ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа № 926/326/15

За позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Михайлівське», с. Михайлівка Глибоцького району Чернівецької області,

до Михайлівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області,

про визнання права власності на нерухомість

Суддя Паскарь А.Д.

Представники сторін:

від позивача - Білоус І. Г., голова ліквідаційної комісії, Комерзан З. Д., довіреність від 16.03.2015.

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Михайлівське» звернулося до Михайлівської сільської ради з позовною заявою про визнання права власності на нежитлову будівлю - склад зерновий літера «А» загальною площею 803,3 м кв., який розташований по вул. Сонячна, 41, с. Михайлівка Глибоцького району Чернівецької області.

Позов обґрунтовується тим, що 19.08.2010 загальні збори учасників СТОВ «Михайлівське», яке є правонаступником КСП ім. Шевченка, прийняли рішення про ліквідацію товариства. Кредиторська заборгованість позивача перед управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області складає більше 160 тис. грн. Склад зерновий знаходиться на балансі товариства, однак документи про право власності на земельну ділянку, на якій розміщений склад, відсутні, що унеможливлює погашення зазначеної заборгованості.

Михайлівська сільська рада позов визнає у повному обсязі та заявила клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Викладені в ухвалах від 03.03.2015, 17.03.2015 та 07.04.2014 вимоги суду про надання доказів про те, що позивач є власником або користувачем земельної ділянки, на якій розташований зерновий склад, а також документи, які свідчили б про те, що будівництво складу було здійснено його попередником, тобто КСП ім. Шевченко (кошторис, акт прийому будівлю складу в експлуатацію тощо), позивачем не виконано та про причини неподання зазначених доказів письмово, суд не повідомлено.

Ураховуючи, що встановлений двохмісячний строк для розгляду справи закінчується 05.05.2015, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про безпідставність позову.

Статут сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Михайлівське» затверджено установчими зборами від 10.01.2000 (протокол № 1) та зареєстровано Глибоцькою районною державною адміністрацією від 23.02.2000 за № 30812842.

Відповідно до пунктів 1.1,1.3 змін (доповнень) № 1 до статуту СТОВ «Михайлівське», затверджених зборами його учасників 08.06.2000 (протокол № 2) та зареєстрованих Глибоцькою райдержадміністрацією 30.06.2000, товариство створено восьма громадянами України - членами КСП ім. Шевченка в результаті реорганізації останнього, згідно рішення загальних зборів членів КСП від 17.12.1999 та виконання Указу Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 «Про невідкладені заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» з метою збереження цінностей господарства, використання землі колишнього КСП ім. Шевченка шляхом об'єднання майнових земельних паїв, грошових коштів засновників, залучення на умовах оренди земельних часток паїв і майнових паїв у групи власників цих часток, отримання прибутку, нарощування виробництва сільськогосподарської продукції та іншого. Товариство є правонаступником прав та обов'язків КСП ім. Шевченка, згідно передаточного балансу станом на 01.05.2000.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом частини другої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не набувається. Разом з цим, частина п'ята вказаної статті передбачає одне із виключень з цього правила. Відповідно до названої норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п'ятої статті 376 ЦК України допускається законодавством при наявності двох обставин: 1) позивач є власником (користувачем) земельної ділянки; 2) таке будівництво не порушує права інших осіб.

Однак витребувані господарським судом докази про те, що будівництво зернового складу здійснено КСП ім. Шевченка згідно діючого на той час порядку (кошторис, акт прийому будівлі в експлуатацію тощо), а також про те, що позивач є власником або користувачем земельної ділянки, на якій розташований зерновий склад, позивачем не надано.

З довідки Відділу Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області від 16.02.2015 № 34-28-0.2-244/2-15 видно, що земельна ділянка за межами населеного пункту с. Михайлівка, вул. Сонячна, 41, за кадастровим номером , площею 0,1978 га, цільове призначення якої є інше сільськогосподарське, на яку правопосвідчуючі документи, що фіксують право власності (користування), відсутні, перебуває у власності держави.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області від 23.03.2015 № 20197455 у державній реєстрації права власності на будівлю зазначеного складу відмовлено у зв'язку з тим, що подані позивачем документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають встановленим вимогам.

З листа Михайлівської сільської ради від 14.02.2015 № 58 також убачається, що земельна ділянка площею 0,1900 га по вул. Сонячній, 41, на якій знаходиться склад, розташована за межами с. Михайлівка та відноситься до земель державної власності сільськогосподарського призначення, у зв'язку з чим СТОВ «Михайлівське» не є ані власником, ані користувачем названої земельної ділянки.

Таким чином, матеріали справи достеменно свідчать про те, що будівля складу зернового, на який позивачем заявлено позов про визнання права власності, являється самочинним будівництвом, яке знаходиться на земельній ділянці, що належить державі.

Викладене дозволяє зробити єдиний правильний висновок про те, що Михайлівська сільська рада не вправі розпорядитися земельною ділянкою, яка не належить територіальній громаді с. Михайлівка. Відтак, суд дійшов висновку, що позов пред'явлений до неналежного відповідача.

Відповідно до частини другою статті 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що заміна первісного відповідача належним відповідачем є правом, але не обов'язком суду, яка здійснюється за згодою позивача. Ураховуючи, що позивач, як вже було зазначено вище, не є власником (користувачем) земельної ділянки, на якій знаходиться будівля складу, суд не вбачає підстав для здійснення такої заміни.

Частиною третьою статті 43 ГПК України встановлено, що визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим. У цьому зв'язку визнання відповідачем безпідставного позову суперечить фактичним обставинам та матеріалам справи, а тому судом до уваги не приймається

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові.

Суддя А. Паскарь