ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа № 911/562/13-г

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт», Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора

до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська обл., м. Бориспіль, МА «Бориспіль»

про стягнення 45403293,07 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сінкевич В.А. - довіреність № 01-22/6-100 від 17.01.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Аеросвіт» (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - відповідач) про стягнення 45403293,07 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на те, що протягом березня 2009 р. - вересня 2012 р. Позивачем було сплачено Відповідачу завищену ставку збору за обслуговування пасажирів Позивача в аеропорту, в зв'язку з чим Відповідач повинен повернути Позивачу грошові кошти в розмірі 45403293,07 грн. як такі, що були переплачені протягом вказаного періоду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.02.2013 р. (суддя Сокуренко Л.В.) порушено провадження у справі № 911/562/13-г та призначено її до розгляду на 05.03.2013 р.

На підставі Розпорядження Голови суду № 54-АР від 28.02.2013 р. було проведено повторний автоматизований розподіл справи № 911/562/13-г, за наслідком якого справу було передано для розгляду судді Наріжному С.Ю.

Ухвалою суду від 28.02.2013 р. справу було прийнято до свого провадження суддею Наріжним С.Ю. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався.

04.03.2013 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Відповідача від 01.03.2013 р. № 35-22/3-175 (вх. № 3952) про залучення додаткових доказів.

05.03.2013 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Відповідача від 04.03.2013 р. № 35-22/3-185 (вх. № 4006) про витребування доказів від Позивача.

05.03.2013 р. через відділ діловодства суду надійшла заява Відповідача від 04.03.2013 р. № 35-22/3-183 (вх. № 4007) про застосування строків позовної давності до позовних вимог в розмірі 3061290,43 грн.

05.03.2013 р. через відділ діловодства суду надійшов відзив Відповідача від 04.03.2013 р. № 35-22/3-186 (вх. № 4008) на позов, згідно якого Відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити у його задоволенні повністю.

01.04.2013 р. через відділ діловодства суду надійшли доповнення Відповідача від 29.03.2013 р. № 35-22/3-258 (вх. № 8579) до відзиву на позов.

16.04.2013 р. через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення Відповідача від 16.04.2013 р. № 35-22/3-280 (вх. № 9699) по суті позову.

16.04.2013 р. через відділ діловодства суду надійшли додаткові письмові пояснення Позивача від 15.04.2013 р. б/№ (вх. № 9708) по суті позову.

13.05.2013 р. у судовому засіданні представником Відповідача було подано клопотання від 13.05.2013 р. б/№ про призначення судово-економічної експертизи.

03.06.2013 р. у судовому засіданні представником Позивача було подано клопотання від 03.06.2013 р. б/№ про призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 03.06.2013 р. було призначено судову економічну експертизу, проведення якої було доручено Київському НДІ судових експертиз, а обов'язок оплати експертизи покладено на Позивача.

18.11.2013 р. матеріали справи були повернуті експертною установою до суду без виконання експертизи у зв'язку з відсутністю оплати судової експертизи.

13.01.2014 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Позивача від 13.01.2014 р. б/№ (вх. № 229/14) про призначення судової експертизи та доручення її проведення ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива».

Ухвалою суду від 13.01.2014 р. було призначено судову економічну експертизу, проведення якої було доручено ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», а обов'язок оплати експертизи покладено на Позивача.

19.03.2014 р. матеріали справи були повернуті експертною установою до суду без виконання експертизи у зв'язку з відсутністю оплати судової експертизи.

Ухвалою суду від 28.04.2014 р. було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському НДІ судових експертиз, а обов'язок оплати експертизи покладено на Відповідача. На вирішення експертизи було поставлено наступні питання: чи підтверджується первинними документами кількість трансферних пасажирів перевезених ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» через Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за період з 01.03.2009 р. по 15.09.2012 р. даним вказаним в позовній заяві; яка загальна кількість трансферних пасажирів прийнятих до перевезення ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» через Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за період з 01.03.2009 р. по 15.09.2012 р.; чи є документально обґрунтованою сума 45403293,07 грн. пасажирського збору за перевезення трансферних пасажирів через Міжнародний аеропорт «Бориспіль», нарахована ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» за період з 01.03.2009 р. по 15.09.2012 р. і заявлена до стягнення по справі. Якщо ні, то яка сума є документально обґрунтованою.

11.09.2014 р. матеріали справи були повернуті з експертної установи до суду разом з висновком експертів від 29.08.2014 р. № 5559/5560/14-45. При цьому відповідно до експертного висновку, за наявними в матеріалах справи документами визначити кількість трансферних пасажирів та суму за їх перевезення не видається за можливе.

Ухвалою суду від 15.09.2014 р. поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.10.2014 р.

Як пояснив у судовому засіданні 20.10.2014 р. представник Позивача, останнім не було в повному обсязі виконано клопотання судових експертів щодо надання додаткових доказів у зв'язку із значною їх чисельністю та обмеженим строком. Однак як зазначив представник Позивача, частина витребуваних матеріалів станом на дату судового засідання була подана до суду.

Ухвалою суду від 20.10.2014 р. призначено судову економічну експертизу вже з урахуванням наданих Позивачем для проведення експертизи матеріалів, проведення експертизи доручено Київському НДІ судових експертиз; обов'язок оплати судової експертизи покладено на Позивача.

Протягом жовтня 2014 р. - січня 2015 р. Позивачем для проведення судової експертизи було надано суду додаткові матеріали загальною кількістю 235 томів.

23.03.2015 р. до суду від експертної установи надійшов лист № 1358/1359/15-45 від 16.03.2015 р. з доданими матеріалами справи та додатками Позивача, і вказаним листом повідомлено, що судова експертиза залишена без виконання, оскільки до Інституту надійшов лист Позивача від 02.03.2015 р. № 1-1-03/20 щодо неможливості оплати призначеної експертизи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2015 р. поновлено провадження у справі № 911/562/13-г та призначено останню до розгляду на 20.04.2015 р.

В судове засідання 20.04.2015 р. з'явився представник Відповідача і надав пояснення у справі, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях і просив відмовити у задоволенні позову повністю. Позивач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У судовому засіданні 20.04.2015 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника Відповідача та дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

між Закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «Аеросвіт», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Аеросвіт» (перевізник, позивач у справі) та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (обслуговуюча компанія, відповідач у справі) виникли господарські відносини на підставі Додатку В1.1/02.1.1-14/23.9-39 від 01.01.2009 р., який в подальшому було замінено Додатком В1.1/02.1.1-14/23.9-62 від 01.05.2010 р., складених у відповідності до спрощеної процедури, де сторони погоджуються, що умови стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування від січня 2004 року, опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, повністю відображені у Додатку В, яким регулюються відносини з надання послуг по наземному обслуговуванню та сплату аеропортових зборів.

Вказаними Додатками сторонами узгоджено аеропортові збори за обслуговування повітряних суден і пасажирів Позивача у ДП «МА «Бориспіль» та зазначено, що збір за обслуговування пасажирів в аеровокзалі встановлюється за одного відправленого пасажира залежно від виду сполучення.

При цьому п. 2.2. визначено, що збір за обслуговування пасажирів в аеровокзалі для авіаперевізників становить: для міжнародних сполучень - 17,00 дол. США за кожного відправленого пасажира; для міжнародних сполучень - 8,50 дол. США за кожного відправленого трансферного пасажира, який прибув та відправляється на міжнародних рейсах; для внутрішніх сполучень - 2,50 дол. США за кожного відправленого пасажира.

Відповідні норми також відображені в Наказі Міністерства транспорту та зв'язку України № 337 від 26.03.2008 р. «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів у ДП «МА «Бориспіль».

Звертаючись з даним позовом Позивач зазначив, що Відповідачем було безпідставно отримано суми збору за обслуговування трансферних пасажирів в загальному розмірі 45403293,07 грн. за наступні періоди: 2009 рік - 2848600,51 грн., 2010 рік - 6765034,90 грн., 2011 рік - 19440752,18 грн. та січень-вересень 2012 року - 16348905,48 грн., оскільки Відповідачем виставлялися рахунки за трансферних пасажирів із повною вартістю збору, як за звичайних пасажирів.

Законом України «Про Державну програму авіаційної безпеки цивільної авіації» визначено, що трансферні пасажири - пасажири, які здійснюють пересадку з одного рейсу на інший.

Крім цього, в матеріалах справи наявний протокол від 27.11.2006 р. № П-02-15-2-5 Наради з питань обліку трансферних пасажирів від 10.11.2006 р., складений представниками сторін, в якому зазначено «враховуючи, що іншої альтернативи по визначенню трансферного пасажиру немає, всі присутні погодились з пропозицією авіакомпанії та вирішили взяти за основу Інструкцію з ідентифікації інформації, що розміщена в основних полях авіаквитків пасажирів, згідно якої трансферний пасажир для аеропорту Бориспіль - це пасажир, в авіаквитку якого аеропорт Бориспіль вказаний як проміжний пункт за маршрутом польоту».

Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на наявності електронних квитків, що підтверджують статус трансферного пасажиру та пред'явлення їх відповідачу для коригування виставлених рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, ані укладеними Додатками, ані Наказом № 337 не було встановлено порядок обліку трансферних пасажирів для правильного визначення суми аеропортового збору.

Разом з тим, як вказується Відповідачем та не спростовується Позивачем, в період з березня 2009 р. по вересень 2012 р. Позивачем не надавалися Відповідачу належним чином оформлені первинні документи та у встановлені строки, що підтверджують перевезення трансферних пасажирів, а наявність самого по собі електронного квитка не є підставою вважати його фактичне використання пасажиром.

Зокрема Позивачем не було надано доказів фактичного використання пасажиром квитка, як це передбачено Повітряним кодексом України та свого часу Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України «Про затвердження Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу»; не надані належні та допустимі докази, що підтверджують опублікування в системах бронювання збору за пасажирське обслуговування у розмірі 8,50 дол. США для трансферних пасажирів, фактичний продаж квитків за таким розміром збору та фактичне перевезення трансферних пасажирів.

При цьому враховуючи викладене вище, надана Позивачем значна кількість копій одних тільки електронних квитків не підтверджує заявлену позицію Позивача.

Зазначене також підтверджується листом Державної авіаційної адміністрації № 1.18-1380 від 19.02.2010 р., в якому зазначено, що електронні авіаційні квитки не можуть бути в повній мірі визнані в якості електронних документів, що безпосередньо пов'язано з невідповідністю національних та міжнародних стандартів.

Державна служба України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації листами від 29.03.2006 р. № 1.18-2205 на адресу ДМА «Бориспіль» та від 31.03.2006 р. № 1.18-2299 на адресу авіакомпаній повідомляє, що при проведенні щомісячних розрахунків між аеропортом та авіаперевізниками за обслуговування повітряних суден і пасажирів (на підставі попередніх щомісячних даних) авіаперевізники повинні надавати документи, підтверджуючі статус пільгових пасажирів, які були обслуговані в аеропорту за місяць. А саме, копії перевізних документів (авіаквитків) для трансферних пасажирів, які прибувають та відлітають на міжнародних рейсах.

У разі перевезення авіакомпанією пільгових категорій пасажирів зазначені документи повинні надаватись до аеропорту щомісячно до дати виписки рахунків, передбаченої відповідним договором про аеропорт не обслуговування.

У разі ненадання авіакомпанією документів, які б підтверджували категорії пільгових та трансферних пасажирів аеропорт має право не звільняти їх від збору за обслуговування пасажирів в аеровокзалі та збору за забезпечення авіаційної безпеки.

В матеріалах справи наявні помісячні акти приймання-здачі виконаних послуг згідно Додатків В від 01.01.2009 р. та від 01.05.2010 р., в яких зазначено, що виконавцем - ДП «МА «Бориспіль» надані, а замовником - ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» отримані в повному обсязі послуги, в т.ч.: зліт-посадка; стоянка; наземне обслуговування; безпека; пасажирський збір; вантажний збір; додаткові послуги. При цьому кількості трансферних пасажирів в актах приймання-здачі виконаних послуг не визначено. Вказані наявні акти підписані з боку Відповідача, однак Позивачем отримання зазначених послуг не заперечувалося.

При цьому Позивачем не надано документів, підтверджуючих статус трансферного пасажира, якими є роздруківка електронного квитка в поєднанні з посадковим талоном, у зв'язку з чим підтвердити факт використання заявлених та наданих Позивачем електронних квитків та взагалі факт здійснення перевезення пасажирів по заявленим Позивачем квиткам через Міжнародний аеропорт «Бориспіль» є фактично неможливим.

Як зазначалося вище, судом для забезпечення всебічного та повного дослідження обставин справи призначалися у даній справі 4 судово-економічні експертизи, 3 з яких не були проведені у зв'язку з невиконанням Позивачем обов'язку щодо оплати експертиз та ненадання необхідних для дослідження матеріалів.

Також суд відзначає, що судова експертиза у даній справі, яка була проведена 29.08.2014 р. та оплачена Відповідачем, фактично за наявних у справі матеріалів не підтвердила наявність заявленої Позивачем заборгованості.

Відносно заяви Відповідача про застосування строків позовної давності до частини вимог Позивача суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Постановою Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у п. 2.2. визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином враховуючи, що судом було встановлено відсутність порушеного права Позивача та необґрунтованість позовних вимог, заява Відповідача про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч приписам ст. 33, 34 ГПК України Позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої заборгованості, про що детально зазначено вище.

Таким чином суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, як необґрунтованих.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на Позивача. При цьому вартість проведеної у справі судової експертизи від 29.08.2014 р. склала 48600,00 грн., яка була сплачена Відповідачем, отже згідно ст. 49 ГПК України вказана сума підлягає стягненню з Позивача на користь Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт» (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора; ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль»; ) 48600 (сорок вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. витрат на проведення судової експертизи.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 27.04.2015 р.

Суддя С.Ю. Наріжний