ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Справа № 926/1628/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу за вих.№ 10-08-00715 від 27.02.15 Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернівецькій області, м.Чернівці

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.02.15

у справі № 926/1628/14

за позовом заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідача 1 Квартирного експлуатаційного відділу м. Чернівці

до відповідача 2 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

про визнання недійсним договору оренди

За участю представників:

прокурор - Продан О.С.

від позивача - Попович Ю.І. - представник;

від відповідача 1 - Чернушка С.І. -представник;

від третьої особи - Сопко С.П., Стефанишин О.Б. -представники, Комаровська І.П. - начальник регіонального відділення;

від відповідача 2 - не з'явився;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 926/1628/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 26.03.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.15 розгляд апеляційної скарги відкладено за клопотанням відповідача 1 на 23.04.15.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.02.15 у справі №926/1628/14 (суддя Гурин М.О.) в задоволенні позову відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив наступне: 2 липня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області надана позитивна рецензія на звіт про оцінку в якій зазначено, що звіт про оцінку у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки, всі відомості в даному акті щодо вартості майна тотожні з відомостями в звіті про оцінку та рецензія на звіт про оцінку. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що 10.07.12 Регіональним відділенням Фонду державного майна України погоджено розрахунок орендної плати. Також, місцевим господарським судом зазначено, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області, перевіривши проект договору оренди, листом повідомлено, що не заперечує проти укладення договору оренди нерухомого військового майна і жодним чином не зазначає про порушення процедури чи порядку укладення договору, погодження документів, та не зазначає про необхідність надання (надіслання) Фонду акту оцінки.

Зважаючи на наведене, судом першої інстанції зазначено, що у даному випадку має місце помилка, яка виникла по вині як відповідача 1 так і третьої особи, може бути виправлена в позасудовому порядку без визнання недійсним договору оренди.

Також, Господарським судом Чернівецької області вказано на на неправомірність дій посадових осіб Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області, які ніяк не узгоджуються з позицією департаменту координації розробки та виконання програмних документів, оцінки та розпорядження об'єктами державної власності управління з питань оціночної діяльності Фонду державного майна України.

Крім того зазначено, що законодавством визначено, що акт оцінки нерухомого військового майна "погоджується", а не повторно рецензується, оскільки акт оцінки фактично містить в собі відомості вже прорецензованого звіту про оцінку нерухомого майна.

Також, судом першої інції взято до уваги рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії" від 24 червня 2003 року відповідно до якого наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Зважаючи на наведене, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.02.15 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задоволити та визнати недійсним договір оренди №9/2012 від 28.09.12.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме не враховано положення ст..7 ЗУ «Про господарську діяльність в Збройних Силах України» відповідно до якого акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України. Також, скаржником зазначено, що відповідно до п.2.4 Положення про Порядок створення та діяльності комісій з оцінки вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду, основними завданнями та функціями з оцінки військового майна є, окрім іншого, подання акта оцінки військового майна на погодження до Фонду державного майна України чи його регіональних відділень (представництв) і затвердження начальниками військових органів. Крім того, апелянт вказує на те, що судом не взято до уваги ст.13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до якої рецензування звіту про оцінку майна (акта про оцінку майна) є обов'язковим.

Також, апелянт зазначає про те, що за результатами роботи Комісія складає акт оцінки майна, підписує його та приймає рішення про надання акта оцінки військового майна на погодження до Фонду державного майна України чи його регіональних відділень (представництв), що фіксується в протоколах Комісії.

Разом з цим, скаржник вказує, що місцевим господарським судом не взято до уваги того, що КЕВ м.Чернівці не зверталося за рецензуванням та погодженням акта оцінки до регіонального відділення Фонду державного майна, а отже , на думку апелянта, акт оцінки військового майна залишився не завізованим, не погодженим та не затвердженим, що є підставою для визнання недійсним договору оренди.

Також, скаржник вказує на те, що незважаючи на рецензування Фондом державного майна України по Чернівецькій області на звіту про оцінку майна та на те, що відомості в акті оцінки майна є тотожними відомостям які містяться в звіті про оцінку майна, рецензування підлягає кожен документ окремо, оскільки , відповідно до ст..12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є різними поняттями, які не можна ототожнювати. Дана обставина, на думку апелянта, не була врахована місцевим господарським судом під час прийняття рішення у справі.

24 березня 2015 року на адресу суду від апелянта надійшли доповнення до апеляційної скарги (на вимогу суду надано докази надіслання зазначених доповнень іншим учасникам судового процесу) в яких містяться додаткові обставини на підтримку апеляційної скарги, а саме зазначено про те, що місцевим гоподарськимс судом безпідставно, на думку скаржника взято до уваги лист Фонду ДМУ (від 11.04.13 №3650) направлений на запит ТОВ «Терра Ностра», оскільки зазначений лист не має жодного відношення до даної справи. Також в доповненнях, скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано роз'яснення Фонду державного майна України надані листом від 31.12.13 стосовно договорів оренди акти оцінки майна яких не прорецензовані та не погоджені, в яких чітко визначено порядок оцінки вартості військового майна, що передається в оренду.

9 квітня 2015 року Міністерством оборони подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, про те, що доводи на які посилається апелянт не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції викладених в оскарженому рішенні,а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

21 квітня 2015 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ФОП ОСОБА_2, в якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін зважаючи на його законність та обґрунтованість.

23 квітня 2015 року прокурором подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримує доводи викладені в апеляційній скарзі та просить апеляційну скаргу задоволити, а рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач 2 участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, причини не явки суду не повідомив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що розгляд справи вже відкладався, беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача 2.

У судовому засіданні присутні представники учасників судового процесу навели свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі доповненнях до апеляційної скарги та відзивах на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2012 року на замовлення КЕВ м. Чернівці, згідно з договором про проведення оцінки майна №26 від 06.04.12 оцінювачем виконано звіт про незалежну оцінку нерухомого військового майна: нежитлових вбудованих приміщень будівлі 29 гарнізонного Будинку офіцерів АДРЕСА_1 та визначено, що ринкова вартість об'єкта оцінки становить 209068 грн. з ПДВ (174223,00 грн. без ПДВ) (а.с. 112-113).

2 липня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області надана позитивна рецензія на звіт про оцінку в якій зазначено, що звіт про оцінку у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с. 115).

3 липня 2012 року комісією КЕВ складено акт оцінки вартості нерухомого майна, що підлягає передачі в оренду, розташованого у АДРЕСА_1 в якому визначено вартість майна 174223,00 грн. без ПДВ (ідентична вартість у звіті про оцінку) (а.с. 23) .

10 липня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України погоджено розрахунок орендної плати (а.с. 118).

Протоколом №12 засідання конкурсної комісії про визначення переможця конкурсу на право укладення договору оренди нерухомого військового майна - нежитлових вбудованих приміщень в будівлі АДРЕСА_1 від 07.08.2012 р. встановлено, що передача приміщення в оренду не потягне за собою зниження бойової та мобілізаційної готовності КЕВ м. Чернівці; переможцем конкурсу визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, яка запропонувала найбільший розмір орендної плати та найкращі умови експлуатації об'єкта оренди (а.с. 72).

5 вересня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України, перевіривши проект договору оренди, листом повідомив, що не заперечує проти укладення договору оренди нерухомого військового майна (а.с.70).

10 вересня 2012 року перший заступник начальника Головного КЕУ Збройних сил України, на підставі довіреності МОУ від 29.03.12 надав дозвіл на укладення договору оренди (а.с. 71).

28 вересня 2012 року між КЕВ м. Чернівці та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди нерухомого військового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору, орендодавець (відповідач 1 по справі) передає, а орендар (відповідач 2 по справі) приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 29,6 кв.м. в будівлі АДРЕСА_1 (далі - Майно), що перебуває на балансі КЕВ м. Чернівці розташоване за адресою: АДРЕСА_1 майно передається під розміщення торгівельного об'єкту продовольчих товарів та кафе.

Згідно п.п. 3.1. - 3.3. договору орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (травень 2012 р.) на рівні 1200,00 грн. за результатами конкурсу з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 р. №786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (травень 2012 р.0 1158,00 грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 10.1. договору визначено, що цей договір укладено строком до трьох років, що діє з 28.09.12 до 25.09.15 включно.

28 вересня 2012 року між сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с. 22).

Проведеною у КЕВ м.Чернівці перевіркою додержання вимог орендного законодавства щодо укладених та діючих договорів оренди нерухомого військового майна з'ясовано наявність у складі цих пакетів документів актів оцінки майна, які не прорецензовані та не погоджені регіональним відділенням, зокрема по договору оренди № 9/2012 від 28.09.12, нежитлових вбудованих приміщень площею 29,6 кв.м. в будівлі АДРЕСА_1 ( орендар - ОСОБА_2.).

Згідно з ч.1 ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (ч.3 ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру").

Формами представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб (ч.2 ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі № 1-1/99 з урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Зважаючи на наведене, заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону звернувся з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України до Квартирного експлуатаційного відділу м. Чернівці та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди № 9/2012 від 28.09.12, у зв'язку з недотриманням процедури, що передувала укладенню такого договору, а саме відсутністю погодження та рецензування акта оцінки майна.

Як зазначено вище, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи та оцінивши докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі, коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності (п.2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки, в той час як зобов'язанням є різновид цивільного правовідношення, яке може виникати як із договору, так і на інших підставах передбачених цивільним законодавством.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Аналогічне викладено у статті 180 Господарського кодексу України, якою зазначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Спірний договір оренди нерухомого військового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 28.09.12 по своїй правовій природі є договором найму (оренди).

За приписами статей 759, 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Стаття 284 цього Кодексу передбачає істотні умови договору оренди, відповідно до якої істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Пункт 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна зазначив, що відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Крім цього, стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачає істотні умови договору оренди, відповідно до якої істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Частиною 2 статті цього Закону встановлено, що укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, як підставу прокурором зазначено недотримання порядку проведення процедури оцінки майна, під час передачі КЕВ м.Чернівці нерухомого військового майна в оренду.

З приводу цього колегія суддів апеляційної інстанції зазначає:

Відповідно до абзаців п'ятого, шостого статті 7 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України" оцінка вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) (далі - Комісія), за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Відповідно до п. 1.2. Положення про порядок створення та діяльності комісій з оцінки вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду, затвердженого спільним наказом Фонду державного майна України та Міноборони України від 17.09.2001р. №333/1697 (надалі - Положення), комісії створюються при управліннях центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, службах забезпечення видів Збройних Сил України, військ оперативних командувань, квартирно-експлуатаційних частинах районів та відділеннях морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Комісії створюються наказами начальників військових органів за належністю відповідного військового майна. До складу комісій включаються представники військових органів, де перебуває на обліку військове майно. Комісія створюється в кількості 5-7 чоловік із залученням представника органу місцевого самоврядування (за згодою). Для оцінки нерухомого військового майна до складу комісій додатково включаються фахівці Фонду державного майна України або його регіональних відділень (представництв).

Роботу комісії організовує її голова, який призначається відповідним наказом начальника військового органу.

Відповідно до п. 2.4. вищенаведеного Положення основними завданнями та функціями комісії з оцінки військового майна є: складення акта оцінки військового майна за формою, що встановлюється Кабінетом Міністрів України, або звіту у разі проведення незалежної оцінки; подання акта оцінки військового майна на погодження до Фонду державного майна України чи його регіональних відділень (представництв) і затвердження начальниками військових органів.

З наведеного вбачається, що відповідно до Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України" оцінка як нерухомого так і рухомого військового майна з метою передачі його в оренду проводиться Комісією і оформлюється актом оцінки такого майна, який погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Згідно з ст.. 12 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення незалежної оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з абзацом третім статті 13 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", якщо оцінка погоджується, затверджується або приймаються органом державної влади, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) є обов'язковим.

Відповідно до цього, керуючись вказаними нормами та Положення про порядок створення та діяльності комісій з оцінки вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду, затвердженого наказом Фонду державного майна України, Міноборони України від 17.09.2001р. № 333/1697, представники Комісії від Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) на підставі запиту Міністерства оборони України або уповноваженого ним органу військового управління рецензують звіт про оцінку нерухомого військового майна, що передається в оренду, і надають пропозиції щодо можливості його використання для розрахунку орендної плати у формі рецензії на такий звіт. У разі потреби, за рішенням Комісії, рецензування звіту про оцінку нерухомого військового майна може бути проведено іншими особами, визначеними частиною другою статті 13 Закону про оцінку.

Згідно з абзацом першим статті 13 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.12 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області надана позитивна рецензія на звіт про оцінку в якій зазначено, що звіт про оцінку у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с. 115).

Поряд з цим, відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Положення про порядок створення та діяльності комісій з оцінки вартості військового майна, що підлягає передачі в оренду одним з основних завдань та функцій Комісії є складення акта оцінки військового майна за формою, що встановлюється Кабінетом Міністрів України, на своїх засіданнях, що є закритими.

На засіданні Комісії ведеться протокол. У разі потреби, отримання додаткової інформації щодо звіту про оцінку військового майна, процедури оцінки військового майна, Комісія має право залучати оцінювачів, які проводили його оцінку безпосередньо (за згодою).

З наведено вбачається, що відповідно до Положення після отримання рецензії на звіт про оцінку військового нерухомого майна Комісія на своєму засіданні розглядає і опрацьовує матеріали з незалежної оцінки та рецензування звіту про оцінку такого майна.

За результатами роботи Комісія складає акт оцінки такого майна, підписує його та приймає рішення про подання акта оцінки військового майна на погодження до Фонду державного майна України чи його регіональних відділень (представництв), що фіксується в протоколах засідання Комісії.

Саттею 13 Закону країни „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Фонд державного майна України чи його регіональні відділення (представництва) погоджують акт оцінки військового нерухомого майна, що передається в оренду, на підставі позитивного висновку рецензента щодо відповідності такого акта оцінки нормативно-правовим актам з оцінки.

Разом з цим, з матеріалів справи, а саме з акту оцінки вартості нерухомого військового майна, що підлягає передачі в оренду від 03.07.12, вбачається, що по -перше до складу комісії не входили представники від Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва), по - друге на такому акті відсутній напис про його рецензування і погодження.

Посилання місцевого господарського суду на те, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області надана позитивна рецензія на звіт про оцінку, а всі відомості в даному акті щодо вартості майна тотожні з відомостями в звіті про оцінку на який надана рецензія, то дана помилка (відсутність погодження акта) не може бути підставою для визнання договору недійсним, спростовуються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне:

Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, від 10.12.2003 №1891, визначені поняття, які вживаються у такому значені:

незалежна оцінка - визначення певного виду вартості майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання за договором із замовником;

стандартизована оцінка - оцінка, що здійснюється самостійно державними органами приватизації (органами, уповноваженими управляти державним майном) з використанням стандартної методології та стандартного набору вихідних даних, за результатами якої визначається оціночна вартість.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 Закону про оцінку.

Згідно ст. 12. Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

З наведеного вбачається, що звіт про оцінку майна та акт оцінки майна являють собою результати проведення оцінки майна але є різними поняттями, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта з цього приводу.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 7 ЗУ „Про господарську діяльність у Збройних Силах України" відповідно до якої акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України, акт оцінки майна від 03.07.12 підлягав погодженню та рецензуванню відповідно до вимог чинного законодавства.

Про дані обставини Фонд державного майна України надано роз'яснення листом від 31.12.13 № 10-36-16918 регіональному відділенню Фонду державного майна України по Чернівецькій області щодо оцінки вартості військового майна.

Врахувавши вищенаведене, судова колегія зазначає, що відповідно до вимог ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено порушення, що мало місце під час укладення договору, оренди, а саме відсутність погодження та рецензування акта оцінки нерухомого військового майна, що суперечить вимогам чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання договору оренди недійсним.

Також, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок місцевого господарського суду стосовно того, що у даному випадку мала місце неправомірність дій посадових осіб Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області, що призвело до помилки, яка виникла по вині як відповідача 1 так і третьої особи, проте така може бути виправлена в позасудовому порядку без визнання недійсним договору оренди.

З цього приводу, суд апеляційційної інстанції зазначає наступне:

Відповдно до Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.95 № 629, згідно з якою здійснюється оцінка нерухомого військового майна (будівель, споруд, приміщень), що передається в оренду, результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дня її проведення, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки. Якщо передбачений звітом- про незалежну оцінку нерухомого військового майна строк дії незалежної оцінки закінчився, такий звіт є недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 03.02.15 №205 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся до регіонального відділення ФДМУ по Чернівецькій області з проханням погодити акт оцінки вартості нерухомого військового майна, що підлягає передачі в оренду, розташованого у АДРЕСА_1 від 03 липня 2012 року.

Листом від 11.02.2015р. №11-02-00516 регіональне відділення ФДМУ по Чернівецькій області повідомило КЕВ м. Чернівці, що з огляду на те, що акт оцінки нерухомого військового майна складається на підставі висновку про його вартість, а висновок, який є результатам проведення незалежної оцінки майна (звіт про незалежну оцінку майна), на теперішній час втратив чинність, і те що назва об'єкта оцінки, яка зазначена в висновку про вартість нерухомого військового майна не відповідає назві об'єкта оцінки, яка зазначена в акті оцінки вартості нерухомого військового майна, орган приватизації повертає акт оцінки військового майна без розгляду.

З приводу цього місцевим господарським судом зазначено, що чинним законодавством не передбачений термін проведення рецензування звіту про оцінку майна. Рецензування здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також: за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності, тому рецензування проводиться для любого звіту про оцінку, у тому числі такого, строк дії якого сплинув. Такий висновок суду першої інстанції є безпідставним, оскільки, як зазначено вище, звіт про оцінку майна та акт оцінки майна є різними поняттями.

З наведеного вбачається, що регіональне відділення ФДМУ по Чернівецькій області не відмовилось проводити рецензування звіту про оцінку майна, а з об'єктивних підстав повернуло без розгляду акт оцінки військового майна. Зазначені обставини спростовують також твердження місцевого господарського суду про можливість виправлення помилки в позасудовому порядку.

Апеляційна інстанція також погоджується з доводами апелянта стосовно того, що посиланнн місцевого господарського суду на лист Фонду державного майна України направлений на запит ТОВ «Терра Ностра» по іншій справі, є безпідставним, оскільки стосується інших обставин та сторін, а відтак не може бути належним доказом у даній справі відповідно до вимог ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи та не були враховані місцевим господарським судом, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.02.15 у даній справі.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернівецькій області задоволити.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.02.15 у справі №926/1628/14 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задоволити.

3. Визнати недійсним договір оренди №9/2012 від 28.09.12 укладений між КЕВ м. Чернівці та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 нерухомого військового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

4. Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу м.Чернівці (58002, м.Чернівці, вул. Українська,43, ) в доход Державного бюджету України 1218 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції

5. Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу м.Чернівці (58002, м.Чернівці, вул. Українська,43, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України у Чернівецькій області (вул.Л.Кобилиці,21-а, м.Чернівці,58001,) 609 грн. в повернення сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.04.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.