ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. справа № 911/466/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», Одеська обл., м. Іллічівськ

до Дочірнього підприємства «Фуршет регіон», Київська обл., м. Ірпінь

про стягнення 4 643,38 гривень

за участю представників:

від позивача: Мостипанюк В.Р. (довіреність б/н від 02.02.2015)

від відповідача: Шавгулідзе В.В. (довіреність б/н від 18.11.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» (далі-ТОВ «Укркава»/позивача) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Фуршет регіон» (далі-ДП «Фуршет регіон»/відповідач) про стягнення 4 643,38 грн, з яких: 3 524,22 грн заборгованості за договором №ФР002008 від 05.06.2012, 118,11 грн пені, 821,48 грн інфляційних втрат та 179,57 грн 3% річних.

У відповідності до наданих суду пояснень, відповідач позов не визнав, але ані письмових пояснень щодо заперечень по суті, ані доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем надано не було.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2015 порушено провадження у справі №911/466/15 та призначено справу до розгляду на 24.02.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2015 розгляд даної справи було відкладено на 10.03.2015.

26.02.2015 та 16.03.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надходили клопотання про відкладення розгляду даної справи. Зазначені клопотання судом задоволено.

Ухвалами господарського суду Київської області від 10.03.2015 та 24.03.2015 розгляд даної справи відкладався на 24.03.2015 та 07.04.2015 відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2015 продовжено строк вирішення спору у даній справі на 15 днів в порядку ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07.04.2015 було оголошено перерву до 27.04.2015.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.06.2012 між ТОВ «Укркава» (далі-постачальник) та ДП «Фуршет регіон» (далі-покупець) було укладено договір №ФР002008 (далі-договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності до замовлень покупця, поставити товар, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 (п. 10.1 договору).

Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором виконав належним чином, здійснивши протягом січня-червня 2013 року на користь відповідача поставку товару загальною вартістю 3 524,22 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на видаткових накладних:

- РН-0000103 від 11.01.2013 на суму 460,80 грн,

- РН-0000222 від 22.01.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0000347 від 29.01.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0000555 від 12.02.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0000613 від 14.02.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0000799 від 26.02.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0000839 від 28.02.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0001509 від 09.04.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0001558 від 12.04.2013 на суму 460,80 грн,

- РН-0002168 від 23.05.2013 на суму 230,40 грн,

- РН-0002310 від 31.05.2013 на суму 460,80 грн,

- РН-0002760 від 27.06.2013 на суму 230,40 грн.

Товар за вказаними накладними від імені покупця (відповідача) був отриманий представниками останнього, які діяли на підставі: генеральної довіреності б/н б/д, дійсної до 31.12.2013, генеральної довіреності №23 від 01.01.2013, генеральної довіреності №41 б/д, дійсної до 31.12.2013, що видані відповідачем. Доказів скасування або визнання недійсними вищезазначених довіреностей суду не надано.

Вартість поставленого товару за вищезазначеними накладними підтверджується виставленими позивачем рахунками-фактурами:

- СФ-0000091 від 11.01.2013 на суму 460,80 грн,

- СФ-0000172 від 22.01.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0000265 від 29.01.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0000417 від 12.02.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0000467 від 14.02.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0000600 від 26.02.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0000632 від 28.02.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0001124 від 09.04.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0001173 від 12.04.2013 на суму 460,80 грн.,

- СФ-0001698 від 23.05.2013 на суму 230,40 грн,

- СФ-0001836 від 31.05.2013 на суму 460,80 грн,

- СФ-0002252 від 27.06.2013 на суму 230,40 грн. Копії зазначених документів містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за договором в частині оплати вартості поставленого товару згідно означених накладних не виконав, внаслідок чого за ним утворилось 3 524,22 грн заборгованості.

Непроведення відповідачем грошових розрахунків за спірними накладними підтверджується наданими суду довідками АБ «Південний» №18-9654БТ від 26.02.2015, Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» №50 від 24.02.2015, ПАТ «Державний ощадний банк України» №26-2/2910 від 23.02.20015. При цьому, 5 201,82 грн, сплачених відповідачем 06.03.2013 за договором, у відповідності до наданих позивачем пояснень, були зараховані в рахунок оплати накладних за попередній період, які не охоплюють спірні (липень-грудень 2012 року).

Наявність 3 524,22 грн заборгованості відповідача за договором підтверджується наданою суду довідкою позивача №20/02/01 від 20.02.2015, підписаною директором та головним бухгалтером ТОВ «Укркава» і скріпленою відбитком печатки позивача.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 3 524,22 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за накладними РН-0000103 від 11.01.2013, РН-0000222 від 22.01.2013, РН-0000347 від 29.01.2013, РН-0000555 від 12.02.2013, РН-0000613 від 14.02.2013, РН-0000799 від 26.02.2013, РН-0000839 від 28.02.2013, РН-0001509 від 09.04.2013, РН-0001558 від 12.04.2013, РН-0002168 від 23.05.2013, РН-0002310 від 31.05.2013, РН-0002760 від 27.06.2013 згідно договору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.9 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів. При цьому, сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 грн з кожного магазину.

З огляду наведеного, підписання відповідачем спірних накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості товару свідчить про прийняття відповідачем поставленого товару та, відповідно, породжує в останнього обов'язок щодо його оплати у повному обсязі.

Крім того, враховуючи відсутність доказів повного або часткового повернення відповідачем товару, поставленого за спірними накладними, як і ненадання останнім доказів, що строк виконання зобов'язань в частині оплати вартості поставленого за товару у передбачені договором строки не настав, суд дійшов висновку про порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, що є підставою для покладення на нього обов'язку по сплаті існуючої заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.05.2013 у справі № 5011-5/14825-2012.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи те, що станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленого позивачем товару не оплатив, а також те, що розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 524,22 грн заборгованості по оплаті вартості товару, поставленого за накладними РН-0000103 від 11.01.2013, РН-0000222 від 22.01.2013, РН-0000347 від 29.01.2013, РН-0000555 від 12.02.2013, РН-0000613 від 14.02.2013, РН-0000799 від 26.02.2013, РН-0000839 від 28.02.2013, РН-0001509 від 09.04.2013, РН-0001558 від 12.04.2013, РН-0002168 від 23.05.2013, РН-0002310 від 31.05.2013, РН-0002760 від 27.06.2013 згідно договору підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та визнана відповідачем у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 118,11 грн пені, 821,48 грн інфляційних втрат та 179,57 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за спірними накладними згідно договору.

Відповідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами статей 611, 625, 612 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, у відповідності до п. 7.9 договору, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів. При цьому, сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 грн з кожного магазину.

Таким чином, поставлений за договором товар підлягає оплаті після його реалізації, у той час, як розрахунок за такий товар має бути здійснений кожні 30 (тридцять) днів при умові, що сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 грн з кожного магазину.

Відповідно до статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання.

Приписами ст. 32-34 ГПК України, визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, враховуючи ненадання позивачем суду доказів, що підтверджують факт реалізації відповідачем товару, поставленого за спірними накладними, що унеможливлює встановлення судом моменту (дата, місяць, рік), з якого відповідач вважається таким, що прострочив у розумінні ст. 612 ЦК України, щодо обов'язку по оплаті вартості поставленого протягом січня-червня 2013 року товару згідно договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 118,11 грн пені, 821,48 грн інфляційних втрат та 179,57 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за спірними накладними не відповідає вимогам статей 611, 612, 625 ЦК України, ст. 230 ГК України, а тому задоволенню не підлягає.

Посилання ж позивача на те, що неповернення відповідачем поставленого товару свідчить про реалізацію відповідачем товару, а оплата такого товару має бути проведена не пізніше 60 днів з моменту його поставки визнаються судом неспроможними з огляду на умови та строки проведення грошових розрахунків, які погоджені сторонами у п. 7.9 договору.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230, 265 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Фуршет регіон» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 6А, ідентифікаційний код 37910542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Промислова, 14А, ідентифікаційний код 31541491) 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн 22 коп. заборгованості та 1 386 (одну тисячу триста вісімдесят шість) грн 65 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 29.04.2015.

Суддя В.А. Ярема