ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 р. Справа№ 914/554/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МКД Буд», м.Львів

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія», м.Львів

Про стягнення 116 819, 81 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Клонцак Н.Ю. - представник

від відповідача: Іванюк Й.І. - представник

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам позивача та відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МКД Буд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» про стягнення 116 819, 81 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2015 року прийнято позовну заяву та призначено її до розгляду на 16.03.2015 року.

В судовому засіданні 16.03.2015 року судом оглянуто оригінали документів, які долучені позивачем до матеріалів справи.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в попередніх ухвалах суду.

17.04.2015 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. 1589/15) якою просить стягнути з відповідача 98 187,71 грн. - основної заборгованості, 10 800,65 грн. - інфляційних нарахувань та 746,23 грн. - 3 % річних.

В судовому засіданні 29.04.2015 року представник позивача позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.04.2015 року проти позовних вимог заперечив з мотивів зазначених у поданому на адресу суду відзиві (вх. № 16297/15) та усних поясненнях. Зокрема посилається в обґрунтування своїх заперечень на ст. 530 ЦК України та те, що ним не було прострочено зобов'язання зі сплати заборгованості, оскільки строк виконання цього зобов'язання так і не настав, відтак дані позовні вимоги є безпідставні.

В судовому засіданні 29.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

15 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (надалі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТП «РИФ» (надалі Виконавець) укладено договір № 08/10 на виконання ремонтно-будівельних робіт.

Відповідно до п. 1.1 договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання на виконання робіт по ремонту даху камери кінцевого тужавіння складського цеху № 4, надалі роботи, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 301.

Згідно п. 3.1 договору, загальна вартість робіт складає 284 054,26 грн.

Однак, у зв'язку зі зміною фактичного об'єму робіт 12.02.2014 року укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 08/10 від 15.10.2013 року, якою збільшено загальну вартість виконаних робіт і визначено її суму 306 026,91 грн.

11 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТП «РИФ» (надалі первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «МКД «БУД» (надалі Новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (надалі боржник) укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до порядку та на умовах, визначених ним первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за Договором № 08/10 від 15 жовтня 2014 року між первісним кредитором і боржником. За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від Боржника належного виконання грошового зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт в сумі 98 187,71 грн.

Згідно п. 3 вище вказаного договору, право вимоги засноване на Договорі № 08/10 від 15.10.2014 року, локальному кошторисі № 2-1-1 з розрахунком договірної ціни (додаток 2 до договору № 08/10 від 15.10.2014 року) додатковій угоді № 1 від 12.02.2014 року до договору № 08/10 від 15.10.2014 року, акті приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року від 29.11.2013 року, довідці про вартість виконаних робіт за листопад 2011 року від 29.11.2013 року, акті виконаних робіт за лютий 2014 року від 20.02.2014 року, довідці про вартість виконаних робіт за лютий 2014 року від 20.02.2014 року.

Як стверджує позивач, відповідач заборгованість за договором про уступку права вимоги станом на день подання позову не оплатив, що стало підставою звернення з позовом про стягнення коштів в судовому порядку.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору про відступлення права вимоги від 11.06.2014 року становить 98 187,71 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України , згідно заяви про зменшення позовних вимог за період з 08.03.2014 року по 11.06.2014 року позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 1 940,19 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16 691,91 грн., які просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача суд прийшов до висновку, що у задоволені зменшених позовних вимог слід відмовити.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору відступлення права вимоги від 11 червня 2014 року, за умовами договору новий кредитор набуває право вимагати від Боржника належного виконання грошового зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт в сумі 98 187,71 грн. засноване на Договорі № 08/10 від 15.10.2014 року, локальному кошторисі № 2-1-1 з розрахунком договірної ціни (додаток 2 до договору № 08/10 від 15.10.2014 року) додатковій угоді № 1 від 12.02.2014 року до договору № 08/10 від 15.10.2014 року, акті приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року від 29.11.2013 року, довідці про вартість виконаних робіт за листопад 2011 року від 29.11.2013 року, акті виконаних робіт за лютий 2014 року від 20.02.2014 року, довідці про вартість виконаних робіт за лютий 2014 року від 20.02.2014 року, з моменту підписання сторонами даного договору - 11 червня 2014 року.

Відповідно до п.2 Договору про відступлення права вимоги, ТзОВ «МКД «Буд» набуває право вимагати від Боржника належного виконання грошового зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт за договором № 08/10 від 15 жовтня 2013 року на суму 98187,71 грн. з моменту підписання Сторонами даного договору , а саме - з 11 червня 2014 року.

Таким чином, відповідно до умов Договору право вимоги до відповідача сплати коштів в сумі 98187,71 грн. виникло у позивача 11 червня 2014 року.

Проте, ні положеннями зазначеного Договору, ні будь-яким іншим чином сторони не врегулювали питання порядку та строків сплати коштів відповідачем позивачу, не зазначили банківських реквізитів для сплати коштів боржником.

Враховуючи ті обставини, що жодних письмових вимог стосовно порядку та строків оплати боргу позивач відповідачу не пред'являв, то станом на день подання позову строк виконання зобов'язання за Договором про уступку права вимоги не настав.

Як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, з моменту підписання позивачем договору уступки права вимоги він набув права вимагати виконання даного договору у будь - який час шляхом пред'явлення вимоги до боржника (відповідача), але даним правом він не скористався по даний час, а звернувся до суду.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного .

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вище викладеного, у відповідача не було прострочено виконання зобов'язання зі сплати заборгованості згідно договору уступки права вимоги, оскільки строк виконання цього зобов'язання так і не настав з тих підстав, що позивач не звернувся з зазначеною вимогою до відповідача, відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення 98 187,71 грн. основної заборгованості слід відмовити.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань позивачем згідно заяви про зменшення позовних вимог за період з березня 2014 року по червень 2014 року нараховані інфляційні втрати в розмірі 10 800,65 грн. та три відсотки річник за період з 08.03.2014 р. по 11.06.2014 р. в розмірі 746,23 грн.

Відповідач не заперечив сам факт наявності заборгованості , проте заперечив наявність пропуску строку оплати з підстав відсутності вимоги позивача із зазначенням банківських реквізитів для здійснення платежу.

А відтак безпідставним є нарахування інфляційних і трьох відсотків річних.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні зменшених позовних вимог слід відмовити.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.04.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.