КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. Справа№ 927/1803/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Батьківщина"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 25.12.2014

у справі №927/1803/14 (суддя - Репех В.М.)

за позовом Приватного спеціалізованого підприємства „УкрРосХим", м. Суми,

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Батьківщина", Чернігівська обл., с. Калюжинці,

про стягнення 424 720,58 грн,

за участю представників:

від позивача: Хижняк О.В. - директор (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 848819);

від відповідача: 1) Демченко Ю.В. - представник (довіреність №б/н від 16.04.2015);

2) Дьомін Д.С. - представник (довіреність №б/н від 16.04.2015),

ВСТАНОВИВ:

Приватне спеціалізоване підприємство „УкрРосХим" (надалі - ПСП «УкрРосХим», позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Батьківщина" (надалі - СТОВ «Батьківщина», відповідач) про стягнення 424 720,58 грн, з яких 28 074,93 грн 3 % річних, 70 772,30 грн інфляційних витрат та 325 873,35 грн штрафу, обумовлених простроченням виконання зобов'язання з оплати товару, отриманого за договором від 18.02.2012 № 810.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2014 у справі №927/1803/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" на користь Приватного спеціалізованого підприємства "УкрРосХим" три проценти річних в сумі 28 074,93 грн, інфляційні витрати в сумі 70 772,30 грн, штраф в розмірі 325 873,35 грн та судовий збір в сумі 8 494,41 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Батьківщина" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2014 у справі №927/1803/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 зазначену апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Новіков М.М., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

У зв'язку з порушенням порядку визначення колегії суддів для розгляду справи № 927/1803/14, відповідно до статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», на підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 № 09-52/528/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 927/1803/14.

Згідно Протоколу про повторний автоматизований розподіл справи між суддями від 07.04.2015 справу №927/1803/14 передано для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Агрикова О.В., Жук Г.А. та ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.04.2015.

23.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватного спеціалізованого підприємства „УкрРосХим" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

27.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду апелянтом було подано клопотання про виклик посадової особи Приватного спеціалізованого підприємства „УкрРосХим" у судове засідання для надання пояснень у справі та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису директора СТОВ „Батьківщина" Дмитренка О.М. на договорі поставки від 18.09.2012 № 810.

Оскільки у судове засідання 27.04.2015 з'явився директор Приватного спеціалізованого підприємства „УкрРосХим" - Хижняк О.В. (згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ № 848819), клопотання апелянта про виклик посадової особи колегією суддів не розглядалось.

Судова колегія, розглянувши клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, ухвалила відмовити у його задоволенні з підстав, які будуть викладені у мотивувальній частині постанови.

В судовому засіданні 27.04.2015 представники скаржника доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримали повністю, оскаржуване рішення просили скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

27.04.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.09.2012 між Приватним спеціалізованим підприємством "УкрРосХим" (в тексті договору - постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" (в тексті договору - покупець) було укладено договір постачання № 810 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець оплатити і прийняти мінеральні добрива упродовж 2012 року згідно виставлених рахунків і підписаних сторонами Специфікацій (пункт 1.1. договору).

Пунктом 2.1. договору сторони дійшли згоди про те, що термін оплати товару узгоджується сторонами в специфікації.

Відповідно до специфікацій № 1 від 18.09.2012, № 2 від 19.09.2012, № 3 від 21.09.2012 та № 4 від 24.09.2012 термін оплати товару - до 30.09.2012 з моменту підписання даних специфікацій.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містить стаття 712 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, що поставлений за договором, ПСП «УкрРосХим» звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.07.2014 у справі № 927/807/14 позовні вимоги ПСП «Батьківщина» були задоволені в повному обсязі, стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" 336 244,50 грн заборгованості та 6 724,89 грн судового збору.

05.08.2014 Господарським судом Чернігівської області видано судовий наказ про примусове виконання рішення суду від 22.07.2014.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Господарським судом Чернігівської області при винесенні рішення у справі № 927/807/14 встановлено факт заборгованості з оплати товару, поставленого за договором.

На момент подання позову, що розглядається у даному провадженні, рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.07.2014 у справі №927/807/14 виконано повністю 03.11.2014, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача (а.с. 39-41).

Зважаючи на вказане, позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення інфляційних витрат в сумі 41 507,13 грн, трьох відсотків річних в сумі 24 466,54 грн та 30% штрафу від вартості поставленого товару в сумі 336 244,50 грн у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство України не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог апелянт, як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і в апеляційній інстанції зазначає, що договір постачання від 18.09.2012 № 810 між ним та позивачем не укладався, у зв'язку з чим відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання справжності підпису директора СТОВ «Батьківщина» Дмитренка О.М., вчиненого на спірному договорі.

Відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта є видом доказу, на підставі якого суд може встановити наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 № 4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 35 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що в даній справі відсутня потреба у встановленні фактичних даних, що входять до предмету доказування, оскільки предметом позову є стягнення інфляційних нарахувань, відсотків річних та штрафних санкцій за прострочку оплати за поставлений товар.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду та вважає за необхідне зазначити, що факт укладення спірного договору не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки вказана обставина встановлена рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.07.2014 у справі №927/807/14, яке набрало законної сили та є обов'язковими на всій території України.

СТОВ «Батьківщина» в ході судового розгляду справи №927/807/14 заперечень щодо укладення договору поставки та доказів на їх підтвердження не надавало, з клопотанням про призначення судової експертизи до суду не зверталося.

Під час апеляційного провадження представники відповідача наголосили на тому, що відповідач був позбавлений можливості заявити таке клопотання під час розгляду справи №927/807/14 у суді першої інстанції у зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся без участі відповідача.

Однак, колегія суддів такі твердження находить необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зі змісту рішення Господарського суду Чернігівської області від 22.07.2014 вбачається, що відповідач не направив свого уповноваженого представника для участі у справі № 927/807/14, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, зважаючи на отримання уповноваженою особою 05.06.2014 ухвали про порушення провадження у даній справі від 03.06.2014.

З наведеного слідує, що відповідач мав можливість скористатись своїми правами, наданими йому частиною 1 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, та заявити клопотання про призначення судової експертизи під час розгляду справи №927/807/14 Господарським судом Чернігівської області.

Згідно з частиною 1 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи справжності підпису директора СТОВ «Батьківщина» на договорі постачання у даній справі.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 41 507,13 грн інфляційних витрат та 24 466,54 грн трьох відсотків річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 70 772,30 грн інфляційних втрат та 28 074,93 грн трьох процентів річних у повному обсязі.

Водночас, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язань позивач заявляє до стягнення з відповідача 30 % штрафу від вартості поставленого товару, який за розрахунком позивача становить 336 244,50 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у разі прострочення платежу за договором за товар який постачається з відстрочкою, покупець повинен сплатити постачальнику штраф в розмірі 30% від вартості поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.07.2014 у справі № 91/27/807/14 встановлено, що позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачеві товар на загальну суму 1 086 244,50 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати отриманого за договором товару, а тому колегія суддів вважає, що штрафні санкції були застосовані позивачем з дотриманням вимог чинного законодавства та умов договору.

Судова колегія, здійснивши перерахунок штрафу, встановила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу у повному обсязі у розмірі 325 873,35 грн (1 086 244,50 грн х 0,3).

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Чернігівської області від 25.12.2014 року у справі №927/1803/14 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Батьківщина" без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Батьківщина" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2014 року у справі №927/1803/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2014 року у справі №927/1803/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/1803/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Г.А. Жук