ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 р. Справа №917/571/15

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, Полтавська область,36020) в особі Новосанжарського району газопостачання (39300, Полтавська область, смт. Нові Санжари, вул. Леніна, 95-А)

до Відділу освіти Новосанжарської районної державної адміністрації, вул. Жовтнева, 54А, смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область,39300

про стягнення грошових коштів в сумі 217 613,86 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Любовський В.М. дов. №203 від 18.12.2014 року

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 23.04.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення грошових коштів в сумі 217 613,86 грн. за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №ПТБ-48 від 02.01.2014 року, з яких: 188739,70 грн. - заборгованість за надані послуги з газопостачання, 15924,01 грн. - пеня, 1490,58 грн. - три проценти річних, 11459,57 грн. - інфляційні.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Ухвалою від 14.04.2015 року явка відповідача була визнана судом не обов'язковою.

14.04.2015 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що заперечень щодо розрахунку позивних вимог та суми не має. До відзивну відповідачем було надано підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків за договором №ПТБ-48 від 02.01.2014 року (арк. с. 29-32).

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив :

02.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" в особі Новосанжарського району газопостачання (позивачем) та Відділом освіти Новосанжарської районної державної адміністрації (відповідачем) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № ПТБ-48 з додатками (арк.с.40-44).

За умовами п. 1.1 договору позивач, як постачальник, постачає природний газ відповідачу (споживачу) в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує вартість газу та наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах передбачених договором.

Згідно пункту 2.9 договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

В пункті 4.6 договору сторони погодили, що споживач зобов'язується провести остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач з жовтня 2014 року по грудень 2014 року включно поставив відповідачу природний газ в загальному обсязі 184,247 тис. куб. м. на загальну суму 1342131,85 грн. Зазначене підтверджується актами приймання-передачі природного газу № У9 від 31.10.2014 року, № У від 30.11.2014року, № У від 31.12.2014р. (арк.с.45-47).

Як зазначає позивач, відповідач за природний газ розрахувався частково, сплативши 1153392,15 грн. і за ним рахується заборгованість сумі 188739,70 грн., яку і просить позивач стягнути з відповідача.

Також позивачем на підставі 6.2.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу пеню в сумі 15924,01 грн. за період з 06.01.2015 року по 28.02.2015 року, 3% річних в сумі 1490,58 грн. за період з 06.01.2015 року по 28.02.2015 року та інфляційні в сумі 11459,57 грн. за період з 06.01.2015 року по 31.01.2015 року, які позивач також просить суд стягнути з відповідача.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач частково розрахувався за природний газ в сумі 1153392,15 грн. і за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 188739,70 грн.

Судом встановлено, що підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу № У9 від 31.10.2014 року, № У від 30.11.2014року, № У від 31.12.2014р. (арк.с.45-47) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу природного газу в загальному обсязі 184,247 тис. куб. м. на загальну суму 1342131,85 грн.

В матеріалах справи також є підписаний сторонами акт звірки за період з 01.01.2014 року по 27.03.2015 року, згідно якого підтверджується сума боргу відповідача перед позивачем.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 188739,70 гривень підтверджені наявними у справі доказами, відповідачем не спростовуються та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Підпунктом 6.2.2. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 15924,01 грн. за період з 06.01.2015 року по 28.02.2015 року, 3% річних в сумі 1490,58 грн. за період з 06.01.2015 року по 28.02.2015 року та інфляційні в сумі 11459,57 грн. за період з 06.01.2015 року по 31.01.2015 року.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 188739,70 грн. основного боргу, 15924,01грн. пені, 1490,58 грн. 3% річних, 11459,57 грн. інфляційних, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи), відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України відшкодування витрат з оплати судового збору покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Відділу освіти Новосанжарської районної державної адміністрації (вул. Жовтнева, 54А, смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область,39300, ідентифікаційний код 02145613) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, буд. 2-а, м. Полтава, 36020; ідентифікаційний код 03351912) в особі Новосанжарського району газопостачання (39300, Полтавська область, смт. Нові Санжари, вул. Леніна, 95-А) 188739,70 грн. основного боргу, 15924,01грн. пені, 1490,58 грн. 3% річних, 11459,57 грн. інфляційних, 4352,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.