КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа№ 910/26671/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Пашкіної С.А.

секретаря судового засідання Ворони В.В.

У судове засідання з'явилися представники:

від позивача - Курочка М.І., дов. б/н від 02.06.2014 року;

від відповідача - Ялі К.А., дов. б/н від 04.06.2014 року.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.01.2015 року

у справі № 910/26671/14 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними

інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН»

про стягнення 14 326,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року по справі № 910/26671/14 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року по справі № 910/26671/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.04.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 року розгляд справи № 910/26671/14 відкладено на 22.04.2015 року.

21.04.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

21.04.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» було подано додаткові документи.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, за результатами якого справу № 910/26671/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Пашкіної С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 року вказаним складом суду було прийнято справу до свого провадження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року по справі № 910/26671/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2014 року, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2014 року та Вищого господарського суду України від 02.10.2014 року у справі № 910/10416/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 36 000 грн. встановлено наступне.

«23 жовтня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН» був оплачений рахунок-фактура відповідача № СФ-0000069 від 18.10.2013 року в сумі 6 000 грн. з призначенням платежу «За обслуговування заходу», а також 05.12.2013 року - сумі 30 000 грн. з призначенням платежу «Передплата за обслуговування заходу 21.12.2013 року».

Як правильно було встановлено судами попередніх судових інстанцій при розгляді справи, при здійсненні цих переплат передбачалось погодження між сторонами у справі суттєвих умов ресторанних послуг, що мали бути надані позивачеві відповідачем, згідно з якими відповідач зобов'язувався надати позивачу товар із продуктів харчування та послуги з організації харчування у приміщені ресторану «Роут66», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Глушкова, 11, а позивач - прийняти ці послуги та оплатити відповідно до рахунку.

Позивач замовив організацію та проведення святкового банкету на два дні у приміщенні ресторану відповідача.

Попереднє замовлення послуг та проведення заходу Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН» здійснило самостійно шляхом телефонного зв'язку на мобільний номер директора товариства відповідача Гачковської І.О. Після того, представником позивача було підтверджено замовлення тим самим шляхом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ФОРЕВЕР ЛІВІНГ ПРОДАКТС ЮКРЕЙН» 07.10.2013 року електронною поштою була направлена пропозиція, у якій було зазначено меню та його складові, кількість осіб, вартість товару (меню, послуг). Повторно такий самий лист був направлений відповідачем 08.10.2013 року, 16.10.2013 року, 18.10.2013 року, 29.11.2013 року, 06.12.2013 року та 19.12.2013 року у відповідності до побажань позивача (а.с.57-59). Усі зміни до святкового меню вносились після консультування з представниками позивача шляхом телефонних переговорів.»

Отже, в останній відкоригованій пропозиції були зазначені місце, час, кількість осіб, вартість товару (послуг). Ця пропозиція була надіслана Позивачем на адресу Відповідача електронною поштою 19.12.2013 року.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт відносин між сторонами, а також спосіб, у який було укладено договір між позивачем та відповідачем, вважається судом встановленим і таким, що не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судовими рішеннями у справі № 910/10416/14 не встановлювались обставини щодо суми договору та розміру заборгованості. Ухвалою Вищого господарського суду України у справі № 910/10416/14 від 03.11.2014 року було виправлено описку в судових рішеннях по даній справі, виключивши: абзац в рішенні Господарського суду міста Києва від 25.06.2014 року «Сума боргу з боку Позивача перед Відповідачем складає 8 697,40 грн.» (а.с. 86 т. 1), абзац в постанові Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2014 року «Сума боргу з боку позивача перед відповідачем складає 8 697,40 грн.» (а.с. 106 т. 1) та в постанові Вищого господарського суду України від 02.10.2014 року «Тому, решта суми боргу позивача перед відповідачем становила суму 8 697,40 грн.» (а.с. 129 т. 1), про що зазначено у резолютивній частині відповідної ухвали.

З огляду на вказане, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума заборгованості відповідача за укладеним договором підлягає доказуванню на загальних підставах, встановлених процесуальним законом.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 14 326,16 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу, з яких 3 071,52 грн. - вартість окремого замовлення у перший день святкування, 8 697,40 грн. - вартість наданих послуг та товарів у другий день святкування, а разом 11 786,92 грн. основної заборгованості, а також 2 236,09 грн. інфляційних втрат та 321,15 грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За правилами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач зазначає, що сума заборгованості складається з окремого замовлення у перший день святкування та наданих послуг та товарів у другий день святкування у розмірі 11 786,92 грн.

Крім того, він просить стягнути вказану суму, посилаючись на ч. 3 ст. 670 Цивільного кодексу України, якою передбачено, якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Задля підтвердження надання відповідачу послуг і товарів позивачем надано копії чеків та накладних (а.с. 25-27).

У поданих копіях, суми вказані у чеках та накладних, арифметично не збігаються з сумою основної заборгованості, заявленою позивачем до стягнення.

Оригіналів вказаних документів до суду подано не було.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача суми основного боргу в розмірі 11 786,92 грн. Також відмовлено у стягненні 2 236,09 грн. інфляційних втрат та 321,15 грн. 3 % річних, оскільки вимоги про їх стягнення є похідними від основної заборгованості.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 року № 6 встановлено, що «господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом».

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної заяви, оскільки позивачем належними, достатніми та достовірними доказами не доведено надання послуг та товарів відповідачу у розмірі 11 786,92 грн., які за твердженням позивача були надані відповідачу понад погоджену сторонами суму.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи та не спростували висновків рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року по справі № 910/26671/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-КОФЕ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року по справі № 910/26671/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/26671/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

С.А. Пашкіна

Повний текст рішення складено 24.04.2015 року.