ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р.Справа № 922/1348/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків
до Споживчого кооперативу з газифікації "Старолюботинський", м. Люботин
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:

позивача - Рожкової С.Г. довіреність №4062 від 31.12.2014 р., Єрьоми І.В. довіреність №316 від 28.01.15 р.;

відповідача - Пономаренка Л.Д. довіреність №2 від 30.03.15 р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Споживчого кооперативу з газифікації "Старолюботинський", в якій позивач просить внести зміни в договір на користування газопроводом №3 від 01.04.2009 року, в редакції додаткової угоди №1 до договору на користування газопроводом від 26.01.15 р., а саме викласти в редакції, яка викладена у позовній заяві.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 березня 2015 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено ії до розгляду у судовому засіданні на 06 квітня 2015 року о 11:00.

У судовому засіданні оголошувались перерви: до 21 квітня 2015 року; до 27 квітня 2015 року.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду через канцелярію 02.04.15 р. за вх. №13170, 03.04.15 р. заперечення на позовну заяву, які були долучені судом до матеріалів справи. В поданих запереченнях відповідач зазначив ст.1, 9, 10 Закону України "Про споживчу кооперацію", .4 ст. 37 "Про кооперацію" та те, що газопровід є власністю Споживчого кооперативу з газифікації "Старолюботинський", укладання додаткової угоди до спірного договору суперечить інтересам, цілям і меті членів кооперативу.

Також представник відповідача у судовому засіданні надав клопотання про виклику у судове засідання представників НКРЕКП у Харківській області для надання пояснень.

Відповідно ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів.

Зазначені особи зобов'язані з'явитись до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі.

Судом встановлено, що у матеріалах справи знаходиться лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) за №02/15 від 06.01.15 р. адресований ПАТ "Харківгаз" на звернення гр. Халецької В.М. із повідомленням про не відповідність договору користування постанові НКРЕ від 07.03.2013 р. №227.

Враховуючи вищенаведене, та те, що у справі міститься висновок НКРЕКП у Харківській області з спірного питання, суд вважає за необхідне у клопотанні відповідача про виклик представників НКРЕКП у Харківській області у судове засідання відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.04.2009 р. між Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (користувач) та Споживчим кооперативом з газифікації "Старолюботинський" (власник) було укладено договір на користування газопроводом №3 (далі по тексту - договір).

Відповідно до предмету договору власник передає, а користувач приймає в строкове безоплатне користування газопровідну мережу (далі по тексту - газопровід). Межі відсікання, структурний склад газопроводу та адреса розташування його структурних об'єктів наведені у додатку №1 "Опис газопроводу", що є невід'ємною частиною договору.

Приймання-передача газопроводу здійснюється зі складанням сторонами відповідного акту приймання-передачі у двох екземплярах, один з них для користувача, один - для власника ( п. 2.1.договору).

Газопровід вважається переданим користувачеві з дня, наступного з дня підписання акту приймання-передачі газопроводу (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 2.5. договору разом з газопроводом власник передає користувачу з відповідним актом приймання-передачі копії проектної та виконавчо-технічної документації на газопровід згідно з додатком №2.

Відповідно до п. 3.1. договору, користувач після прийняття газопроводу від власника здійснює його використання в своїй підприємницькій діяльності, шляхом транспортування та постачання-природного газу фізичним та юридичним особам - мешканцям північних районів м. Люботин та с. Смородського, які (і тільки які) отримали від власника спеціальні письмові довідки про отримання дозволу кооперативу на підключення до газопроводу.

Передача газопроводу в користування не призводить до переходу права власності від власника до користувача (п. 3.2. договору).

Користувач не має права від свого імені та/чи без згоди власника здійснювати щодо газопроводу будь-які юридичні та фактичні дії, наслідком яких могла б бути подальша зміна форми власності чи власника на газопровід в цілому та на його окремі споруди ( п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 7.1 договору, цей договір укладено на 1 (один) рік.

Якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявить письмово про бажання його припинити, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на умовах, визначених у цьому договорі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо сплати за приєднання до ж суб'єктів природних монополій" № 5021-//І від 22.06.2012 р., який вступив в дію 01.01.2013 р. внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", яким визначено, що експлуатація складових Єдиної газотранспортної системи України (ЄГТСУ) здійснюється виключно газорозподільними або газотранспортними підприємствами. Власники складових ЄГТСУ зобов'язані передати належні їм складові ЄГСУ у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи класти з газотранспортним чи газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.

Зазначені договори укладаються відповідно до типових форм, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі по тексту - НКРЕКП).

07.03.2013 р. Постановою НКРЕКП № 227 затверджено типовий договір на користування складовими ЄГТСУ (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

З метою приведення укладеного між сторонами договору користування газопроводом №3 від 01.04.2009р. у відповідність до типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП ПАТ "Нафтогаз" повідомив листом № 01-08/1910 від 09.12.2013 р. Споживчий кооператив з газифікації "Старолюботинський" про необхідність приведення договірних відносин до вимог діючого законодавства.

Крім того, листом № 01-08/101 від 24.01.2014 р. ПАТ "Харківгаз" надіслав на адресу Споживчого кооперативу з газифікації "Старолюботинський" додаткову угоду про розірвання договору користування газопроводом №З від 01.04.2009 р.

Проте, Споживчий кооператив з газифікації "Старолюботинський" не підтримав позицію ПАТ "Харківгаз" про припинення дії зазначеного договору та в своєму листі № 002 від 21.04.2014 р. зазначив про те, що відповідно до п. 10. 4 договору у разі виникнення обставин, які викликають необхідність зміни умов цього договору складається додаткова угода про зміни умов договору та припинення дії договору неможливо.

Листом № 01-23/83 від 06.01.2015 р. ПАТ "Харківгаз" було надіслано для підписання на адресу Споживчого кооперативу з газифікації "Старолюботинський" два примірника додаткової угоди до договору на користування газопроводом № З від 01.04.2009 р., якою було запропоновано відповідачу змінити існуючий договір на користування газопроводом з 13.05.2013 р., цим самим привівши існуючі договірні відносини між сторонами у відповідність до норм чинного законодавства України.

Відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанови КП "Про затвердження Типового договору на користування складовими ЄГТСУ (між власниками газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 07.03.2013 р. № 227, ст. 179 Господарського кодексу України, проте відповідач не повернув примірник додаткової угоди № 1 до спірного договору та не надіслав ПАТ "Харківгаз" заперечень, зокрема на лист від 06.01.2015 р. № 01-23/83 та протоколу розбіжностей щодо умов зазначеної угоди до спірного договору.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі, суб'єктів природних монополій суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснюється Кабінетом Міністрів України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та центральним органами виконавчої влади в межах їх повноважень.

Ч. 2 ст. 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, при прийнятті своїх рішень діє за принципом незалежності від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших об'єднань громадян чи їх органів.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, зокрема, належить затвердження Типового договору на користування складовими ЄГТСУ (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

З часу укладення між сторонами спірного договору обставини, за якими він був укладений, істотно змінились. Це було зумовлено змінами у нормативно-правовому регулюванні правовідносин на підставі Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанови НКРЕКП № 227 від 07.03.2013 р. "Про затвердження Типового договору на користування складовими ЄГТСУ (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), що зумовило звернення позивача до суду із позовною заявою про внесення змін в договір на користування газопроводом №3 від 01.04.2009 р. шляхом укладення між сторонами додаткової угоди.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Конституція України (ст.19) встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено наступне. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із цими положеннями кореспондується норма ч.1. ст.188 ГК України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Порядок зміни та розірвання договору визначено частинами 2-5 названої ст.188 ГК України. В підсумку цитовані норми права встановлюють правило згідно якого зміна договору можлива лише у двох випадках: або добровільно за згодою сторін, або примусово у разі, якщо обов'язок внести зміни прямо передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п. 10.4 договору, у разі виникнення обставин, які викликають необхідність зміни умов цього договору, одна з сторін повинна попередити про це письмово іншу сторону. Про зміну умов договору складається додаткова угода, яка підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України і становить невід'ємною частиною цього договору.

Позивач у позовній заяві просить викласти договір на користування газопроводом, який укладений між сторонами в новій редакції, хоча і назвав цей договір додатковою угодою до договору.

Додаткові угоди за своєю правовою природою можуть доповнювати, змінювати або скасовувати окремі положення основного договору, але аж ніяк не міняти всі умови договору.

Відповідно до цього договір в новій редакції не може бути додатковою угодою до попереднього договору, оскільки змінює його зміст повністю.

Укладання договору на підставі рішення суду в новій редакції суперечить п. 10.4. договору, в якому зазначено, що зміни до договору вносяться додатковою угодою. Додаткова угода та договір в новій редакції за своєю правовою природою не відповідають один одному та не можуть бути викладені у вигляді одного документу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, відповідно до цього суд вважає за необхідне задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 16, 525, 526, 627, 629, 640, 651, 654 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 29.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний