ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа № 911/1107/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техностар», м. Харків

до Державного підприємства «регіональні електричні мережі», Київська область, м. Вишгород

про стягнення 847908,42 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Лелюк В.В. (довіреність б/н від 1 лютого 2015 року);

від відповідача: Петрик І.Й. (довіреність №18 від 30 березня 2015 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техностар» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «регіональні електричні мережі» (далі - відповідач) про стягнення 847908,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором підряду №1/963/1-12 від 10 вересня 2012 року, а саме, відповідач не повністю сплатив грошові кошти за виконані позивачем роботи, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 620723,20 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 192985,92 грн. та 3% річних в розмірі 34199,30 грн.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 18 березня 2015 року та призначено справу до розгляду на 8 квітня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 8 квітня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 29 квітня 2015 року.

Представник відповідача в усних та письмових поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву, проти позову заперечував..

29 квітня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» в особі директора Донецької філії Костогриза О.В., що діє на підставі положення та довіреності №2203 від 30 вересня 2009 року (за договором - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техностар» (за договором - підрядник) 10 вересня 2012 року укладено договір підряду за №1/963/1-12.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що підрядник зобов'язується у 2012 - 2013 роках виконати замовникові роботи, зазначені в договірній ціні (додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно пункту 1.2 договору найменування робіт: «Реконструкція ПС 110/6 кВ «Щеглова Глибока».

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна цього договору становить 1520723,20 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника після підписання сторонами акта приймання виконаних робіт протягом 30 календарних днів з дня підписання такого акту.

Згідно пункту 5.1 договору строк виконання робіт до 31 вересня 2013 року включно.

Пунктом 6.1.1 договору передбачено, що замовник зобов'язаний вчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи.

Відповідно до пункту 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, а по фінансовим зобов'язанням - до повного їх виконання.

Наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за №1 серпень 2013 року (5 серпня 2013 року) та за №2 серпень 2013 року (5 серпня 2013 року) підтверджується виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань на загальну суму 1520723,20 грн.

Зазначені акти підписані відповідачем без зауважень.

Відповідач не повністю розрахувався з Товариством з обмеженою відповідальністю «Техностар» за виконані роботи, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 620723,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на день прийняття рішення у справі відповідач не повністю сплатив позивачу грошові кошти за виконані позивачем роботи. Зазначений факт відповідачем не спростовано. Розмір заборгованості у сумі 620723,20 грн. відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений належними та допустимими доказами, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи підлягає задоволенню у розмірі 620723,20 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем інфляційні втрати у розмірі 192985,92 грн. та 3% річних у розмірі 34199,30 грн. є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат посилаючись на те, що в період з 3 січня 2013 року по 17 жовтня 2014 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», введений ухвалою господарського суду Київської області від 3 січня 2013 року у справі №Б911/46/11/13-г.

Однак, судом не приймаються до уваги зазначені доводи, з огляду на наступне.

Так, ухвалою суду від 3 січня 2013 року у справі №Б911/46/11/13-г за заявою Державного підприємства «Енергоринок» до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про банкрутство було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла з 4 листопада 2012 року по 19 січня 2013 року) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ч. 7 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла з 4 листопада 2012 року по 19 січня 2013 року) дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №15 «Про судову практику в справах про банкрутство», до складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також індекс інфляції від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, чинним законодавством України, передбачено можливість нарахування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості не зважаючи на дію мораторію.

Крім того, представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву просив суд відстрочити виконання судового рішення строком на 11 місяців.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання щодо відстрочення виконання судового рішення строком на 11 місяців з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Часиною 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Пунктом 7.2 вищезазначеної постанови визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Однак, наведені відповідачем обставини, які покладені в основу обґрунтування клопотання про відстрочку виконання рішення не є винятковими обставинами у розумінні ст. 121 ГПК України, тому, судом відмовлено у відстроченні виконання даного рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, ВАТ «Укргідроенерго», код 32402870) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техностар» (61017, Харківська область, м. Харків, вул. Котлова, 168, код 30884393) - 620723 (шістсот двадцять тисяч сімсот двадцять три) грн. 20 коп. заборгованості, 192985 (сто дев'яносто дві тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 92 коп. інфляційних втрат, 34199 (тридцять чотири тисячі сто дев'яносто дев'ять) грн. 30 коп. 3% річних та 16958 (шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 17 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 29 квітня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць