РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/5063/15-г

За позовом Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест»

про стягнення 428913 грн. 65 коп.

Суддя Демидов В.О.

За участю представників:

від позивача - Тищенко І.М. (довіреність № 02/01-167 від 02.01.2015)

від відповідача - Іщенко С.В. (довіреність № 01 від 05.03.2015)

ВСТАНОВИВ:

03.03.2015 позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив на підставі договору поставки №250/12/62 від 25.01.2012, додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, додатку до договору №250/12/62/6-ЗЗР від 08.05.2012 стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» заборгованість за отриманий товар з врахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 253760 грн. 44 коп., 51737 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 20% річних в розмірі 93207 грн. 08 коп. та пеню у розмірі 81946 грн. 13 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару відповідно до договору поставки №250/12/62 від 25.01.2012, додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, додатку до договору №250/12/62/6-ЗЗР від 08.05.2012.

У судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому не заперечує проти належного виконання позивачем зобов'язань за договором поставки №250/12/62 від 25.01.2012, додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, додатку до договору №250/12/62/6-ЗЗР від 08.05.2012. Крім того, відповідач не заперечує проти того, що ним було лише частково виконано зобов'язання по оплаті послуг, у зв'язку із чим утворилася заборгованість. Дана обставина пов'язана з наявністю, зокрема, форс-мажорних обставин, що мали місце у період літо-осінь 2014 року, про що позивач був проінформований. Враховуючи це, відповідач з посиланням на положення ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 155 Цивільного кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, просить суд скористатися правом на зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

25.01.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» та Малим приватним підприємством Фірма «Ерідон» було укладено договір поставки № 250/12/62 (далі за текстом - договір), згідно якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1 договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається у додатках до даного договору.

Відповідно до п. 3 додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, підписаного уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» та Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон», відповідач повинен сплатити позивачу у порядку попередньої оплати 50% від суми поставки, що складає 413409 грн. в строк до 20.03.2012, решту суми (50%) - в строк до 20.10.2012.

Відповідно до п. 3 додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 08.05.2012, підписаного уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» та Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон», відповідач повинен сплатити позивачу у порядку попередньої оплати 45% від суми поставки, що складає 32188 грн. 32 коп. в строк до 15.05.2012, решту суми (55%)- в строк до 20.10.2012.

Таким чином, розрахунок за поставлений товар відповідач повинен був здійснити у строк до 20.10.2012.

Із матеріалів справи вбачається, що Малим приватним підприємством Фірма «Ерідон» відповідачу було поставлено товар - засоби захисту рослин на загальну суму 567560 грн. 78 коп., що підтверджується видатковими накладними № 11688 від 12.04.2012 на суму 112569 грн. 60 коп., №16782 від 25.04.2012 на суму 236844 грн., №23109 від 11.05.2012 на суму 71529 грн. 60 коп., №25657 від 21.05.2012 на суму 107956 грн. 80 коп., №27843 від 28.05.2012 на суму 5464 грн. 66 коп., №29722 від 06.06.2012 на суму 33196 грн. 12 коп.

Зобов'язання перед позивачем по оплаті поставленого товару відповідачем виконано було частково у сумі 365538 грн. 30 коп., що підтверджується платіжними дорученнями: №35 від 06.04.2012 на суму 219475 грн. 44 коп., №59 від 14.05.2012 на суму 35764 грн. 80 коп., №63 від 01.06.2012 на суму 2700 грн., №69 від 18.06.2012 на суму 16598 грн. 06 коп., №23 від 19.11.2012 на суму 41000 грн., №611 від 16.05.2014 на суму 50000 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 202022 грн. 48 коп.

Враховуючи часткове здійснення відповідачем розрахунків за договором поставки №250/12/62 від 25.01.2012, додатком до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, додатком до договору №250/12/62/6-ЗЗР від 08.05.2012, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості з врахуванням інфляційних нарахувань у розмірі 253760 грн. 44 коп., 20% річних в сумі 93207 грн. 08 коп., 81946 грн. 13 коп. пені.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати товару, одержаного за договором поставки відповідно до додатку до договору № 250/12/62/3-ЗЗР від 24.02.2012, додатку до договору №250/12/62/6-ЗЗР від 08.05.2012.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за вказаними вище видатковими накладними на загальну суму 567560 грн. 78 коп. грн., а також наявність заборгованості відповідача за поставлений товар у розмірі 202022 грн. 48 коп.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 202022 грн. 48 коп.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних збитків за період з листопада 2012 року по грудень 2014 в розмірі 51737 грн. 96 коп., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про їх стягнення з відповідача.

Крім того, п. 7.5 договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару він відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь позивача 20% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Враховуючи наведене, як вбачається з розрахунків позивача, за період прострочення оплати товару за договором з 20.10.2012 по 08.02.2015 сума 20% річних склала 93207 грн. 08 коп.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.1.1 за несвоєчасну оплату поставленої продукції відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Крім того, відповідно до п. 7.6 договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за договором відповідно до п. 6 ст.232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до трьох років.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунки позивача, суд вважає обґрунтованою заявлену позивачем до стягнення з позивача суму пені в розмірі 81946 грн. 13 коп. за період з 20.10.2012 по 08.02.2015.

У судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому не заперечує проти того, що ним було лише частково виконано зобов'язання по оплаті послуг, у зв'язку із чим утворилася заборгованість. Дана обставина пов'язана з наявністю, зокрема, форс-мажорних обставин, що мали місце у період літо-осінь 2014 року, про що позивач був проінформований. Враховуючи це, відповідач з посиланням на положення ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 155 Цивільного кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, просить суд скористатися правом на зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

У відповідності з приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана норма Цивільного кодексу України за своїм змістом кореспондується з приписами ст. 233 Господарського кодексу України, якою встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Під час вирішення вказаного клопотання судом враховується тривалий час невиконання відповідачем обов'язку з оплати поставленого товару, відсутність будь-яких дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості (повного або часткового) з моменту першої ж поставки. До того ж, штрафні санкції не є надмірно великими порівняно зі збитками позивача у справі як кредитора.

Форс-мажорні обставини, зазначені у сертифікаті Торгово-промислової палати України №2635 від 15.01.2015, наданому відповідачем в обґрунтування вимоги про зменшення штрафних санкцій, щодо визнання форс-мажорними обставинами погодних умов, які призвели до значних пошкоджень і загибелі сільськогосподарських культур на площах Товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» у Народицькому районі Житомирської області у 2014 році, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки настали у 2014 році, а поставлений позивачем у 2012 році товар відповідач повинен був оплатити у 2012 році, тобто задовго до настання форс-мажорних обставин.

За таких обставин у задоволенні вказаного вище клопотання відповідача слід відмовити за необґрунтованістю.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» заборгованості за поставлений товар у розмірі 202022 грн. 48 коп., 51737 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 20% річних в розмірі 93207 грн. 08 коп., пені у розмірі 81946 грн. 13 коп.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 29, кв.62, код 34343330) на користь Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» (08143, Київська область, Києво-Святошинський район, село Кнажичі, вул. Леніна, буд. 46, код 19420704), заборгованість за поставлений товар у розмірі 202022 грн. 48 коп., 51737 грн. 96 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 20% річних в розмірі 93207 грн. 08 коп., пеню у розмірі 81946 грн. 13 коп. та 8578 грн. 27 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 24.04.2015.

Суддя В.О.Демидов