку, не є кредитором банку, а відтак є передчасним їх висновок про незастосування до даних правовідносин приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі положень приписів ст. 36 вказаного закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

Рішенням №90 від 16.09.2014р. Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато з 17.09.2014р. процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Актабанк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації з 17.09.2014р. по 17.12.2014р.

Відповідно до положень частин 1,2,3 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону (п.2 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч.1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Пунктами 1-3 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" унормовано, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Виходячи з того, що позивач по вказаній справі є не фізичною особою, а юридичною, застереження, передбачене п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів", не розповсюджується на позивача.

Суд дійшов висновку, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору про інкасацію коштів, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації банку.

Рішенням №6 від 16.01.2015р. Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Актабанк" з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання з 16.01.2015р.

Позивач направив відповідачу вимогу вих. №26 від 29.01.2015р. (а.с.160) з проханням визнати кредиторські вимоги щодо повернення коштів в розмірі 116 470,00грн.

Підсумовуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.04.2015

Суддя І.В. Мілєва