ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа № 908/10/15-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1580 З/1-7) на рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.15 у справі

за позовом ТОВ "Хімлаборреактив", м. Бровари,

до ПАТ "Запоріжтрансформатор", м. Запоріжжя,

про стягнення 164 963,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

05.01.15 до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» з позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про стягнення 164 963,00 грн. вартості поставленого товару, у т. ч.: 134 666,69 грн. суми основного боргу, 16 621,19 грн. пені, 1959,12 грн. - 3 % річних, та 11 716,00 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 року (суддя Корсун В.Л.) позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" - 134 666 грн. 69 коп. основного боргу, 16 167 грн. 38 коп. пені, 1 948 грн. 06 коп. 3% річних, 11 666 грн. 87 коп. індексу інфляції та 3 288 (три тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 98 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення змінити, зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню, до 3000,00 грн. та розстрочивши виконання рішення протягом 4 місяців з пропорційним щомісячним погашенням суми, що підлягає стягненню.

Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. Колегія суддів, розглянувши зазначені клопотання вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

23.01.14 товариство з обмеженою відповідальністю «Хімлаборреактив» (Постачальник) підписало з публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (Покупець) договір за №К004233.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору, за даним договором Постачальник зобов'язується поставити в обумовлені строки Покупцю товар, виконати роботи з пуску-налагодженню товару та надати послуги з навчання персоналу Покупця правилам експлуатації Товару, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та роботу та оплатити за них грошову суму.

Відповідно до пунктів 2.1.- 2.3. договору, предметом цього договору є: поставка контрольно-вимірювальної апаратури (далі за текстом - товар), виконання робіт з пуску-налагодженню товару та надання послуг з підготовки персоналу правилам експлуатації товару. Країна походження товару, які поставляються за даним договором зазначаються у відповідних специфікаціях до даного договору (п. 2.1.). Загальна кількість товару, який підлягає поставці, його дольове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам, розмірам визначаються специфікаціями, які є невід'ємними частинами даного договору (п. 2.2.). Постачальник одночасно з передачею товару передає Покупцю документи, які стосуються товару: рахунок-фактура, податкова накладна, накладна на товар, товарно-транспортна накладна, сертифікат якості (сертифікат відповідності), паспорт (п. 2.3.).

Згідно із п. 3.1. договору, товар поставляється в строки вказані у відповідних специфікаціях до вказаного договору.

Відповідно до п. 7.4 договору, умови оплати: 100% ціни Товару протягом 10 банківських днів після підписання Сторонами Акта приймання - передачі виконаних робіт та надання послуг.

У відповідності із п. 9.1. договору, він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.14.

На виконання умов зазначеного вище договору, на підтвердження постачання товару та надання послуг між сторонами суду надано наступні документи: видаткова накладна №0018641 від 10.06.14 на суму 127 369,19 грн.; довіреність від 05.06.14 серія №26312; Акт виконаних робіт №Х0000151 від 10.06.14 про проведення пуско-налагоджувальних робіт Флюорат на суму 7297,50 грн.; Акт введення в експлуатацію №1206014 здійснено 12.06.14; рахунок - фактура №Х0019758 від 12.05.14 на суму 134 666,69 грн.

Загалом поставлено товару та надано послуг на суму 134 666,69 грн.

Відповідач у своєму відзиві за вих. від 11.02.15 № 1/05-р-245 на позовну заяву у справі № 908/10/15-г зазначив, що не заперечує проти наявності у нього перед позивачем у цій справі суми основного боргу за договором поставки від 23.01.14 №К004233, який також підтверджується наявними у справі доказами.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що в частині суми основного боргу позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 16 621,19 грн. за період з 25.06.14 по 17.12.14, 3% річних в розмірі 1959,12 грн. за період з 25.06.14 по 17.12.14, суму інфляційних втрат в розмірі 11 716,00 грн. за період з липня по листопад 2014 року.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у т.ч. кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) та ст. 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

У відповідності зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Божник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1 та 4 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за просрочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.3.1.1 договору, за просрочку виконання зобов'язань по даному договору винна Сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від ціни невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені в розмірі 16 621,19 грн. за період з 25.06.14 по 17.12.14 здійснено з урахуванням вище викладених вимог чинного законодавства України та з урахуванням умов п. 7.4 договору щодо останнього дня оплати - 24.06.14.

Однак, як вірно зазначає місцевий господарський суд, у зв'язку з неточністю розрахунку позов в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 16 167,38 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Також позивачем заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 1959,12 грн. за період з 25.06.14 по 17.12.14, суму інфляційних втрат в розмірі 11 716,00 грн. за період з липня по листопад 2014 року.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом про те, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірністю розрахунків, а саме: підлягає присудженню до стягнення 3% річних в розмірі 1948,06 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 11 666,87 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі просив суд зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 3000 грн. та розстрочити виконання рішення протягом 4 місяців з пропорційним щомісячним погашенням суми, що підлягає стягненню.

В обґрунтування необхідності зменшення пені та надання розстрочки виконання рішення відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства.

Крім того, відповідач вказував, що у 2014-2015 роках підприємство працює за неповним робочим тижнем у багатьох цехах об'явлено простій. Порушення відповідачем терміну виконання грошового зобов'язання за договором поставки не завдало будь-яких збитків іншим учасникам господарських відносин та державі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 3, 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 (із змінами внесеними згідно з постановою Вищого господарського суду від 23.03.12) визначено, що вирішуючи, в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оцінивши наведені відповідачем обставини та надані докази в обґрунтування необхідності зменшення пені та надання розстрочки виконання рішення, враховуючи тривалість часу невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов'язання з оплати коштів за поставлену продукцію та надані послуги (зобов'язання з оплати за надані послуги та поставлені товари за договором від 23.01.14 № К004233 відповідачем взагалі не виконано), поведінку винної сторони (у т.ч. не вжиття нею заходів щодо виконання зобов'язання у повному обсязі), винятковість випадку, умов договору від 23.01.14 № К004233, а також майнові інтереси обох сторін, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку обґрунтованого про відсутність підстав для зменшення розміру пені в даному випадку.

Крім того, розстрочка виконання рішення суду допускається у виняткових випадках і залежить від обставин справи. Тяжке фінансове положення відповідача та скорочення штату працівників на підприємстві відповідача не є винятковою обставиною, що унеможливлює виконання рішення у справі № 908/10/15-г, а отже і не може бути підставою для розстрочення виконання рішення у цій справі протягом 4 місяців.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, як не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 30.04.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.