ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. Справа № 5010/1612/2011-18/70

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

Суддів Данко Л.С.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної виконавчої служби України від 03.03.2015 р. №832 (вх. № ЛАГСУ 01-05/1279/15 від 19.03.2015 р.)

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р.

за скаргою ВАТ "Хутрофірма Тисмениця" (вх. №8268/14 від 30.05.2014 р.) на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

у справі №5010/1612/2011-18/70 (головуючий суддя - Фанда О.М., судді - Малєєва О.В., Неверовська Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м. Київ

до відповідача 1 Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця", м. Тисмениця, Івано-Франківська область

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал плюс інвест", м. Київ

про звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення публічних торгів

за участю представників сторін:

від позивача: Брегет І.С. - представник (довіреність №194 від 20.03.2015 р.);

від відповідача 1: Гордон М.М. - представник (довіреність б/н від 27.01.2015 р.);

від відповідача 2: не з»явились;

від ДВС України: Бабій І.В. - представник (довіреність від 30.01.2015 р. №4.1-14/4-1/110);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 частково задоволено скаргу Відкритого акціонерного товариства «Хутрофірма «Тисмениця» (вх. №8268/14 від 30.05.2014 р.) на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Визнано недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №36717900 від 17.04.2014 р. про стягнення з боржника (ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця») виконавчого збору в розмірі 5 450 397,43 грн. Відхилено скаргу в частині визнання дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанської А.Л. щодо визначення розміру виконавчого збору у сумі 5 450 397,43 грн., який підлягає стягненню з ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» неправомірними та незаконними.

Дана ухвала мотивована тим, що сума виконавчого збору розраховується з вартості предмета примусового виконання, а відтак, обмежується вартістю майна боржника, яке стягується або сумою коштів, що стягується за наказом господарського суду. Відтак вважає, що в даному випадку виконавчий збір повинен розраховуватися від вартості предмету застави, на який судом звернуто примусове стягнення.

Державна виконавча служба України, не погодившись з винесеною ухвалою, подала апеляційну скаргу від 03.03.2015 р. №832 (вх. № Львівського апеляційного господарського суду 01-05/1279/15 від 19.03.2015 р.), в якій посилається на те, що остання прийнята з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи , а саме:

- судом, як вказує Скаржник, не взято до уваги положень Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, в якій вказано, що за змістом п.7 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами, тому слід враховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того яким органом , у тому числі судом якої юрисдикції , вони видані;

- крім цього, також зазначає, що судом розгляд скарги здійснено без відновлення встановленого спеціального процесуального строку для оскарження дій державного виконавця (без вирішення клопотання скаржника) та без визнання судом поважними причин пропуску такого строку;

- Скаржник вказує також що оскаржувана ухвала суперечить вимогам ч. 5 ст. 28, п.3 ч. 1 ст. 43, ч.2 ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження».

Дані обставини Скаржник вважає підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду та просить скасувати останню в частині визнання недійсною постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №36717900 від 17.04.2014 р. про стягнення з боржника (ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця») виконавчого збору в розмірі 5 450 397,43 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 р. поновлено строк Державній виконавчій службі України на подання апеляційної скарги від 03.03.2015 р. №832 на ухвалу господарського суду Іванно-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 (Т-3, а.с.97-98).

Також, ухвалою суду від 23.03.2015 р. клопотання Скаржника про відстрочку сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено сплату ДВС України судового збору за подання апеляційної скарги від 03.03.2015 р. №832 на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 до 30.03.2015 р. (Т-3, а.с.99-100).

Ухвалою суду від 23.03.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України від 03.03.2015 р. №832 (вх. № ЛАГСУ 01-05/1279/15 від 19.03.2015 р.) на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 та призначено до розгляду в судове засідання на 30.03.2015 р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів - Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. (Т-3, а.с.101).

В судове засідання 30.03.2015 р. з»явились представники Скаржника та Позивача.

Від Відповідача - 2 ТОВ «Капітал плюс інвест» ухвали суду від 23.03.2015 р. повернулись на адресу суду і на конверті причиною невручення зазначено «адресата не знайдено».

В зв»язку з не повідомленням Відповідача 2 про час та місце розгляду справи, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду ухвалила відкласти розгляд такої в судове засідання на 14.04.2015 р. Представники Скаржника та Позивача не заперечили проти відкладення розгляду справи та заявили клопотання про продовження строку розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, яке судовою колегією задоволено.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зробленого судом , вбачається, що ТОВ «Капітал плюс інвест» знаходиться за адресою 03037, м. Київ, Солом»янський район, вул. Вузівська, буд. 5 кв. 132 (Т-3, а.с.135-137).

Судовою колегією ухвали суду від 23.03.2015 р. та від 30.03.2015 р. надсилались на юридичну адресу, яка зазначена у витягу з ЄДРЮОФОП, однак повертаються і причиною невручення зазначено «адресата не знайдено».

Відтак, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду враховуючи положення абз. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями) вважає, що Відповідач 2 повідомлений про час та місце розгляду справи.

Розпорядженням голови суду від 14.04.2015 р. у зв»язку з перебуванням у відпустці судді Гриців В.М. в склад колегії по розгляду справи №5010/1612/2011-18/70 введено суддю Данко Л.С. (Т-3, а.с.144).

14.05.2015 р. розгляд справи відкладено в судове засідання на 27.04.2015 р. в зв»язку із зміною складу колегії та з метою повного та всестороннього дослідження всіх матеріалів та обставин справи.

В судовому засіданні 27.04.2015 р. представники Скаржника та Позивача підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених в останній. Представник Відповідача 1 заперечив, просить ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, заслухавши пояснення представників Скаржника, Позивача та Відповідача 1, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про часткову не відповідність ухвали господарського суду Івано-Франківської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2010 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м. Київ до відповідачів - Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця", м. Тисмениця, Івано-Франківська область та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал плюс інвест", м. Київ про звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення публічних торгів. В рахунок погашення боргу ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" перед ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за укладеним між ними кредитним договором №08/44-03 від 30 вересня 2008 року в розмірі 54503974 гривні 31коп. звернено стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів: 1) відповідно до укладеного між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний Банк" та ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" договору застави б/н від 30 вересня 2008 року на майно згідно переліку. Встановлено початкову ціну продажу предмету застави на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що діють на день визначення вартості майна. 2) відповідно до укладеного між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ТОВ "Капітал плюс інвест" договору застави б/н від 18 грудня 2008 року на прості іменні акції в кількості 1451821 штука, емітовані ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця", що належать ТОВ "Капітал плюс інвест" на праві власності. Встановлено початкову ціну продажу предмета застави на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що діють на день визначення вартості майна (Т-2, а.с.56-85).

06.03.2012 р. господарським судом Івано-Франківської області видано накази на примусове виконання вищевказаного рішення (Т-2, а.с.92-107).

В подальшому, на підставі заяви Стягувача постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України від 22.02.2013 р. відкрито виконавче провадження за реєстраційним №36717900 щодо примусового виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2012 р. у справі №5010/1612/2011-18/70. Однак, рішення суду у строк, вказаний в постанові, виконано не було.

17.04.2014 р. Державною виконавчою службою України винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 5 450 397 грн. (Т-2, а.с.114-129).

30.05.2014 р. Заявник (Боржник) - ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця», - подала на розгляд господарського суду Івано-Франківської області скаргу на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України з клопотанням про поновлення строку на її подання (Т-2, а.с.109-111).

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 визнано доводи ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» неправомірними, а скаргу, вх. №8268/14 від 30.05.2014 р., на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України та скасування постанови від 17.04.2014 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 5 450 397,43 грн. відхилено (Т-2, а.с.175-176).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014 р. ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 залишено без змін, апеляційну скаргу ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» без задоволення (Т-2, а.с.219-221).

В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 12.11.2014 р. скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014 р. та ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 р., а справу передано до господарського суду Івано-Франківської області на новий розгляд в іншому складі суду (Т-3, а.с.19-23).

Підставою скасування вказано винесення ухвали місцевим господарським судом в порядку ст. 121-2 ГПК України не тим складом суду, яким прийняте рішення.

При новому розгляді, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 частково задоволено скаргу Відкритого акціонерного товариства «Хутрофірма «Тисмениця» (вх. №8268/14 від 30.05.2014 р.) на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Визнано недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №36717900 від 17.04.2014 р. про стягнення з боржника (ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця») виконавчого збору в розмірі 5 450 397,43 грн. Відхилено скаргу в частині визнання дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанської А.Л. щодо визначення розміру виконавчого збору у сумі 5 450 397,43 грн., який підлягає стягненню з ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» неправомірними та незаконними (Т-3, а.с.91-93).

При перегляді вищевказаної ухвали в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Заявник - ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» у скарзі на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (Т-2, а.с.110-111) вказує, що статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

У даній справі, Заявник вважає, що розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника, мав би визначатися державним виконавцем, виходячи із суми коштів, яка буде виручена від реалізації заставного майна, на яке за рішенням суду звернуто стягнення шляхом проведення публічних торгів. Однак, старшим державним виконавцем, на думку Заявника, дані обставини не були взяті до уваги і, як наслідок, неправомірно визначено розмір виконавчого збору (виходячи із розміру заборгованості ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором №08/44-03 від 30.09.2008 р.).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2010 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 з метою задоволення вимог Позивача за кредитним договором, вирішено звернути стягнення на предмет застави за договором застави шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 21 вищевказаного Закону передбачено, що реалізація предмета застави, на який звертається стягнення за рішенням суду провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).

Застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов»язання (ст. 28 Закону України «Про заставу»).

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 вищевказаного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. (із змінами та доповненнями) зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З врахуванням наведеного вище та оцінюючи дії державного виконавця з приводу виконання наказу №311 господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2012 р., судова колегія прийшла до висновку, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, а саме: після спливу строку на добровільне погашення боргу, виніс постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% суми, як це встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.7.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

За таких обставин, судова колегія вважає доведеним твердження апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення скарги на дії державного виконавця в оскаржуваній ухвалі.

Щодо непідсудності даної справи господарському суду, про що Скаржник зазначає в апеляційній скарзі, судова колегія вважає не обґрунтованими і при цьому зазначає, що у п.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями)вказано, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Покликання Апелянта на порушення ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» строку оскарження дій державного виконавця, встановленого ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України не знайшло свого документального підтвердження.

ВАТ «Хутрофірма Тисмениця» в клопотанні (Т-2, а.с.109) повідомляє, що постанову державного виконавця від 17.04.2014р. одержано Відповідачем 22.05.2014 р., про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія встановила, що дійсно на а.с.130 в томі 2 міститься копія конверта з відміткою дати поштового відправлення 21.05.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи (Т- 2, а.с.109-111) ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця» звернулась з скаргою на дії державного виконавця 30.05.2014 р. тобто в межах 10-ти денного терміну, встановленого ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а тому доводи апеляційної скарги в частині пропущення Скаржником терміну оскарження постанови державного виконавця, судова колегія вважає безпідставними.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про часткову не відповідність ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, а відтак така підлягає скасуванню в частині задоволення скарги, щодо визнання недійсною постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №36717900 від 17.04.2014 р. про стягнення з боржника (ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця») виконавчого збору в розмірі 5 450 397,43 грн.

Враховуючи вищенаведене та ч.5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з ВАТ «Хутрофірма Тисмениця» (77400, Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Вербова, 9, код 00300015) в користь Державної виконавчої служби України (04053, м. Київ, вул. Артема, 73 код 37471975) 609, 00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України від 03.03.2015 р. №832 (вх. № ЛАГСУ 01-05/1279/15 від 19.03.2015 р.) на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. у справі №5010/1612/2011-18/70 задоволити.

2. Скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015 р. по справі №5010/1612/2011-18/7 в частині визнання недійсною постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №36717900 від 17.04.2014 р. про стягнення з боржника (ВАТ «Хутрофірма Тисмениця» виконавчого збору в розмірі 5450397,43 грн.

3. В задоволенні скарги ВАТ «Хутрофірма Тисмениця» про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору від 17.04.2014 р. з Відкритого акціонерного товариства «Хутрофірма Тисмениця» у розмірі 5 450 397,43 грн. у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 3671790 - відмовити.

4. В решті ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

5. Стягнути з ВАТ «Хутрофірма Тисмениця» (77400, Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Вербова, 9, код 00300015) в користь Державної виконавчої служби України (04053, м. Київ, вул. Артема, 73 код 37471975) 609, 00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

повний текст постанови складено та підписано 29.04.2015 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Кордюк Г.Т.