КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 910/21431/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

прокурор: Винник О.О. (посвідчення від 14.03.2013 № 015627);

від позивача 1: Асіпцова О.В. (довіреність від 03.02.2015 № 21/2015);

від позивача 2: Сіндряков О.В. (довіреність від 18.04.2014 № 14-104);

від відповідача: Святюк С.П. (довіреність від 01.10.2014 № 91/2014/11/05-6),

розглянувши матеріали апеляційної скарги

публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО»

на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014

у справі № 910/21431/14 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом заступника прокурора Деснянського району міста Києва

в інтересах держави в особі:

1) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України;

2) публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА

АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ»

до публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО»

про стягнення 214627,87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/21431/14 позов прокурора задоволено повністю та вирішено стягнути з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на користь ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» 171998,71 грн основного боргу; 18140,16 грн пені; три проценти річних в розмірі 5952,66 грн; втрати від інфляції в сумі 18536,34 грн. Також вирішено стягнути з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в доход Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4292,56 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/21431/14 і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 614, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216, 218, 230, 530 Господарського кодексу України, приписів постанови КМУ від 03.12.2008 № 1082 "Питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ", ст.ст. 47, 34, 43, 81, 83 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 у справі № 910/21431/14 апеляційну скаргу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» прийнято до провадження колегії суддів у такому складі: Суховий В.Г. (головуючий), Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її до розгляду в судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

За наслідками повторного автоматичного розподілу, призначеного розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Сухового В.Г. на лікарняному, апеляційну скаргу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передано на розгляд колегії суддів у такому складі: Федорчук Р.В. (головуючий), судді: Лобань О.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі № 910/21431/14 прийнято апеляційну скаргу ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до провадження визначеної колегії суддів та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

В судових засіданнях представник відповідача надав колегії суддів апеляційної інстанції усні пояснення, згідно із якими підтримав доводи, викладені в скарзі, та просив апеляційну скаргу задовольнити. Прокурор та представники позивачів надали пояснення, якими заперечили проти доводів, викладених в скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28 грудня 2012 року між НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», як продавцем, та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», як покупцем, укладено договір № 13/3411-БО-41 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцеві для заводу «ЕНЕРГІЯ «КИЇВЕНЕРГО» з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 150,00 тис. м3, у тому числі по місяцях кварталів.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 Договору).

У відповідності до пункту 5.2 Договору сторони погодили, що ціна за 1000 м3 газу становить 3509,00 грн без ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний на - 2 %, податок на додану вартість з ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 305,60 грн, крім того ПДВ - 20 % - 61,12 грн, всього з ПДВ 366,72 грн. До сплати за 1000 м3 природного газу - 3884,78 грн, крім того ПДВ -20 % - 776,96 грн, всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Загальна вартість Договору на дату його укладання становить 582717,00 грн, крім того ПДВ - 116544,00 грн, разом з ПДВ - 699261,00 грн (п. 5.5 договору).

Додатковою угодою від 18.07.20113 № 1 сторони погодили, що з 01 липня 2013 року викласти пункти 5.2 і 5.5 статті 5 договору в наступній редакції:

«5.2. Ціна за 1000 м3 газу становить 3459,00 грн без ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний на - 2 %, податок на додану вартість з ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 295,60 грн, крім того ПДВ - 20 % - 59,12 грн, всього з ПДВ 354,72 грн. До сплати за 1000 м3 природного газу - 3823,78 грн, крім того ПДВ -20 % - 764,76 грн, всього з ПДВ - 4588,54 грн.

5.5. Загальна сума вартості природного газу за Договором складається із сум вартості місячних поставок газу».

Так, відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно із частинами 1 і 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, протягом січня-грудня 2013 року позивач поставив, а відповідач прийняв газ обсягом 129,086 тис. м3 на загальну суму 604948,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками сторін (а.с. 20-31).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 (чотирнадцятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки товару.

Відповідно до ст. 692 ЦК України за договором купівлі-продажу покупець зобов'язаний оплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк.

Як встановлено вище, пунктом 6.1 Договору встановлено порядок оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір між сторонами судового процесу у даній справи виник внаслідок, як стверджує позивач, порушення покупцем - ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» грошового зобов'язання за Договором. Відповідач отриманий товар оплатив частково в сумі 432949,39 грн, що призвело до виникнення у ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» перед ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» заборгованості за поставлений газ в розмірі 171998,71 грн та звернення позивача з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача вказаної суми основної заборгованості, а також 18140,16 грн пені; 5952,66 грн 3 % річних та 18536,34 грн інфляційних нарахувань.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, підсумовуючи сукупність фактичних обставин даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено і, в той же час відповідачем жодними доказами, як того вимагають приписи процесуального законодавства, не спростовано. Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовної вимоги ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про стягнення з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованості, яка виникла в останнього внаслідок несплати отриманого природного газу, в сумі 171998,71 грн та із рішенням про задоволення позову в цій частині.

Як вказано вище, позивачем заявлені позовні вимоги щодо застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак, на думку відповідача, відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності шляхом стягнення з нього пені, 3 % та інфляційних нарахувань у зв'язку з тим, що прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором має місце у правовідносинах сторін Договору не з вини відповідача. Наведене відповідач обґрунтовує положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1082. Відповідач вважає, що заборгованість ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» перед ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» фактично є боргом держави Україна. Також на думку відповідача, до вказаних позовних вимог слід застосувати правила, встановлені ст. 233 ГК України, 551 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст 83 ГПК України, тобто зменшити розмір неустойки.

Колегія суддів відхиляє наведені вище доводи апелянта з огляду на таке.

Як встановлено вище, у правовідносинах сторін, які ґрунтуються на Договорі, існує порушення, допущене відповідачем в його грошовому зобов'язані, а тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), і як наслідок є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено сторонами в. п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи скаржника про відсутність його вини у несвоєчасній оплаті природного газу і, як наслідок, відсутність підстав для стягнення інфляційних і річних, колегія суддів відхиляє, адже за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11 та від 23.01.2012 у справі № 37/64).

Крім того, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Отже, відповідно до статті 617 ЦК України і статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Крім того, відповідачем заявлено суду апеляційної інстанції клопотання про призначення судової експертизи у справі з метою з'ясування питань щодо наявності у ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» фінансової можливості для виконання ним грошового зобов'язання за Договором у 2013 році.

Вказане клопотання колегією суддів відхиляється, оскільки як зазначено вище боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин справи та зазначених норм чинного законодавства, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» пені в сумі 18140,16 грн, 3 % річних в сумі 5952,66 грн та інфляційних втрат в сумі 18536,34 грн. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши здійснений місцевим судом розрахунок позовних вимог, визнає його вірним і обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/21431/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/21431/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/21431/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/21431/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 16 квітня 2015 року.