ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 р. Справа №917/244/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфаворіт", вул. Домена, 27, м. Донецьк,83000, вул. Домена, 27; адреса для листування: пр-т. 50 річчя Перемоги,35, кв. 9, м. Мелітополь, Запорізька область, 72313

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область,39607

про стягнення 1 873 038,84 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 21.04.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 1 873 038,84 грн. заборгованості за договором поставки товару №0574-СН від 28.11.2013р., з яких: 1598491,62 грн. - основний борг, 223215,55 грн. - неустойка, 51331,67 грн. - 3% річних.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимог ухвали суду від 10.02.2015 року, від 26.02.2015 року та від 26.03.2015 року не виконав.

Позивач в судове засідання не з'явився, ухвалою від 26.03.2015 року явка позивача була визнана судом не обов'язковою.

20.04.2015 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення із розрахунком пені та 3% річних за новий період.

Суд розглядає позовні вимоги в межах періодів, заявлених позивачем у позовній заяві щодо пені та 3% річних, оскільки позивач в своїх поясненнях не змінює позовні вимоги та не просить суд стягнути пеню та 3 % річних за інші періоди.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

28.11.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрфаворіт" (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки товару №0574-СН з додатками (арк. с. 30-36), відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця визначений цим договором товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією (ями).

Згідно пункту 6.1. договору, розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки товару якщо інше не зазначено у специфікаціях.

28.11.2013 року між сторонами укладено Специфікацію № 1 додаток до договору та 12.12.2013 року між сторонами укладено Специфікацію № 2 та № 3 до договору (арк. с. 34-36).

На виконання умов договору позивачем в січні та лютому 2014 року було поставлено та передано відповідачу товар на загальну суму 2 185 263,84 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: № 1 від 08.01.2014 року, № 2 від 08.01.2014 року, № 5 від 09.01.2014 року, № 7 від 09.01.2014 року, № 8 від 09.01.2014 року, № 43 від 27.01.2014 року, № 44 від 27.01.2014 року, № 59 від 10.02.2014року, № 60 від 10.02.2014року, № 61 від 10.02.2014року, № 69 від 12.02.2014року, № 74 від 18.02.2014року (арк. с. 37-48), товарно-транспортними накладними №Р1 від 08.01.2014 року, №Р8 від 09.01.2014 року, №Р7 від 09.01.2014 року, №Р5 від 09.01.2014 року, №Р43 від 27.01.2014 року, №Р44 від 27.01.2014 року, №Р60 від 10.02.2014 року, №Р59 від 10.02.2014 року, №Р61 від 10.02.2014 року, №Р69 від 12.02.2014 року, №Р74 від 18.02.2014 року, №Р2 від 08.01.2014 року (53-65) та довіреностями на отримання цінностей: № від 08.01.2014 року, № від 27.01.2014 року, № від 06.02.2014 року, № від 17.02.2014 року (арк. с. 49-52).

Позивач зазначає, що відповідач частково повернув товар на суму 574 139,22 грн., що підтверджується накладними на повернення №КЗС-0017325 від 09.12.2014 року, №КЗС-0017330 від 09.12.2014 року (арк. с. 91-92). Також на суму 12 633, 00 грн. між сторонами було здійснено взаємозалік, що підтверджується листом №40-11/1908 від 12.12.2014 року та листом №505/1 від 12.12.2014 року (арк. с. 89-90). Отже, за відповідачем рахується заборгованість за поставлений позивачем товар в розмірі 1 598 491,62 грн.

Крім того, позивачем на підставі пункту 10.5. договору та статті 625 ЦК України нараховано відповідачу:пеню на загальну суму 223 215,55 грн. за періоди: з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №1 від 08.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №74 від 18.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №69 від 12.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №61 від 10.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №60 від 10.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №59 від 10.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №44 від 27.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №43 від 27.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №8 від 09.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №7 від 09.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №5 від 09.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №2 від 08.01.2014 року) та 3% річних на загальну суму 51 331,67 грн. за періоди: з 09.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №1 від 08.01.2014 року); з 20.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №74 від 18.02.2014 року); з 15.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №69 від 12.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №61 від 10.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №60 від 10.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №59 від 10.02.2014 року); з 27.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №44 від 27.01.2014 року); з 27.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №43 від 27.01.2014 року); з 10.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №8 від 09.01.2014 року); з 10.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №7 від 09.01.2014 року); з 10.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №5 від 09.01.2014 року); з 09.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №2 від 08.01.2014 року).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що підписаними між сторонами видатковими накладними: № 1 від 08.01.2014 року, № 2 від 08.01.2014 року, № 5 від 09.01.2014 року, № 7 від 09.01.2014 року, № 8 від 09.01.2014 року, № 43 від 27.01.2014 року, № 44 від 27.01.2014 року, № 59 від 10.02.2014року, № 60 від 10.02.2014року, № 61 від 10.02.2014року, № 69 від 12.02.2014року, № 74 від 18.02.2014року (арк. с. 37-48), товарно-транспортними накладними №Р1 від 08.01.2014 року, №Р8 від 09.01.2014 року, №Р7 від 09.01.2014 року, №Р5 від 09.01.2014 року, №Р43 від 27.01.2014 року, №Р44 від 27.01.2014 року, №Р60 від 10.02.2014 року, №Р59 від 10.02.2014 року, №Р61 від 10.02.2014 року, №Р69 від 12.02.2014 року, №Р74 від 18.02.2014 року, №Р2 від 08.01.2014 року (53-65) та довіреностями на отримання цінностей: № від 08.01.2014 року, № від 27.01.2014 року, № від 06.02.2014 року, № від 17.02.2014 року (арк. с. 49-52). підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 2 185 263,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково повернув товар на суму 574 139,22 грн., що підтверджується накладними на повернення №КЗС-0017325 від 09.12.2014 року, №КЗС-0017330 від 09.12.2014 року (арк. с. 91-92) та на суму 12 633, 00 грн. між сторонами було здійснено взаємозалік, що підтверджується листом №40-11/1908 від 12.12.2014 року та листом №505/1 від 12.12.2014 року (арк. с. 89-90). Отже, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, за відповідачем рахується заборгованість за поставлений позивачем товар в розмірі 1 598 491,62 грн.

Отже, відповідач підписавши договір поставки товару №0574-СН від 28.11.2013 року, специфікації №1 від 28.11.2013 року та №2,3 від 12.12.2013 року, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 10.5. договору у випадку порушення покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє під час порушення грошового зобов'язання від суми заборгованості за весь за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховану відповідачу: пеню на загальну суму 223 215,55 грн. за періоди: з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №1 від 08.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №74 від 18.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №69 від 12.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №61 від 10.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №60 від 10.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №59 від 10.02.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №44 від 27.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №43 від 27.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №8 від 09.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №7 від 09.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №5 від 09.01.2014 року); з 13.08.2013 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №2 від 08.01.2014 року) та 3% річних на загальну суму 51 331,67 грн. за періоди: з 09.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №1 від 08.01.2014 року); з 20.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №74 від 18.02.2014 року); з 15.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №69 від 12.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №61 від 10.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №60 від 10.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №59 від 10.02.2014 року); з 27.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №44 від 27.01.2014 року); з 27.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №43 від 27.01.2014 року); з 10.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №8 від 09.01.2014 року); з 10.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №7 від 09.01.2014 року); з 10.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №5 від 09.01.2014 року); з 09.02.2014 року по 09.12.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №2 від 08.01.2014 року).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені та 3% річних суд враховує наступне.

При нарахуванні пені позивачем невірно визначено початок строку прострочення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Також позивачем при нарахуванні пені не враховано вимоги ч.6 ст.232 ГК України.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", до стягнення підлягає пеня в сумі 203250, 19 грн. за періоди: з 08.02.2014 року по 08.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №1 від 08.01.2014 року); з 21.03.2014 року по 21.09.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №74 від 18.02.2014 року); з 15.03.2014 року по 15.09.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №69 від 12.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 13.09.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №61 від 10.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 13.09.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №60 від 10.02.2014 року); з 13.03.2014 року по 13.09.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №59 від 10.02.2014 року); з 27.02.2014 року по 27.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №44 від 27.01.2014 року); з 27.02.2014 року по 27.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №43 від 27.01.2014 року); з 11.02.2014 року по 11.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №8 від 09.01.2014 року); з 11.02.2014 року по 11.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №7 від 09.01.2014 року); з 11.02.2014 року по 11.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №5 від 09.01.2014 року); з 08.02.2014 року по 08.08.2014 року (за зобов'язаннями по накладній №2 від 08.01.2014 року).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних в сумі 51 331,67 грн., суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1 598 491, 62 грн. основного боргу, 203 250,19 грн. пені, 51 331,67 грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи), відповідачем не спростовуються та не заперечуються і підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43, 49,75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область,39607, ідентифікаційний код 05756783) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфаворіт" (вул. Домена, 27, м. Донецьк, 83000, вул. Домена, 27, ідентифікаційний код 35951704) 1 598 491, 62 грн. основного боргу, 203 250,19 грн. пені, 51 331,67 грн. 3% річних, 37061,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.04.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.