ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р.Справа № 922/1082/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпою К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяпобутхім", м. Вінниця
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ
про стягнення збитків у розмірі 124307,95 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяпобутхім" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 127307,95 грн. майнових збитків, завданих нестачею вантажу. Позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.04.2013 року. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 квітня 2015 року розгляд справи було відкладено на 20 квітня 2015 року.

17 квітня 2015 року від позивача до канцелярії суду факсом за вх. № 15421 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, яке було долучено судом до матеріалів справи.

У судове засідання 20 квітня 2015 року позивач свого представника не направив, але до канцелярії суду надійшло клопотання від 20.04.2015 року за вх. № 15631 про розгляд справи без участі представника позивача на підставі вже поданих та додатково доданих документів. Разом з клопотання позивачем були надані письмові пояснення по справі за № 2/988 та претензія за № 6/569/1 від 28.05.2013 року. Також позивач у клопотанні зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, докази отримання процесуальних документів в матеріалах справи відсутні. У зв'язку із призупиненням приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської областей, працівниками відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) господарського суду Харківської області складено акти суду від 19.03.2015 року та від 06.04.2015 року про неможливість направлення поштової кореспонденції за місцезнаходженням відповідача. Також, господарським судом Харківської області, на офіційному веб-порталі "Судова влада України" було розміщено оголошення, для Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому господарський суд повідомляв відповідача про відкладення розгляду справи № 922/1082/15.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

22 квітня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Вінницяпобутхім" (замовником, позивачем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (виконавцем, відповідачем)був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг № б/н від 22.04.2013 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до п. 1.1 Договору, виконавець зобов'язується доставити довірений вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувач).

Відповідно до п. 2.1. Договору, виконавець надає послуги з перевезення на підставі заявки, яка подається замовником у письмовій формі (факсом) до початку завантаження, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що заявка вважається прийнятою до виконання, якщо вона підтверджена підписами уповноважених осіб та скріплена печатками сторін. Факс-копія заявки має юридичну силу оригіналу. Форма і зміст заявки надається замовником.

Відповідно до п. 3.1.3. Договору, виконавець має право не приступати до виконання обов'язків за договором до отримання від Замовника всієї необхідної інформації щодо властивостей вантажу, умов його перевезення, а також іншої інформації, необхідної для виконання виконавцем обов'язків передбачених договором.

Пунктом 3.2.1. Договору передбачено, що виконавець зобов'язаний обов'язково бути присутнім при завантаженні та розвантаженні, обов'язково перевіряти кількість місць згідно документів, цілісність упаковок та скріплення вантажу.

Відповідно до п. 3.4.1. Договору, замовник зобов'язаний своєчасно надати виконавцю повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов перевезення, іншої інформації, необхідної для виконання митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження прийнятого вантажу до моменту його розвантаження.

Як вбачається з матеріалів справи 22.04.2013 року між сторонами була погоджена заявка на перевезення вантажу. За умовами заявки, відповідач зобов'язався перевезти вантаж (побутову хімію) по маршруту м. Вінниця, вул. Цимлянська, 6 - м. Луганськ. Датою завантаження визначено 22.04.2013 року. Датою доставки 23.04.2013 року. Перевезення мало б бути відбутися автомобілем марки "DAF" державний номер № НОМЕР_1, державний номер причепу НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2.

Згідно позовної заяви, позивач вказує, що замовником було передано виконавцю вантаж на загальну суму 242335,40 грн., згідно товаросупроводжувальних документів - накладної на переміщення № 800060735 від 23.04.2013 року та ТТН № від 23.04.2013 року.

Однак, 26 квітня 2013 року вантажоодержувачем ПП "Юнікс", який знаходиться за адресою м. Луганськ, вул. 2-я Краснознаменнна, 20, вказаний у товаросупровідних документах, був складений і завірений акт приймання невідповідності товару по якості та кількості.

Згідно цього акту виявлена невідповідність вказаної кількості товарних місць (коробів) у документах та фактично отриманих вантажоодержувачем. Позивачем до позовної заяви надано вартісну оцінку вантажу, по якому виявлено недостачу, на загальну суму 124307,95 грн.

На підставі вказаного, позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків у розмірі 124307,95 грн., оскільки п. 5.4. Договору передбачена відповідальність виконавця за збереження вантажу наданого до перевезення.

Надаючи правову кваліфікацію вказаній вимозі, суд виходить за наступного.

Відповідно до ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 932 ЦК України, за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього кодексу.

Статтею 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказуються кредитором.

За частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України збитками, окрім іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включається вартість встраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Також суд зазначає, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань причиною.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Одже, з позовних вимог позивача вбачається, що позивач посилається на те, що відповідно до п. 5.4. Договору за виконавцем передбачена повна матеріальна відповідальність за збереження прийнятого вантажу до моменту його розвантаження, а оскільки нестача вантажу мала місце при розвантаженні, позивач і просить стягнути збитки з відповідача.

В обгрунтування своїх правових позицій позивачем були надані: Договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 22.04.2013 року, Заявка від 22.04.2013 року на погодження перевезення, товарно-транспортна накладна № від 23.04.2013 року, накладна на переміщення № від 23.04.2013 року та Акт від 26 квітня 2013 року приймання невідповідного товару за кількістю.

Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку щодо їх наявної суперечності, на підставі наступного.

Як вже зазначалося вище, пунктом 2.1. договору передбачено, що виконавець надає послуги з перевезення на підставі Заявки.

Згідно з абзацом першим пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 (зар. в МЮ України 20.02.1998 року за №128/2568) /далі - Правила перевезень вантажів/ основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до наданої Заявки від 22.04.2013 року на отримання товару до перевезення був уповноважений водій транспортного засобу "DAF" (державний номер № НОМЕР_1, державний номер причепу НОМЕР_3) ОСОБА_2, підпис якого міститься в товарно-транспортній накладній на прийняття товару до перевезення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 квітня 2015 року позивача було зобов'язано надати документи які були надані водієм уповноваженим на перевезення в підтвердження його особистості та які б могли підтвердити, що саме водієм вказаним в Заявці був отриманий товар. Жодних доказів з цього приводу позивачем до суду надано не було.

Крім того, у Заявці вказана дата завантаження товару 22.04.2013 року, проте в товаро-транспортній накладній № та накладній на перевезення № вказана дата видачі товару до перевезення 23.04.2013 року, що вказує на затримку завантаження. Жодних письмових пояснень та доказів невідповідності вказаних дат до суду позивачем надано не було.

Згідно з пунктом 13.1 Правил перевезень вантажів перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

У випадку прибуття вантажів у пошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) або з пошкодженими пломбами вантажовідправника вантажоодержувач у пунктах призначення має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан (п/п. а) п. 13.4 Правил перевезень).

За змістом пунктів 15.1, 15.2, 15.3 Правил перевезень вантажів у разі розбіжності між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія.

З наданого до матеріалів справи Акту приймання невідповідного товару вбачається, що вказаний акт складений лише 26.04.2013 року, хоча відповідно до Заявки товар мав бути доставлений 23.04.2013 року. Крім того, вказаний Акт засвідчений представниками вантажоодержувача, вантажовідправника та водія з прізвищем ОСОБА_3 Підпис водія уповноваженого на перевезення в Акті відсутній, що ставить під сумнів складання даного акту саме при розвантаженні товару.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться накладна на переміщення від 23.04.2013 року за № 800060735, в якій також підпис водія відсутній, напроти міститься підпис та печатка вантажоодержувача про прийняття товару в повному обсязі. Жодних приміток на накладній щодо невідповідності товару не міститься.

На вказане, позивачем були надані пояснення, відповідно до яких останній зазначає, що акт невідповідності був складений 26.04.2013 року та є невід'ємною частиною накладної по якій виявлено недостачу, а відповідно сторона, яка отримала товар підписала накладну та приєднала до неї Акт недостачі.

Також слід зазначити, що позивачем як доказ врегулювання спору у досудовому порядку була надана копія претензії № 6/569/1 від 28.05.2013 року, проте доказів її направлення на адресу відповідача надано не було.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачем не надано достатніх доказів в підтвердження своєї правової позиції, а докази які містяться в матеріалах справи несуть суперечливий характер, суд дійшов висновку про не обгрунтованість заявлених позовних вимог та їх безпідставність, внаслідок чого позовні вимоги щодо стягнення збитків з відповідача у розмірі 124307,95 грн. задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В дані справі витрати по судовому збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24.04.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1082/15