ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

19.03.2015р. Справа №917/317/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МП Ефес", 3-й Аеропортовський провулок, 8/3, м. Одеса, Одеська область,65033

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область,39621

про стягнення 99861,11 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за Договором №0087-СН від 30.01.2014р. в розмірі 99861,11 грн., а саме: 68169,68 грн. - основного боргу, 3% річних - 1787,35 грн., 16292,55 грн. - інфляційних нарахувань., неустойка за порушення строку розрахунку - 13611,53 грн.

17.03.2015р. за вхідним № 3623(канцелярії суду) від відповідача надійшло клопотання, в якому ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" просить розглядати справу без участі представника відповідача. Суд подане клопотання прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

18.03.2015 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю "МП Ефес" Ю.В. Гонваров подав:

за вхідним № 3790(канцелярії суду) розрахунок стягуваної суми;

за вхідним № 3791(канцелярії суду) клопотання про розгляд справи без участі позивача. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

19.03.2015 року за вхідним № 3904(канцелярії суду) директор Товариства з обмеженою відповідальністю "МП Ефес" Ю.В. Гонваров на виконання вимог ухвали суду подав додаткові документи. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

Між Товариства з обмеженою відповідальністю "МП Ефес" (далі - Позивач ) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі- Відповідач) 30 січня 2014р. було укладено Договір поставки товару №0087-СН (далі - Договір №0087-СН).

Відповідно до умов Договору №0087-СН Постачальник (Позивач) зобов'язався поставити і передати у власність Покупця визначений договором товар, а Покупець (Відповідач) прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) вказана в Специфікаціях, у вигляді Додатків до даного Договору, які є невід'ємною їх частиною (п.1.1 та п.1.2 Договору №0087-СН).

Пунктом 1.3 Договору №0087-СН, визначена загальна ціна товару, що становить 67620,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п.6.1 Розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки (п.6.1 Договору №0087-СН).

Відповідно до Специфікації №1 до договору №0087-СН, визначено найменування, кількість та ціна товару для постачання - провод ПЭТ-155.

Передання товару Постачальником та приймання товару Покупцем здійснюється в місці здійснення поставки (п.8.1 Договору). Товар приймається Покупцем згідно видаткової накладної. Відвантаження товару Покупцю здійснюється після пред"явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей (п.9.2 Договору).

Позивачем надано видаткову накладну № РН-021401 від 14.02.2014р. відповідно до якої Відповідач отримав від Позивача товар (Емаль провід) на суму 68169,68 грн. з ПДВ. Товар було отримано за довіреністю № від 13.02.2014р. економістом Жаботинським Олегом Генадійовичем. Термін оплати настав 15.03.2014р.

Проте в передбачений вимогами п.6.1, 6.2. Договору №0087-СН 30-ти денний строк, покупець ПАТ "КСЗ", оплати за отриманий товар не здійснив.

Таким чином, розмір боргу Відповідача перед Позивачем за Договором №0087-СН від 30.01.2014р. становить 99 861,11 грн.

08.04.2014 року Позивачем на адресу відповідача було направлено лист направлено лист з проханням сплатити заборгованість, проте відповіді на зазначений лист Позивач не отримав.

24.06.2014 року Позивач повторно направив на адресу Відповідача лист (№ 312 від 24.06.2014 року) з вимогою виконати свої зобов"язання за договором поставки товару № 0087-СН та сплатити заборгованість у сумі 68169,68 грн., до якої було додано акт звірки взаємних розрахунків. На зазначений лист Позивач також відповіді не отримав.

13 жовтня 2014 року на адресу Відповідача рекомендованим листом було направлено претензію з вимогою негайно перерахувати суму заборгованості.

21.11.2014 року Позивач отримав від Відповідача лист - Повідомлення №40-21/573 від

31.10.2014 року відповідно до якого керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «МП ЕФЕС» було запрошено для участі у зборах кредиторів Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" щодо розгляду процедури санації Відповідача, які повинні були відбутися 20.11.2014 р. На доказ дати отримання Позивачем вищезазначеного Повідомлення надано копію листа Поштамту - ЦПЗ №1 за №6/12СТМ від 10.02.2015р. Оскільки повідомлення надійшло після проведення зборів кредиторів Відповідача, представник Позивача не прийняв в них участі.

Як стало відомо, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.01.2015 року по справі №917/2452/14 було відмовлено у затвердженні плану санації боржника - Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141, ) до порушення провадження у справі про банкрутство (схваленого на загальних зборах кредиторів Відповідача 20.11.2014 р.). Та відмовлено у введені мораторію на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод".

Враховуючи вищенаведені обставини та незважаючи на неодноразові звернення та претензію Позивача з проханням здійснити оплату за виставленим рахунком, Відповідач продовжував порушувати свої зобов'язання за Договором.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст.692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 99 861,11 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 99 861,11 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Відповідно до пунктів 10.6 Договору, у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки, що діяла під час порушення грошового зобов"язання від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем наданий суду розрахунок пені за період з 16.03.2014р. по 28.01.2015р. в розмірі 13 611,53 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору, розрахунок за товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки товару. Поставка Товару, відповідно до акту здачі-приймання робіт №90 від 14.02.2014р., податкової накладної №36 від 14.02.2014р., була здійснена 14.02.2014 року, отже зобов"язання відповідача по оплаті товару виникає з 15.02.2014р. по 16.03.2014р.

Таким чином, порушення строку розрахунку за поставлений товар виникає з 17.03.2014р.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, за період з 16.03.2014р. по 16.09.2014р. в розмірі 13 611,53 грн., суд прийшов до висновку, що останні є правомірними частково з урахуванням приписів п.6 ст. 232 ГК України, за період з 17.03.2014р. по 17.09.2014р. в розмірі 6945,84 грн., в іншій частині щодо стягнення пені в розмірі 6665,69 грн. суд відмовляє.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1787,35 грн. 3% річних трьох процентів річних та інфляційних нарахувань в розмірі 16292,55 грн., суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом / статті 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38 ГПК України надав належні докази, довів обставини на які він посилався як підставу своїх вимог та обґрунтував які дають підставу суду позов задовольнити частково.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позовні вимоги задоволено частково.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", (код за , вул. Івана Приходька, буд. 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, (р/р 3592 у філії "Полтавське ГРУ", ПАТ "КБ Приватбанк", МФО 331401) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МП Ефес", код за (3-й Аеропортовський провулок, 8/3, м. Одеса,Одеська область,65033 (п/р 1у ПАО "Марфін Банк", МФО 328168) заборгованість за Договором №0087-СН від 30.01.2014р. в розмірі 93 195,42 грн., а саме: 68169,68 грн. - основного боргу, 3% річних - 1787,35 грн., 16 292,55 грн. - інфляційних нарахувань., неустойка за порушення строку розрахунку - 6945,84 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1866,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення пені в розмірі - 6665,69 грн. - відмовити.

Суддя Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 26.03.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.