КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа№ 911/4787/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Літвінов Є.В. - за довіреністю.

Від відповідача -1: представник Свірський Т.В. - за довіреністю.

Від відповідача -2: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська",

на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року

у справі №911/4787/14 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Хімагромаркетинг"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма

"Постолівська"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Акруа"

про стягнення 109 199,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Акруа" про стягнення 109 199,73 грн., з яких 8 524,41 грн. пені, 61 173,61 грн. 96 % річних, 39 501,71 грн. - курсової різниці.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки основний борг за договором поставки № АП-18-0013 від 27.02.2012р. було сплачено відповідачем 27.08.2013 року, а за договором поставки № АП-18-0329 від 22.08.2012 року - 30.04.2014 року, позивачем було нараховано пеню та 96 % річних по Договорам за період з 03.08.2012 року по дату фактичної сплати заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року у справі № 911/4787/14 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково, а саме у задоволеній частині позовних вимог про стягнення процентів річних, та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт не погоджується з розміром нарахування пені та 96 % річних, посилаючись на те, що застосування штрафних санкцій у повному обсязі призведе до тяжкого фінансового стану підприємства.

Крім того, апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" є Тернопільська область.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Акруа" не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Акруа" про час та місце судового засідання, а саме поштове повідомлення № 12461686.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Акруа", за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" (покупець) було укладено договір поставки № АП-18-0013 від 27.02.2012 року (Договір-1) та договір поставки № АП-18-0329 від 22.08.2012 року (далі - Договір-2), за умовами яких продавець зобов'язався передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язався прийняти й оплатити засоби захисту рослин, перелік яких зазначений у договорах.

Встановлено, що у забезпечення виконання кредитних зобов'язань 27.08.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акруа" (поручитель) укладено Договір поруки №ПР-18-0329, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" за Договором поставки № АП-18-0013 від 27.02.2012 року, Договором поставки № АП-18-0329 від 22.08.2012 року та додатковим договорам до них.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки, у разі порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" основного договору (Договору поставки № АП-18-0013 від 27.02.2012р., Договору поставки № АП-18-0329 від 22.08.2012р.) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Акруа" відповідають перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" як солідарні боржники.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімінвест-плюс" 784359,89 грн. заборгованості за договором поставки №ПА-18-0013 від 27.02.2012р., договором поставки №АП-18-0329 від 22.08.2012р. та договором поруки №ПР-18-0013 від 27.08.2012р. Предметом спору господарського суду міста Києва у справі № 5011-57/17599-2012 були вимоги, зокрема, про стягнення суми боргу 435909,84 грн. по договору - 1 та 204232 грн. по договору - 2, разом 640141,84 грн., 11068,79 грн. пені за період з 21.11.2012 р. по 28.11.2012 р. по договору - 1 та за період з 11.11.2012 р. по 28.11.2012 р. по договору - 2, а також 29597,65 грн. відсотки річних відповідно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2013 р. у справі № 5011-57/17599-2012, яке набрало законної сили, позовні вимоги TOB "Хімагромаркетинг" задоволено.

Крім цього, рішенням Господарського суду Київської області від 14.10.2014р. по справі № 911/3331/13, яке набрало законної сили, було вирішено солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" () та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акруа" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" () 28415 (двадцять вісім тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 87 коп. пені, 323412 (триста двадцять три тисячі чотириста дванадцять) грн. 84 коп. процентів річних та 7604 (сім тисяч шістсот чотири) грн. 89 коп. судового збору.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 8 524,41 грн. пені, 61 173,61 грн. 96 % річних, 39 501,71 грн. - курсової різниці, оскільки основний борг по Договору-1 було оплачено 27.08.2013 року, а по Договору-2 основний борг було сплачено 30.04.2014 року, тобто, Товариство з обмеженої відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" допустило прострочення виконання зобов'язання, про що свідчать надані позивачем виписки з особового рахунку.

Встановлено, що у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання Товариством з обмеженої відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" позивачем 15.10.2014 року було пред'явлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Акруа" вимогу від 14.10.2014 року про оплату пені, відсотків річних та курсової різниці.

Однак, доказів виконання вказаної вище вимоги в матеріалах справи не міститься.

Судова колегія дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2 договорів поставки покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару і сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Судовою колегією встановлено, що позивачем нараховано пеню за договором-1 за період з 03.08.2013 року по 26.08.2013 року у розмірі 1 198,99 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені за договором-1 за період з 03.08.2013 року по 26.08.2013 року за допомогою системи "Ліга Еліт", судова колегія приходить до висновку про те, що вказані вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем нараховано пеню за договором-2 за період з 03.08.2013 року по 29.04.2014 року у розмірі 7 325,42 грн.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, судова колегія вважає за необхідне зменшити період нарахування пені за договором-2, а саме за період з 03.08.2013 року по 03.02.2014 року.

Перерахувавши нарахування пені за договором-2 за період з 03.08.2013 року по 03.02.2014 року за допомогою системи "Ліга Еліт", судова колегія приходить до висновку про те, що вказані вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 4 933,12 грн.

Отже, з відповідачів підлягає солідарно стягненню пеня у загальному розмірі 6 132,12 грн., за обома договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів 61 173,61 грн. 96 % річних.

Пунктом 5.5 договорів поставки сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (дев'яноста) днів з дати, коли товар повинен бути сплачений відповідачем 1 та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев'яноста календарних днів.

Звертаючись з вимогами про стягнення 96 % річних від простроченої суми, позивач 96 % річних фактично застосував не як за прострочення виконання грошового зобов'язання, а як за користування коштами продавця, що не є тотожними поняттями в розумінні цивільного законодавства та має іншу правову природу відповідно до сукупності статей 536 та 692 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 23.04.13 у справі № 17/51/2012/5003 за позовом ТОВ "Технік Енерджі" до ТОВ "Агрокряж 1" про стягнення коштів, в перегляді якої відмовлено постановою Верховного Суду України від 20.08.13.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 96 % річних у розмірі 61 173,61 грн.

Також, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" по оплаті за поставлений позивачем товар, останнім заявлено до стягнення з відповідачів 39 501,71 грн. - курсової різниці.

Як вбачається з п. 2.2. Договорів поставки, при остаточному розрахунку здійснюється перерахунок вартості Товару з врахуванням фактичного курсу купівлі долара США на дату оплати відповідно до графіку закріпленого в п.2.1. цього договору.

У випадку порушення Покупцем строків оплат встановлених цим договором, перерахунок вартості Товару із врахуванням фактичного курсу купівлі долара США буде здійснюватися на дату надходження коштів.

Перевіривши розмір курсової різниці за формулою, передбаченою п. 2.2 Договорів поставки, судова колегія приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення 39 501,71 грн. курсової різниці є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" в своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" є Тернопільська область.

Відповідно до ч.3 ст.15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА "ПОСТОЛІВСЬКА" (48236, Тернопільська обл., Гусятинський район, село Постолівка) та Товариство з обмеженою відповідальністю "АКРУА" (місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.Бровари, вул. Київська. 290) являються солідарними боржниками, у зв'язку із укладенням договору Поруки між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХІМАГРОМАРКЕТИНГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКРУА".

Відповідно до умов Договору Поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язання Боржником в повному обсязі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що позивач правомірно скористався свої правом, передбаченим ч.3 ст.15 ГПК України, та звернувся із позовом до господарського суду Київської області, за місцезнаходженням одного із відповідачів, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю "АКРУА".

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апелянта частково знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року у даній справі - скасуванню частково.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2014 року у справі № 911/4787/14 скасувати частково.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" (48236, Тернопільська обл., Гусятинський район, с. Постолівка, код 30787770) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акруа" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, 290, код 36432705) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, пр-т. Возз'єднання, буд. 15, код 30262667) - 6 132 (шість тисяч сто тридцять дві) грн. 12 коп. пені, 39 501 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот одна) грн. 71 коп. курсової різниці, 912 (дев'ятсот дванадцять) грн. 69 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, пр-т. Возз'єднання, буд. 15, код 30262667) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" (48236, Тернопільська обл., Гусятинський район, с. Постолівка, код 30787770) 531 (п'ятсот тридцять одну) грн. 75 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати накази.

5. Матеріали справи № 911/4787/14/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська