ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 р. Справа №917/322/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект", вул. Сумська 17 оф. 11,Харків,61057

до Публічного акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар'єр", вул. Горького, 151, Комсомольськ, Полтавська область,39800

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" ( 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ,5, ідентифікаційний код 00131819)

про стягнення грошових коштів в сумі 1 626 411,79 грн. та зобов'язання вчинити дії

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 27.04.2015 року:

від позивача: Ветчинкіна Т.В. дов. б/н від 16.03.2015р.

від відповідача: Демиденко В.А. дов. б/н від 02.03.2015р.

від третьої особи: не з'явився

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 28.04.2015 року:

від позивача: Ветчинкіна Т.В. дов. б/н від 16.03.2015р.

від відповідача: Демиденко В.А. дов. б/н від 02.03.2015р.

від третьої особи: не з'явився

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 27.04.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 28.04.2015р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про:

1. Стягнення грошових коштів в сумі 1 626 411,79 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії №35 ЭЭ-09 від 10.03.2009 року, з яких: 854164,96 грн. - сума основного боргу, 81200,19 грн. - сума пені, 45185,16 грн. - інфляційні, 57517,20 грн. - 3% річних, 588344,28 грн. - загальна сума платежу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року та січні 2015 року;

2. Зобов'язання Публічне Акціонерне Товариство "Рижівський гранітний кар'єр" виконати обов'язок в натурі, а саме відключити від електричної мережі електроустановки: комірки №2, №3 (ТВП) на підстанції "Рижі" 35/6 кВ за адресою 39800, Полтавська обл., м.Комсомольськ, вул. Горького, 151, та допустити представників електропередавальної організації - ПАТ "Полтаваобленерго" для контролю за відключенням електроустановок та пломбування місць відключення (в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, про що зазначено в ухвалі суду від 14.04.2015 року).

Третя особа в судове засідання, призначене на 27.04.2015 року, не з'явилася, ухвалою від 14.04.2015 року явка третьої особи була визнана судом не обов'язковою. 27.04.2015 року від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Про перерву в судовому засіданні 27.04.2015 року до 28.04.2015 року третю особу було повідомлено телефоном, з огляду на закінчення строку розгляду справи. В судове засідання 28.04.2015 року третя особа не з'явилася та надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

24.04.2015 року від позивача до суду надішли додаткові пояснення по справі (арк. с. 204-212).

В судовому засіданні 27.04.2015 року від відповідача надійшло письмове клопотання про витребування доказів, а саме: про витребування від Державного підприємства "Енергоринок" доказів (документів), які підтверджують що ТОВ "Енергоінвестпроект" з 15 по 31 січня 2015 року мало право купувати електричну енергію на оптовому ринку електроенергії України та продавати її споживачам; докази, що підтверджують оплату ТОВ "Енергоінвестпроект" електричної енергії, отриманої ним як споживачем з 15 по 31 січня 2015 року на оптовому ринку електроенергії України; докази (в т.ч. Акти прийому-передачі електричної енергії) на підтвердження того, що ТОВ "Енергоінвестпроект" було отримано електричну енергію в період з 15 по 31 січня 2015 року на оптовому ринку електроенергії України.

Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки воно не вмотивоване та не обґрунтоване з огляду на приписи ст. 38 ГПК України. При цьому суд враховує, що позивачем до письмових пояснень від 24.04.2015 року було додано копію акту №01/2015 прийому-передачі електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України від 31.01.2015 року разом з додатком від 31.01.2015 року №01/2015, копію акту виконаних робіт з передачі (транзиту електричної енергії від 31.01.2015 року та копію витягу з договору позивача з Державним підприємством "Енергоринок", які були оглянуті представником відповідача в судовому засіданні (арк. с. 241-243, 250-251).

Також від відповідача 27.04.2015 року надішли письмові пояснення по справі (арк. с. 29-36 том 1).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не мав права здійснювати постачання електричної енергії відповідачу у січні 2015 року, оскільки відповідачем було отримано лист від ПАТ "Полтаваобленерго", разом з копією листа ДП "Енергоринок" № 03/32-255 від 09.01.2015 року, в якому зазначено про те, що позивач порушив умови п.4.4.3 договору від 22.03.2007 №3953/02 в частині оплати за куповану електроенергію і станом на 09-00 09.01.2015 позивач не сплатив на рахунок із спеціальним режимом використання в повному обсязі суму коштів, яка повинна відповідати третій частині заявленого обсягу поставки електроенергії. Тому постачальником електричної енергії для споживачів, у тому числі і відповідача, у січні 2015 року є ВАТ «Полтаваобленерго», ВАТ «Сумиобленерго», ЕК «Дніпрообленерго» та ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання».

Також відповідач посилається на те, що позивачем незаконно нараховано суму двократної вартості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року січні 2015 року. Оскільки згідно Плану-графіку на 2014 рік сторони домовились про постачання електричної енергії у грудні 2014 року на 1 класі напруги в об'ємі 350 000 кВт/год, а згідно акту приймання-передачі електричної енергії №16/12 за грудень 2014 року відповідачем спожито лише 300 100 кВт/год. Перевищення договірної величини споживання електричної енергії у січні 2015 року у відповідача неможливе, оскільки у позивача були відсутні права на продаж електричної енергії у січні 2015 року, як вже зазначалося раніше.

Крім того, відповідач зазначає, що розрахунок пені, інфляційних та 3% річних зроблений позивачем на суми, що перевищує грошові зобов'язання відповідача перед позивачем (детальні заперечення викладені у відзиві на позовну заяву арк. с. , том 1 76-81, у відзиві на заяву про збільшення розміру позовних вимог арк. с. 178-186, том1, та у поясненнях арк. с. 29-36, том 2).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (позивач) на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики серія АВ №469997 від 17.12.2009 року, здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії споживачам за неурегульованим тарифом.

10.03.2009 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (позивач, продавець) та Публічним акціонерним товариством "Рижівський гранітний кар'єр" був укладений договір купівлі-продажу електроенергії №35-ЭЭ-09 (арк. с. 16-18, том 1), відповідно до якого продавець (позивач) зобов'язався продавати погодинно електричну енергію, а покупець (відповідач) зобов'язався погодинно приймати та оплачувати електричну енергію на умовах та в строки, передбачені даним договором, додатками до нього та чинними законодавчими і нормативними актами (п.1.1. договору).

09.09.2011 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду №08/2011-ДЗ до договору купівлі-продажу електроенергії №35-ЭЭ-09 (арк. с. 19, том 1), якою сторони виклали в новій редакції пункти 3.4.3.,4.1, 6.8. договору купівлі-продажу електроенергії.

16.04.2012 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу електроенергії №35-ЭЭ-09 (арк. с. 20, том 1), в якій сторонами була погоджена ціна 1 кВт*год електроенергії:

- ціна 1 кВт*год електроенергії по 1-му класу (напруга вище 35 кВ) складає 100% від роздрібного тарифу за один кВт*год електричної енергії ЕК (без врахування ПДВ) та за наслідками розрахункового місяця може бути скорегована;

- ціна 1 кВт*год електроенергії по 2-му класу (напруга до 35 кВ) складає 100% від роздрібного тарифу за один кВт*год електричної енергії ЕК (без врахування ПДВ) та за наслідками розрахункового місяця може бути скорегована.

Крім того, зазначеною додатковою угодою був встановлений порядок оплати за обсяг електричної енергії, що купується у розрахунковому періоді:

- до 29 числа місяця, що передує розрахунковому - 35% від загальної вартості заявленого до поставки у розрахунковому періоді обсягу електричної енергії;

- до 5 числа розрахункового місяця - 10% від загальної вартості заявленого до поставки у розрахунковому періоді обсягу електричної енергії;

- до 14 числа розрахункового місяця - 25% від загальної вартості заявленого до поставки у розрахунковому періоді обсягу електричної енергії;

- до 20 числа розрахункового місяця - 30% від загальної вартості заявленою до поставки у розрахунковому періоді обсягу електричної енергії.

Пунктом 4.1. договору (в редакції додаткової угоди №08/2011-ДЗ від 09.08.2011 року) встановлено, що обсяг електроенергії, що продається у кожному розрахунковому періоді в межах строку дії даного договору, узгоджується сторонами в Плані-графіку купівлі-продажу електричної енергії, який с невід'ємною частиною договору. Покупець у випадку необхідності один раз у розрахунковому періоді може скоригувати План-графік купівлі-продажу електричної енергії у бік збільшення шляхом направлення на адресу Продавця до 12 числа (включно) розрахункового періоду письмової дозаявки, засвідченої керівником і головним бухгалтером. Підставою для збільшення обсягу електричної енергії, що продається, є 100% попередня оплата дозамовленого в розрахунковому періоді обсягу електричної енергії. В цьому випадку, за наявності обов'язкової 100% попередньої оплати дозамовленого обсягу, договірною величиною споживання електроенергії буде сума замовленого та дозамовленого обсягів електроенергії.

В пункті 5.3. договору сторони встановили, що продавець має право у випадку виникнення заборгованості за період, що передує розрахунковому, грошові кошти, отримані від покупця у вигляді оплати за електроенергію у розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення наявної заборгованості.

Згідно пункту 6.5. договору у випадку невиконання покупцем порядку та строків оплати, встановлених в додатковій угоді по формі №2, зобов'язання продавця перед покупцем припиняються на наступний розрахунковий період, а зобов'язання покупця по оплаті за куплений обсяг електричної енергії при цьому не припиняються.

Як зазначає позивач, відповідач протягом терміну дії договору систематично не дотримується своїх зобов'язань щодо своєчасної і повної оплати за електроенергію.

З цього приводу між позивачем та відповідачем господарським судом Полтавської області розглядався спір (справа №917/1106/14), за результатом якого між сторонами 24 липня 2014 року була підписана Мирова угода по справі №917/1106/14 (арк. с. 158-159, том 1).

Згідно акту приймання-передачі електричної енергії №16/11 від 30.11.2014 року в листопаді 2014 року відповідачеві було передано та спожито 304 892 кВт*год електричної енергії 1 класу напруги на суму 361 656,30 грн. в т.ч. ПДВ 20% 60 276,05 грн. (арк. с. 23, том 1).

За наслідками споживання електричної енергії у розрахунковому періоді - листопад 2014 року - відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором у сумі 350 110,07 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків №16/11 від 30.11.2014 року за листопад 2014 року (арк. с. 22, том 1).

Як вказує позивач, він користуючись правами, наданими п. 5.3. договору, грошові кошти, які надійшли від відповідача у листопаді 2014 року, зараховував в рахунок погашення заборгованості по оплаті електроенергії за попередні розрахункові періоди.

Позивачем 23 грудня 2014 року за вихідним № 641 на адресу відповідача була направлена вимога про погашення заборгованості та зобов'язання виконати обов'язок в натурі (арк. с. 41-42, 44 том 1). Станом на дату направлення вимоги поточна непогашена заборгованість відповідача за спожиту електроенергію за графіком оплат за договором склала 575 221, 57 грн. До вимоги позивачем був доданий на оплату рахунок фактура №СФ -0000204 на суму 575 221, 57 грн. (арк. с. 43 том 1).

У зв'язку з непогашенням заборгованості та невиконанням вимоги постачальника електричної енергії (третьої особи) про припинення електроспоживання позивач листом від 26.11.2014 року вих. №600 (арк. с. 33 том 1) довів до відповідача договірну величину споживання електричної енергії на грудень 2014 року на рівні 0 кВт*год. з попередженням про передбачені (у разі перевищення дозволеного рівня споживання електроенергії у грудні 2014 року) частиною 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" наслідки, а саме: сплати двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини споживання електроенергії.

Згідно акту приймання-передачі електричної енергії №16/12 від 31.12.2014 року, що був направлений відповідачу для підпису з його боку, відповідачем в грудні 2014 року було отримано та спожито 300 100 кВт*год електричної енергії 1 класу напруги на суму 392 122,25 гри, в т.ч. ПДВ 20% 65 353,71 грн. (арк. с. 24 том1).

Згідно Акту №16/12 звірки взаємних розрахунків від 31.12.2014 року станом на 31.12.2014 року поточна заборгованість відповідача за спожиту у грудні 2014 року електричну енергію (без нарахованих штрафних санкцій) становила 642 232,32 грн. (арк. с. 25 том 1).

Як зазначає позивач, відповідач у плані-графіку купівлі-продажу електроенергії на січень 2015 року замовив обсяг електроенергії у розмірі 350 000 кВт.год. за 1-м класом напруги, але з причини наявного боргу у відповідача за спожиту електроенергію договірну величину споживання електричної енергії відповідачем у січні 2015 року було скориговано до рівня 0 кВт*год (лист №628 від 15.12.2014 року).

Відповідно до Акту №16/01 прийому-передачі електроенергії від 31.01.2015 року відповідачем у січні 2015 року було отримано 217 453 кВт* год електричної енергії 1 класу на суму 313 890,89 грн. (арк. с. 119, том 2).

Згідно Акту №16/01 звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2015 року поточна заборгованість відповідача за спожиту у січні 2015 року електричну енергію (без нарахованих штрафних санкцій) становила 854 164,96 грн. (арк. с. 149, том 2 ).

Таким чином, станом на 31.01.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію складає 854 164,96 грн.

Крім того, позивачем відповідно до статті 26 Закону "Про електроенергетику" заявлено до стягнення суми за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року та у січні 2015 року, що становить 588344,28 грн.

Також позивачем на підставі п.6.3. договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу до стягнення пеню в сумі 81 200,19 грн. за період з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року; інфляційні в сумі 45 185,16 грн. за період з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року;3% річних в сумі 57 517,20 грн. за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати обов'язок в натурі, а саме відключити від електричної мережі електроустановки: комірки №2, №3 (ТВП) на підстанції "Рижі" 35/6 кВ за адресою 39800, Полтавська обл., м. Комсомольськ, вул. Горького, 151, та допустити представників електропередавальної організації - ПАТ "Полтаваобленерго" для контролю за відключенням електроустановок та пломбування місць відключення позивач обґрунтовує наступним.

В підпункті "а" пункту 6.7. договору купівлі-продажу електроенергії №35 ЭЭ-09 встановлено, що покупець (відповідач) може бути відключений від електромережі у випадку направлення письмової заявки продавця (позивач) при порушенні покупцем умов договору.

Підпунктом 7 пункту 9.1. Правил користування електричною енергією постачальнику електричної енергії за нерегульованим тарифом надане право припиняти постачання електричної енергії споживачам у випадках, визначених договором купівлі-продажу електричної енергії, відповідно до порядку, передбаченого договором з електропередавальною організацією (Третя особа) та цими Правилами.

В підпункті 14 пункту 6.1. договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами №982 від 17.04.2007 року, який укладений між позивачем та третьою особою, встановлений обов'язок третьої особи за письмовою заявою ПНТ (позивача) проводити припинення або обмеження (у разі наявності погодженої екологічної броні) передачі електричної енергії споживачам ПНТ відповідно до нормативно-право актів.

У зв'язку з вищезазначеною поточною заборгованістю та на підставі вище наведеного позивач листом вих.№554 від 22.10.2014 року (арк. с. 35, том 1) звернувся до електропередавальної організації, що є власником магістральних (локальних) електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" (третя особа) з проханням припинити

електропостачання відповідачу з 28.10.2014 року.

Відповідач не допустив представників третьої особи до власних електроустановок, про що був складений Акт про недопущення до електроустановок споживача від 28.10.2014 року, який був направлений позивачу (арк. с. 39, том 1).

Оскільки відповідач не припинив споживати електричну енергію самостійно, позивач вдруге звернувся з листом вих. №588 від 20.11.2014 року до третьої особи з проханням про відключення відповідача від електроспоживання (арк. с. 31, том 1).

Як вказує позивач, відповідно до листа третьої особи вих. №03-58/14610 від 04.12.2014 року (арк. с. 27, том 1), порушуючи положення підпункту пункту 10.2. ПКЕЕ, відповідач знову не допустив представників третьої особи до власних електроустановок, про що знову був складений відповідний Акт про недопущення до електроустановок споживача від 27.11.2014 року (арк. с. 40, том 1).

Отже, на думку позивача, дії відповідача по недопущенню представників третьої особи до власних електроустановок є порушенням вимог підпункту 15 пункту 10.2. Правил користування електричною енергією.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Правилами користування електричною енергією та ст.26 Закону України "Про електроенергетику " передбачено відповідальність споживача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період споживачі сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію в сумі 854 164,96 грн. підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі електричної енергії №16/11 від 30.11.2014 року №16/12 від 31.12.2014 року,№16/01 від 31.01.2015 року (арк. с. 23-24, том 1, арк. с.119 том 2) та підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами звірки взаємних розрахунків № 16/11 від 30.11.2014 року, №16/12 від 31.12.2014 року, №16/01 від 31.01.2015 року (арк. с. 22, 24, том 1, 149 том 2).

Також матеріали справи містять докази того, що відповідачем неналежним чином виконувалися взяті на себе за договором зобов'язання в частині розрахунків за спожиту електроенергію, що призвело до того, що позивач листами від 26.11.2014 року та від 15.12.2014 року довів до відповідача договірну величину споживання електричної енергії на грудень 2014 року та на січень 2015 року на рівні 0 кВт*год. Що призвело до правомірного нарахування позивачем відповідачу на підставі ч. 6 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» суми платежу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року та січні 2015 року на суму 588 344,28 грн.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Відповідно до п. 6.3. договору, при порушенні покупцем строків оплати, встановлених сторонами в додатковій угоді по формі 2, покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожен день прострочки платежу.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вище викладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 81 200,19 грн. за період з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року; інфляційні в сумі 45 185,16 грн. за період з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року;3% річних в сумі 57 517,20 грн. за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року (розрахунок арк. с. 124-147, том 1).

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач починає нарахування відповідачу пеню з 01.09.2014 року на заборгованість, яка існувала на той період, та інфляційні з вересня 2014 року на заборгованість, яка існувала на той період. В підтвердження існування даної заборгованості позивачем надано суду підписані сторонами та скріплені їх печатками актами приймання-передачі електричної енергії за період з січня 2014 року по січень 2015 року включно та акти звірки взаємних розрахунків з січня 2014 року по січень 2015 року включно.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені та інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Нарахування 3% річних позивач починає з 01.03.2012 року на заборгованість, яка існувала на той період. Проте в підтвердження існування боргу позивач надав акти приймання-передачі електричної енергії та акти звірки взаємних розрахунків лише з серпня 2012 року по січень 2015 року включно.

В зв'язку цим судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ІПС "Законодавство" було здійснено перерахунок 3% річних на заборгованість починаючи з серпня 2012 року по 28.02.2015 року. За результатами здійсненого перерахунку суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 52 363,00 грн.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 854 164,96 грн. основного боргу, 81200,19 грн. пені, 52363,00 грн. 3% річних, 45185,16 грн. інфляційних, 588 344,28 грн. суми платежу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року та січні 2015 року обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати обов'язок в натурі, а саме відключити від електричної мережі електроустановки: комірки №2, №3 (ТВП) на підстанції "Рижі" 35/6 кВ за адресою 39800, Полтавська обл., м. Комсомольськ, вул. Горького, 151, та допустити представників електропередавальної організації - ПАТ "Полтаваобленерго" для контролю за відключенням електроустановок та пломбування місць відключення суд відмовляє виходячи з наступного.

Питання про відключення споживачів від електроспоживання врегульовано Порядком обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їх електропостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 року за №93 (далі - Порядок) та Правилами користування електричною енергією затверджених постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 року (далі - Правила).

Так, згідно п. 4 Порядку проведення обмеження або припинення електропостачання від електричних мереж енергопостачальників, електропередавальних організацій забезпечується таким чином:

у разі коли обмеження або припинення електропостачання здійснюється Держенергонаглядом, ним надається припис відповідним енергопостачальникам, електропередавальним організаціям та споживачам і надсилається письмове повідомлення відповідному енергопостачальнику;

у разі коли обмеження або припинення електропостачання здійснюється енергопостачальниками, вони надсилають відповідним електропередавальним організаціям і споживачам письмову вимогу та повідомляють про це Держенергонагляд;

у разі коли обмеження або припинення електропостачання здійснюється електропередавальними організаціями, вони надсилають споживачам письмову вимогу та повідомляють про це відповідного енергопостачальника і Держенергонагляд.

Позивачем доказів повідомлення Держенергонагляду про відключення відповідача від електроспоживання суду не надано.

Аналіз вимог п. 7.5. Правил користування електричною енергією та п. п. 1, 4 Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. № 93, вказує, що вимога про припинення або обмеження постачання електричної енергії споживачеві може бути направлена електропередавальній організації тим незалежним постачальником електроенергії, з яким на момент направлення такої вимоги діють договори на постачання електроенергії. Припинення (обмеження) постачання електроенергії споживачеві по своїй правовій природі є оперативно-господарською санкцією, а тому необхідною умовою для її застосування є дія в повному обсязі договору на постачання електричної енергії.

Судом встановлено, що договір, укладений між позивачем та відповідачем №35-ЭЭ-09 від 10.03.2009 року, призупинив свою дію і фактичним енергопостачальником для відповідача на даний час є ПАТ "Полтаваобленерго" (третя особа) на підставі договору №1/16 від 30.10.2008 року укладеного між відповідачем та ПАТ "Полтаваобленерго", який на даний момент є чинним (арк. с. 83-87, том 1).

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позивачем не обґрунтовано, яке його право порушене та яким чином буде відновлено з огляду на те, що договір укладений між ним та відповідачем №35-ЭЭ-09 від 10.03.2009 року призупинений.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Позивачем на підтвердження того що в січні 2015 року саме він здійснював поставку електричної енергії відповідачу було надано суду копію акту №01/2015 прийому-передачі електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України від 31.01.2015 року разом з додатком від 31.01.2015 року №01/2015, копія акту виконаних робіт з передачі (транзиту) електричної енергії від 31.01.2015 року та копію витягу з договору позивача з Державним підприємством "Енергоринок". Також даний факт підтверджується підписаним між позивачем та відповідачем актом №16/01 прийому-передачі електроенергії від 31.01.2015 року та актом №16/01 звірки взаємних розрахунків від 31.01.2015 року (арк. с. 119,149, том2).

Посилання відповідача на те, що позивач незаконно нарахував відповідачу суму двократної вартості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року січні 2015 року судом до уваги не приймаються, оскільки в пункті 6.5. договору сторони погодили, що у випадку невиконання покупцем порядку та строків оплати, встановлених в додатковій угоді по формі №2, зобов'язання продавця перед покупцем припиняються на наступний розрахунковий період, а зобов'язання Покупця по оплаті за куплений обсяг електричної енергії при цьому не припиняються.

В зв'язку невиконанням відповідачем строків оплати встановлених договором позивач листами від 26.11.20143 року та від 15.12.2014 року довів до відповідача договірну величину споживання електричної енергії на грудень 2014 року та на січень 2015 року на рівні 0 кВт*год, що призвело до нарахування суми платежу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року та січні 2015 року.

Позивачем при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних були надані суду докази (акти приймання передачі електричної енергії та акти звірки) існування грошових зобов'язань у відповідача перед позивачем в означених в розрахунку сумах. Свого контррозрахунку пені,3% річних та інфляційних відповідачем зроблено не було.

Враховуючи наведене позовні вимоги задовольняються судом частково.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар'єр" (вул. Горького, 151,м. Комсомольськ, Полтавська область,39800, ідентифікаційний код 03327339) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (вул. Сумська, 17, кв. 11, м. Харків,61057, ідентифікаційний код 34633789) 854164,96 грн. - сума основного боргу, 81200,19 грн. - сума пені, 45185,16 грн. - інфляційні, 52363,00 грн. - 3% річних, 588344,28 грн. сума платежу за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у грудні 2014 року та січні 2015 року, 32 425,15 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 30.04.2015 р.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією