ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 р. Справа № 914/930/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» (м. Львів)
до відповідача:Приватного підприємства «Шива» (м. Львів)
про:стягнення 500000 грн. 00 коп.

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Чеботар Є.О.

Представники:

Позивача:Сухоцька Ю.Р. - представник (довіреність від 19.03.2015р.)
Відповідача:не з'явився

20.03.2015 р. до господарського суду Львівської області за вх. № 961 поступила позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» до Приватного підприємства «Шива» про стягнення 500000 грн. 00 коп. боргу, що виник у зв'язку з порушенням відповідачем грошових зобов'язань передбачених умовами договору процентної позики від 15.02.2012 р. № 2012/02-15.

Ухвалою суду від 23.03.2015 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 23.04.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

22.04.2015 р. до суду за вх. № 16819/15 від представника позивача поступили витребувані судом документи.

Представник позивача позов підтримав, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду виконав частково, позов визнав повністю, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи), причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

22.04.2015 р. до суду за вх. № 16827/15 від відповідача поступила заява, в якій він повністю визнав позов та просить суд розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду спору по суті, відповідач позов визнав повністю, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, подав заяву про розгляд справи за відсутністю його представника, не представив доказів сплати заборгованості, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

15.02.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» (позикодавець) та Приватним підприємством «Шива» (позичальник) укладено договір процентної позики №2012/02-15 (надалі - Договір, оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи), відповідно до умов якого (п. 1.), позикодавець в порядку і на умовах, ви значених договором, зобов'язується надати позичальнику грошові кошти для будівництва об'єкту за адресою м. Львів, вул. Зубрівська, 38, у розмірі, визначеному договором, а позичальник зобов'язується прийняти та повернути їх позикодавцю у визначений договором строк, а також сплатити проценти за весь термін користування позикою в розмірі та в строк, встановлені договором.

У п. 2.1. Договору зазначено, що сума позики за договором становить 4000000,00 грн. Позикодавець може надавати суму позики в повному обсязі так і частинами.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 1% річних від суми фактично наданої позики (або її частини, з урахуванням п.2.3 договору) з дня фактичного надання до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається згідно п.5.3 договору.

У відповідності до п.1 додаткової угоди до договору процентної позики №20012/02-15 від 15.02.2015р. (в рамках договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р.) від 29.12.2012 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» та Приватне підприємство «Шива», склали цю додаткову угоду до договору процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012 р. про наступне: Сторони за договором процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012 р. вирішили змінити п.2.2 договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. та викласти його в наступній редакції: «п.2.2. За цим договором позичальник зобов'язаний з 01.01.2013р. сплачувати проценти в розмірі 25% річних від суми фактично наданої позики (або її частини, з урахуванням п.2.3 договору) з дня фактичного надання до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається згідно п.5.3 договору)».

Згідно з п.1 додаткової угоди до договору процентної позики №20012/02-15 від 15.02.2015р. (в рамках договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р.) від 27.06.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» та Приватне підприємство «Шива», склали цю додаткову угоду до договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. про наступне: Сторони за договором процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. вирішили змінити п.2.1 договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. та викласти його в наступній редакції: « 2.1. Сума позики за договором становить 6000000,00грн. Позикодавець може надавати суму позики в повному розмірі так і частинами.».

Відповідно до п.1 додаткової угоди до договору процентної позики №20012/02-15 від 15.02.2015р. (в рамках договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р.) від 24.07.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» та Приватне підприємство «Шива», склали цю додаткову угоду до договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. про наступне: Сторони за договором процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. вирішили змінити п.2.1 договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. та викласти його в наступній редакції: « 2.1. Сума позики за договором становить 8000000,00грн. Позикодавець може надавати суму позики в повному розмірі так і частинами.».

Пунктом 1 додаткової угоди до договору процентної позики №20012/02-15 від 15.02.2015р. (в рамках договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р.) від 01.12.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» та Приватне підприємство «Шива», склали цю додаткову угоду до договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. про наступне: Сторони за договором процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. вирішили змінити п.2.2 договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. та викласти його в наступній редакції: «п.2.2. За цим договором позичальник зобов'язаний з 06.11.2013р. сплачувати проценти в розмірі 27% річних від суми фактично наданої позики (або її частини, з урахуванням п.2.3 договору) з дня фактичного надання до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається згідно п.5.3 договору).».

У відповідності до п.1 додаткової угоди до договору процентної позики №20012/02-15 від 15.02.2015р. (в рамках договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р.) від 01.08.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» та Приватне підприємство «Шива», склали цю додаткову угоду до договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. про наступне: Сторони за договором процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. вирішили змінити п.2.2 договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. та викласти його в наступній редакції: «п.2.2. За цим договором позичальник зобов'язаний з 06.11.2013р. сплачувати проценти в розмірі 1% річних від суми фактично наданої позики (або її частини, з урахуванням п.2.3 договору) з дня фактичного надання до дня фактичного повернення позики. День фактичного повернення позики (її частини) визначається згідно п.5.3 договору).».

Приписами п.2.3 Договору встановлено, що у разі дострокового повернення частини позики проценти продовжують сплачуватись виходячи з неповерненої суми.

Відповідно до п.4 Договору, остаточною датою повернення позики є 03.06.2015р.

У п.5.1 Договору зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п.4.1 договору.

Згідно з п.1 додаткової угоди до договору процентної позики №20012/02-15 від 15.02.2015р. (в рамках договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р.) від 31.12.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» та Приватне підприємство «Шива» (надалі - Сторони), склали цю додаткову угоду до договору процентної позики №2012/02-15 від 15.02.2012р. про наступне: Сторони вирішили викласти Розділ 5 договору «Порядок повернення суми позики» у наступній редакції, додавши п.5.5: «п.5.5 позичальник зобов'язаний достроково повернути позикодавцю усю суму позики (або залишок несплаченої суми позики), а також усю суму процентів за користування позикою на письмову вимогу позикодавця, протягом п'яти календарних днів з моменту отримання від позикодавця такої письмової вимоги у разі, якщо за результатами господарської діяльності у 2014 році збитки позичальника будуть перевищувати 10000000,00грн. сторони домовились, що визнання розміру збитків позичальника відбувається шляхом аналізу позикодавцем балансу (звіту про фінансовий стан) позичальника по результатах його господарської діяльності у 2014 році, завірену копію якого позичальник зобов'язаний надати позикодавцю не пізніше 23.02.2015 року.».

Згідно з п.7.1 договір набуває чинності з дати надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що строк повернення позики, установлений в п.4.1, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до договору.

На виконання умов договору процентної позики №2012/02-12 від 15.02.2012р. та для підтвердження прийняття зобов'язань за договором позивачем з лютого 2012р. по січень 2015р. (останній переказ 26.01.2015р.) перераховувались періодично кошти на рахунок відповідача, які відповідачем отримано, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Відповідач суму позики сплачував частково, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

24.02.2015р. позивачем направлено на адресу відповідача претензію №59 з вимогою сплатити суму боргу.

У відповідь на претензію відповідач направив на адресу позивача лист у якому повідомив про скрутне матеріальне становище підприємства та відсутність можливості погасити суму боргу за договором та просив розстрочити строк повернення боргу частинами на три місяці, зобов'язуючись перерахувати перший платіж у розмірі 500000,00грн. у строк до 15.03.2015 р.

Проте, відповідач не здійснив перерахунок першого платежу у зазначений ним строк, чим порушив взяті на себе зобов'язання.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає, що борг відповідача станом на час вирішення спору складає 500000,00грн.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Приписами ст.625 ЦК України встановлено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст.1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 5 ст. 22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Частиною першою статті 78 ГПК України передбачено, що визнання позову відповідачем викладається в адресованих господарському суду письмовій заяві, що долучаються до справи.

Скориставшись наданим йому правом, відповідач подав до суду заяву від 22.04.2015 р. вих. № 59, якою визнав позов повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 та ч. 5 ст. 78 ГПК України, господарський суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

У суду відсутні підстави вважати, що визнання позову відповідачем суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

На час розгляду справи, відповідач позов визнав повністю, доказів оплати боргу не представив.

Враховуючи те, що позивачем представлено достатньо об'єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позов визнав повністю, доказів погашення заборгованості не представив, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Шива» про стягнення 500000 грн. 00 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 10000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 19.03.2015 р. № 4200 (долучено до матеріалів справи).

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» до Приватного підприємства «Шива» про стягнення 500000 грн. 00 коп. - задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Шива» (вул. Зубрівська, 38, м. Львів, 79066; ідентифікаційний код 23270044) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптіма-Капітал» (вул. Наукова, 7А, м.Львів, 79060; ідентифікаційний код 32800975) 500000 грн. 00 коп. боргу та 10000 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.