РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015Справа №910/18118/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МСФ Профіль»
доКомпанії P.M.S.POLIETILEN MAMULLERI SANAYI TICARET ANONIM ?IRKETI
простягнення 13784,94 Євро
Суддя Отрош І.М..

Представники сторін:

Від позивача:Манько І.М. - довіреність б/н від 21.08.2014;
Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МСФ Профіль» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії P.M.S.POLIETILEN MAMULLERI SANAYI TICARET ANONIM ?IRKETI про стягнення 13784,94 Євро.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов дилерського договору №1 від 15.01.2014 позивач передав відповідачу гідравлічний підйомник для маломірних суден Model MG-3 (надалі - «продукція»), а відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 13 562,00 Євро. Також, позивачем нараховано до стягнення з відповідача за неналежне виконання останнім своїх грошових зобов'язань 3% річних у розмірі 222,94 Євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2014 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МСФ Профіль» до Компанії P.M.S.POLIETILEN MAMULLERI SANAYI TICARET ANONIM ?IRKETI про стягнення 13784,94 Євро та додані до неї документи повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 у справі №910/18118/14 ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2014 скасовано, справу №910/18118/14 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматичного розподілу справи № 910/18118/14, вказана позовна заява передана на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 порушено провадження у справі №910/18118/14, прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 27.04.2015 та у зв'язку з тим, що відповідач є нерезидентом України, позивача зобов'язано підготувати та надати суду перелік документів, наведених у даній ухвалі суду, для направлення їх відповідачеві у порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2014 зупинено провадження у справі №910/18118/14, у зв'язку із зверненням про вручення за кордоном судових документів до компетентного органу Республіки Туреччина.

12.01.2015 до суду надійшла відповідь Міністерства правосуддя Турецької Республіки, в якій зазначено, що відповідачу документи не вручені.

27.04.2015 до канцелярії надішли письмові пояснення позивача, в яких він вказує, що обов'язок відповідача з оплати товару у відповідності до приписів ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, правил «ІНКОТЕРМС 2010» та п. А ст. 31 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 настав з моменту здачі продукції першому перевізникові для передачі покупцеві. Крім того, позивачем було надано заяву з доданими до неї документами на виконання ухвали суду від 27.10.2014.

В судове засідання 27.04.2015 представник позивача з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 27.10.2015 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується направленим у відповідності до приписів ст. 125 Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року судовим дорученням до компетентного органу Турецької Республіки.

До того ж, 16.01.2015 суд додатково направив копію ухвали суду від 27.10.2014 з додатками рекомендованим листом на адресу відповідача, вказану у позові, дилерському договорі №1 від 15.01.2014 та свідоцтві про здійснення діяльності Реєстраційної палати Торгово-промислової палати міста Ізмір Республіки Туреччина від 15.04.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Відповідач по справі є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Приймаючи до уваги, що у п.п. 3 п. А ст. 18 Дилерської угоди №1 від 15.01.2014 сторони погодили, що всі спори, які виникають між сторонами в частині рішень або у зв'язку з виконанням даного договору вирішуються тільки у якості останнього засобу, шляхом судового розгляду, за умови, що будь-який позов повинний бути заповнений в юрисдикції основного місця діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «МСФ Профіль» - в м. Києві, Україна, суд приходить до висновку про підсудність даної справи Господарському суду міста Києва.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 27.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.01.2014 між позивачем та відповідачем (дилер) було укладено дилерський договір №1 (надалі - «Договір»), відповідно до п.п. «А», «Б» ст. 1 якого ТОВ «МСФ Профіль» назначає дилера виконувати певні функції, вказані в даному Договорі, стосовно дистрибуції продукції ТОВ «МСФ Профіль», а дилер, в свою чергу, зобов'язується виконувати дані функції з метою отримати переваги та вигод внаслідок такої діяльності. Дилер уповноважений закуповувати продукцію у ТОВ «МСФ Профіль», а саме - гідравлічний підйомник для яхт, електричний підйомник для яхт, понтон плавучого дому, а також пов'язані з даною продукцією послуги.

Відповідно до п. «А» ст. 9 Договору, строки та умови продажу (в тому числі ціни, умови оплати, точки FOB і скидки, за наявності таких) вказані у Додатку А.

Пунктом «В» статті 9 Договору сторони погодили, що ТОВ «МСФ Профіль» виставляє рахунки після кожного відвантаження продукції дилеру.

Згідно з п. «D» ст. 9 Договору, всі замовлення повинні бути оплачені шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок ТОВ «МСФ Профіль» по безвідкличному акредитиву. Всі банківські видатки, понесені у зв'язку з створенням будь-якого акредитиву, дилер сплачує самостійно.

Пунктом 1 Додатку А визначено, що ціною для оплати дилером за продукцію повинна бути ціна, вказана на підтвердженні замовлення ТОВ «МСФ Профіль» у відповідності з поточним прайс-листом, які можуть бути змінені на власний розсуд ТОВ «МСФ Профіль». Всі ціни - на умовах FOB, якщо не погоджено іншого. Дилер зобов'язаний оплатити всі видатки, страхові внески, транспортні та інші видатки або витрати, понесені після того, як ТОВ «МСФ Профіль» поставило продукцію транспортним перевізникам для відправки дилеру або його клієнтам, якщо іншого не погоджено в письмовій формі.

Пунктом 3 Додатку А та пунктом 4 Додатку Д визначено обов'язок дилера перевірити всі поставлені товари та повідомити ТОВ «МСФ Профіль» стосовно пошкодження вантажу при транспортуванні протягом 3 днів з моменту поставки. Неповідомлення ТОВ «МСФ Профіль» на протязі визначеного в даному Договорі терміну, буде слугувати доказом того, що дилер отримав продукцію без дефектів або яких-небудь неточностей.

На виконання умов Договору позивачем (замовник) укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Делайт-Сервіс» (виконавець) договір №12 від 31.01.2014 про надання транспортно-експедиційних послуг та/або митно-брокерських послуг, відповідно до якого ТОВ «Делайт-Сервіс» приймає на себе організацію і виконання комплексу послуг згідно конкретних зазначених умов, термінів і інших вимог, заздалегідь визначених та підписаних сторонами заявок про надання транспортно-експедиційних послуг та/або у додатках до даного договору.

На виконання договору №12 від 31.01.2014 ТОВ «Делайт-Сервіс» було надано ТОВ «МСФ Профіль» транспортно-експедиційні послуги та послуги митного оформлення продукції, що підтверджується підписаними представниками та скріпленими печатками сторін заявкою на перевезення вантажу, актом наданих послуг №17 від 03.02.2014 та рахунком на оплату №17 від 03.02.2014.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті переданої йому продукції, у зв'язку з чим позивач вказує на існування у відповідача заборгованості у розмірі 13 562,00 Євро. та за несвоєчасне виконання зобов'язань просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 222,94 Євро

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторонами у пункті 1 Додатку А встановлено обов'язок оплатити всі видатки, страхові внески, транспортні та інші видатки або витрати, понесені після того, як ТОВ «МСФ Профіль» поставило продукцію транспортним перевізникам для відправки дилеру або його клієнтам, якщо іншого не погоджено в письмовій формі.

До того ж, сторонами у п. 1 Додатку А було погоджено, що вони керуються умовами поставки FOB, визначеними в ІНКОТЕРМС, у відповідності до яких термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Крім того, у п. А статті 31 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 також передбачено, що якщо продавець не зобов'язаний поставити товар в якомусь іншому визначеному місці та у разі якщо договір купівлі-продажу передбачає перевезення товару, його зобов'язання стосовно поставки полягають у здачі товару першому перевізникові для передачі покупцеві.

Таким чином, керуючись п. 1 Додатку А та наведеними приписами міжнародного законодавства, а також приймаючи до уваги відсутність доказів звернення дилера до ТОВ «МСФ Профіль» у відповідності до положень пункту 3 Додатку А та пунктом 4 Додатку Д з письмовими запереченнями щодо якості та цілісності отриманого товару, суд приходить до висновку, що матеріалами справи (інвойсом №050214 від 05.02.2014, авіанакладною №26 від 07.02.2014 та митною декларацією ЕК10АА №11906 від 07.02.2014) підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань з передачі згідно Договору продукції вартістю 13 562,00 Євро відповідачу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 58 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 встановлено, що якщо покупець не зобов'язаний сплатити вартість у будь-який інший конкретний строк, він повинен сплатити її, коли продавець згідно з договором та цією Конвенцією передає або сам товар, або товаророзпорядчі документи в розпорядження покупця.

Зі змісту Договору вбачається, що сторонами не було встановлено строку, протягом якого відповідач зобов'язаний оплатити поставлену йому продукцію, відтак суд керується положеннями ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно з якими покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, приписами наведених норм міжнародного права та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України резюмується, що у відповідача виник обов'язок оплатити поставлену йому згідно Договору продукцію, коли позивач здав її першому перевізникові для передачі покупцеві, тобто - 07.02.2014.

Позивач стверджує, а відповідачем не надано жодних доказів на спростування таких тверджень, що дилер взятих на себе зобов'язань за Договором не виконав, вартість переданої йому продукції у визначений міжнародним та національним законодавством строк не сплатив, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 13 562,00 Євро.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 13 562,00 Євро за передану йому продукцію. Відповідач доказів на спростування вказаної заборгованості не надав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 222,94 Євро.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, приймаючи до уваги дату, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання з оплати поставленої продукції - 07.02.2014, а також період, за який позивач просить стягнути 3% річних (200 днів), суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, за відсутності правових підстав для виходу за межі позовних вимог, прийшов до висновку про необхідність задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 222,94 Євро.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «МСФ Профіль» про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13 562,00 Євро підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії P.M.S.POLIETILEN MAMULLERI SANAYI TICARET ANONIM ?IRKETI (ATATЬRK MAHALLESI KAZIM KARABEKIR CAD. NO:78 KEMALPA?A/IZMIR; р-н Ататюрк, проспект Казіма Карабекіра №78 Кемальпаша/Ізмір; реєстраційний номер 499131 від 22.09.1993) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МСФ Профіль» (02088, м. Київ, вул. Карла Маркса, буд 7; ідентифікаційний код 39008253) заборгованість у розмірі 13562 (тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят два) Євро 00 центи, 3% річних у розмірі 222 (двісті двадцять два) Євро 94 центи та судовий збір у розмірі 4970 (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят) грн. 85 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 29.04.2015

Суддя І.М. Отрош