ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 квітня 2015 р. Справа № 902/1806/14

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Мельника П.А., Яремчука Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Регіонального фонду підтримки підприємництва по Вінницькій області, м.Вінниця

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Вінниця

про стягнення 25 000 грн заборгованості за угодою про зворотну фінансову підтримку від 19.10.2006 р.

За участю секретаря судового засідання Солоненко М.Г.

За участю представників

прокурор: Клименко Д.С., службове посвідчення № 027216 від 02.07.2014 р.;

позивача: Парійчук М.Ю., директор, протокол наглядової ради від 12.06.2007 р. паспорт серії НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 27.02.1998 р.

Полутін О.М., довіреність № 02.04 від 15.07.2014 р., паспорт серії НОМЕР_3 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 07.04.1997 р.

Омельченко Л.С., довіреність 01.07 від 15.07.2014 р., паспорт серії НОМЕР_4 виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 29.05.1997 р.

відповідача: Клепікова Олена Степанівна, адвокат згідно ордеру, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 43 від 16.12.1993 р.

ВСТАНОВИВ :

Заступником прокурора Вінницької області подано позов в інтересах держави в особі Регіонального фонду підтримки підприємництва по Вінницькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 30 000 грн заборгованості за угодою про зворотну фінансову підтримку від 19.10.2006 р.

Ухвалою суду від 25.12.2014 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1806/14 та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка підтримана прокурором, відповідно до якої останні просять стягнути з відповідача 25 000,00 грн заборгованості.

Ухвалою від 12.02.2015 р. вказану заяву прийнято судом до розгляду.

В зв'язку з необхідністю витребування від сторін додаткових документів розгляд справи відкладено до 24.02.2015 р.

Ухвалою суду від 24.02.2015 р., в зв'язку з повторною неявкою в засідання суду відповідача, неподанням сторонами всіх витребуваних доказів, розгляд справи відкладено до 11.03.2015 р. Цією ж ухвалою за клопотанням позивача, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України, продовжено строку розгляду справи на 15 днів.

Під час судового засідання 11.03.2015 р. судом встановлено, що прокурор та сторони не виконали належним чином вимог ухвали суду від 24.02.2015 р. щодо надання витребуваних доказів, без подання яких, а також враховуючи те, що відповідач повністю заперечує проти позову з мотивів повернення отриманих від позивача коштів, немає можливості розглянути справу по суті в зв'язку з чим головуючим суддею було подано заяву про створення колегії суддів для розгляду вказаної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.03.2015 р. створено колегію суддів у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Мельника П.А., Яремчука Ю.О.

Ухвалою від 12.03.2015 р. справу прийнято до провадження новим складом суду та призначено судове засідання на 01.04.2015 р.

В судовому засіданні 01.04.2015 р. представником відповідача подано заяву про визнання позову відповідно до якої остання визнає позовні вимоги про стягнення 25 000,00 грн повністю.

З метою витребування від прокурора та сторін додаткових доказів, а також з'ясування факту здійснення відповідачем оплати за угодою від 19.10.2006 р. розгляд справи відкладено до 22.04.2015 р.

20.04.2015 р. до суду від прокурора м.Вінниці на виконання ухвали від 01.04.2015 р. надійшли копії документів, витребуваних господарським судом, які містяться в матеріалах кримінальної справи № 127/21345/13-к.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В засіданні суду прокурор та представник позивача позовні вимоги в сумі 25 000,00 грн підтримали повністю з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду позовні вимоги в сумі 25 000,00 грн визнала повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

19.10.2006 р. між Регіональним фондом підтримки підприємництва (Сторона 1) та СПД ОСОБА_2 (Сторона 2) укладено угоду про зворотну фінансову підтримку (а.с. 15-17, т.1)

За умовами Угоди Сторона 1 зобов'язується надати Стороні 2 зворотну фінансову підтримку для реалізації проекту (для створення комплексу відновлення здоров'я) на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання в сумі 100 000 грн 00 коп. з кінцевим терміном повернення отриманої фінансової зворотної підтримки до 19.10.2007 р.

Пунктом 3.4.4. Угоди сторони домовились, що Сторона 2 зобов'язана повернути Стороні 1 в повному обсязі суму фінансової підтримки та сплатити цільовий внесок.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на умовах Угоди від 19.10.2006 р. надав відповідачу кредит (фінансову підтримку на поворотній основі) на суму 30 000 грн 00 коп., що стверджується платіжними дорученнями №366 від 15.11.2006 р. - 6000,00 грн., № 368 від 15.11.2006 р.-4000,00 грн. , № 331 від 23.10.2006 р.-20 000,00 грн (а.с.18-20, т.1).

Судом встановлено і матеріалами справи стверджується, що відповідач 10.03.2010 р. прибутковим касовим ордером № 1 повернув позивачу кошти (зворотню фінансову підтримку) в сумі 5 000 грн 00 коп., що стверджується копією касового ордера № 1 від 10.03.2010 р. (а.с.67, т.1).

Таким чином, відповідач на умовах угоди від 19.10.2006 р. зобов'язаний був до 19.10.2007 р. повернути позивачу кошти в сумі 30 000 грн 00 коп., тоді як фактично ним повернуто лише 5 000 грн 00 коп.

Неповернення залишку коштів відповідачем в строк передбачений угодою від 19.10.2006 р. спонукали прокурора звернутись з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 33 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 21.12.2010 р. між ними виникли зобов'язання які регулюються параграфом 1 "Позика" глави 71 Цивільного кодексу України "Позика. Кредит. Банківський вклад" (ст.ст.1046-1053 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище умовами Угоди від 19.10.2006 р. про надання зворотної фінансової підтримки була визначена кінцева дата повернення отриманих коштів - 19.10.2007 р., що відповідачем здійснено не було.

Разом з тим, відповідачем 10.03.2010 р. було вернуто позивачу фінансову зворотну підтримку в сумі 5 000,00 грн.

Таким чином, сума 25 000,00 грн станом на день розгляду справи в суді є простроченою.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 25 000,00 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє дані позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу по поверненню отриманої позики.

Натомість представником позивача подано в судовому засіданні 01.04.2015 р. заяву про визнання позову в сумі 25000,00 грн.

Крім того, при винесенні рішення судом враховано той факт, що матеріали кримінальної справи № 127/21345/13-к не містять належних та допустимих доказів яки б підтверджували факт сплати (повернення) відповідачем Регіональному фонду підтримки підприємництва по Вінницькій області фінансової підтримки в сумі 25000,00 грн, які останнім отримані на розвиток власного підприємства, що підтверджується копіями документів наданих Вінницьким міським судом Вінницької області з матеріалів кримінальної справи № 127/21345/13-к.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача згідно ст.49 ГПК України.

Відмовляючи в позові, суд з огляду на наявні у справі докази розслідування кримінальної справи № 127/21345/13-к зауважує, що у випадку доведення у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку факту вчинення злочину, що стосується факту присвоєння грошових коштів посадовими особами позивача і визначення винної у скоєнні такого злочину особи у відповідача є право, за визначених процесуальним законом обставин, ініціювати перегляд даного судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

22.04.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 21037 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Регіонального фонду підтримки підприємництва по Вінницькій області, вул. Червоних партизан,12, м. Вінниця, 21018 (ідентифікаційний код - 13333677) - 25 000 грн 00 коп. боргу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 21037 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1 827 грн 00 коп. судового збору.

4. Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 квітня 2015 р.

Головуючий суддя Банасько О.О.

Судді Мельник П.А.

Яремчук Ю.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.