РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/3904/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Жара»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел»
Проповернення не використаних коштів 279 549, 51 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Тягнирядно О.М. - за дов.;

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на свою користь суму здійсненої попередньої оплати в розмірі 267 873, 17 грн. за агентським договором №0121/3 від 21.01.2014р., пені в розмірі 3 287, 87 грн. за невиконання умов договору, 3% річних в розмірі 352, 27 грн. та втрат від інфляції в розмірі 8 036, 20 грн.

Уповноважений представник Відповідача у судові засідання не з'являвся, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 23.02.2015р. про порушення провадження у справі, ухвалою суду від 19.03.2015р. про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 02.04.2015р. про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел»: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 6-А.

Водночас, ухвали суду від 23.02.2015р., 19.03.2015р. та 02.04.2015р. направлені на адресу відповідача: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 6-А, що підтверджується повернутими суду рекомендованими повідомлення про вручення зазначених ухвал з зазначенням: „ вручено уповноваженому ".

Тому повернення суду рекомендованих повідомлень про вручення ухвал суду від 23.02.2015р., 19.03.2015р. та 02.04.2015р. з зазначенням: „ вручено уповноваженому " з урахуванням конкретних обставин даної справи є належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, тому спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Турстична компанія «Жара» (Турагентом, Позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел» (Туроператором, Відповідачем) було укладено Агентський Договір №0121/3 (далі - Договір), за умовами якого Позивач зобов'язався за дорученням та від імені Відповідача за винагороду здійснювати посередницьку діяльність по укладенню договорів на туристичне обслуговування з третіми особами (туристами).

На виконання умов Договору, Позивачем були укладені Договори на доручення бронювання туристичного обслуговування з фізичними особами, а саме: Договір від 16.12.2014р. з Юрко Сергієм, Договір від 08.01.2015р. з Поповою Елизаветою, Договір від 09.01.2015р. з Бжежитская Е., Договір від 12.01.2015р. з Кондрашовим Борисом, Договір від 12.01.2015р. з Россихіним Андрієм, Договір від 12.01.2015р. з Гаєвським Леонідом.

Відповідно до п. 4.3. Договору Позивач взяв на себе зобов'язання протягом двох банківських днів з моменту виставлення рахунку, але не пізніше термінів, встановлених правилами використання тарифів, оплатити Відповідачу вартість Замовлення в повному обсязі.

Судом встановлено, що Позивачем впродовж дії Договору отримано від Відповідача рахунки-фактури на виконання Договорів на доручення бронювання туристичного обслуговування з фізичними особами, а саме:

- №SF283958 від 15.12.2014р. на суму - 51 440, 00 грн.;

- №SF284292 від 17.12.2014р. на суму - 41 060, 06 грн.;

- №SF286678 від 13.01.2015р. на суму - 48 761, 64 грн.;

- №SF286915 від 13.01.2015р. на суму - 20 120, 35 грн.;

- №SF286838 від 05.01.2015р. на суму - 31 186, 94 грн.;

- №SF286470 від 09.01.2015р. на суму - 37 651, 98 грн.;

- №SF286467 від 09.01.2015р. на суму - 37 651, 98 грн.;

На виконання умов п. 4.3. Договору Позивачем перераховано на розрахунковий рахунок Відповідача вартість туристичних послуг у розмірі 267 873, 17 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1716 від 15.12.2014р., № 1729 від 17.12.2014р., №1780 від 09.01.2015р., №1781 від 09.01.2015р., №240 від 13.01.2015р., №246 від 13.01.2015р., №1800 від 15.01.2015р.

Згідно п. 4.5. Договору, розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний рахунок Відповідача.

Відповідно до п. 3.1.3. Відповідач зобов'язаний проводити бронювання туристичних послуг у своїх партнерів, згідно з прийнятими до виконання Замовленнями Позивача.

Проте, всупереч п. 3 Договору Відповідачем не було проведено бронювання, які були надані Позивачем, згідно з виставленими рахунками та договорами на доручення бронювання туристичного обслуговування з фізичними особами та не повернуто грошові кошти, які були перераховані Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача в сумі 267 873, 17 грн.

У зв'язку з припиненням відправки туристів на відпочинок Позивачем на адресу Відповідача направлялись листи-претензії №2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 від 16.01.2015р., з вимогами про повернення не використаних коштів, які були оплачені за туристичні послуги згідно з договорами доручення бронювання туристичного обслуговування з фізичними особами, але до теперішнього часу не отримано від Відповідача жодних відповідей та кошти не повернуті на розрахунковий рахунок Позивача.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ст. 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

Статтею 303 ГК України передбачено, що комерці йний агент несе відповідальність у повному обсязі за шкоду, заподіяну суб'єкту, якого він представляє, внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов'язків, якщо інше не передбачено агентським договором.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

За своєю правовою природою, Агентський Договір №0121/3 від 21.01.2014 року, укладений між Позивачем та Відповідачем є Договором про надання послуги та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на підставі Договору Відповідачем не проведено бронювання туристичних послуг, згідно з прийнятими до виконання Замовленнями Позивача та не повернуто Позивачу грошових коштів за зазначене бронювання в розмірі 267 873, 17 грн. на вимоги Позивача.

Таким чином, факт заборгованості Відповідача перед Позивачем на суму 267 873, 17 грн. за не проведення бронювання туристичних послуг суду належним чином доведений.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач не виконав свої зобов'язання щодо бронювання туристичних послуг на суму 267 873, 17 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Факт наявності боргу у Відповідача за Агентським Договором від 21.01.2014р. за №0121/3 у сумі 267 873, 17 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вимога позивача про стягнення з Відповідача грошової суми пені в розмірі 3 287, 87 грн. за невиконання умов Договору не підлягає задоволенню з підстав нижче наведених:

За правилами ст. 208 ЦК України правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з зазначених норм закону, згоди щодо застосування такого виду відповідальності, як пеня, сторони мають досягти у письмовому вигляді.

Як вбачається з тексту Договору, письмової згоди про застосування відповідальності у вигляді пені за порушення строків виконання, відповідно до п.2 ст.231 ГК України сторони не досягли, а тому, вимога позивача стягнути з відповідача пеню в сумі 3 287, 87 грн. за порушення строків виконання зобов'язання визнається судом необґрунтованою.

При цьому, посилання позивача на норми ст. 231 Господарського кодексу України, з урахуванням якої він вимагає стягнути з відповідача зазначену пеню, суд визнає помилковими з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зазначеною нормою врегульований лише розмір неустойки, проте вона не відміняє дію норм закону, якими встановлена обов'язкова письмова форма для згоди сторін щодо застосування такого виду відповідальності як неустойка (штраф, пеня).

Розмір неустойки має бути встановлений або договором або актом цивільного законодавства, і лише у випадку, коли у договорі сторін або в акті цивільного законодавства передбачено застосування такого виду відповідальності за порушення зобов'язання як неустойка, а її розмір при цьому не встановлений, буде правомірним застосувати розміри неустойки, встановлені ч. 2 ст. 231 ГК України, за наявності обставин, якими в цій статті обумовлено їх застосування.

Враховуючи, що у тексті Договору сторони такої згоди не досягли, а акт цивільного законодавства, в якому б йшлося про можливість застосування до відповідача у спірному випадку відповідальності у вигляді стягнення неустойки за порушення зобов'язань, позивачем не вказаний, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 287, 87 грн. задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо стягнення з Відповідача суми 3% річних в розмірі 352, 27 грн. та втрат від інфляції в розмірі 8 036, 20 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Судом при прийнятті рішення прийнято до уваги п. 5.2 Постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», в якій зазначено, шо обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, застосування судом ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати, перерахованої за Агентським Договором, не є грошовим зобов'язанням в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли обов'язок відповідача щодо проведення бронювання туристичного обслуговування з фізичними особами мав бути здійснений, до дня фактичного проведення бронювання туристичного обслуговування з фізичними особами або повернення Позивачу суми попередньої оплати за Агентським Договором. Договором може бути встановлений обов'язок Відповідача сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від Позивача. Як вбачається із встановлених судом обставин справи, Агентським Договором такий обов'язок не передбачений, тому підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача суми 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013р. у справі №3-30гс13.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову Позивачу в задоволені позовних вимог у частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми попередньої оплати проведеної останнім на користь Відповідача на виконання умов Агентського Договору від 21.01.2014р. №0121/3 в розмірі 267 873, 17 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 6, корп. 2; Код: 33782884) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Жара» (юридична адреса: 65069, м. Одеса, вул. Г. Сталінграда, 64, кв. 28; фактична адреса: 65014, м. Одеса, вул. Канатна, 16; Код: 34994999) суму здійсненої попередньої оплати за невиконання умов Агентського Договору від 21.01.2014р. №0121/3 в розмірі 267 873 (двісті шістдесят сім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 17 коп. та судовий збір в розмірі 5 600 (п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті частині позову, а саме в задоволенні вимоги про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.04.2015р.

Суддя І.І.Борисенко