РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/4671/15-г
За позовом фізичної особи-підприємця Пилипенко Олени Олександрівни

до фізичної особи-підприємця Гаврікова Олексія Андрійовича

про стягнення 191 046,97 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

від позивача - Ружицький І.Г. (за дов.)

від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець Пилипенко Олена Олександрівна звернулась до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення 191 046,97 грн., з фізичної особи-підприємця Гаврікова Олексія Андрійовича згідно договору оренди приміщення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.03.2015 порушено провадження у справі № 910/4671/15-г та призначено до розгляду на 19.03.2015.

Представник відповідача в судове засідання 19.03.2015 не з'явився, витребувані судом докази не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 19.03.2015 прибув представник позивача який дав пояснення по справі.

Розгляд справи було відкладено на 02.04.2015.

В судове засідання 02.04.2015 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задовоелнні позову.

В судовому засіданні оголошено перерву на 21.04.2015 для подання додаткових доказів по справі.

21.04.2015 в судове засідання прибув представник позивача і дав додаткові пояснення по справі та подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 60 000,00грн., пеню за прострочення боргу у сумі 7167,14грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 828,49грн. та інфляційні втрати в сумі 6798,73грн.

В цій частині позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 21.04.2015 представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується його розпискою про перерву в судовому засіданні.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, оскільки, на його думку, заборгованість перед позивачем відсутня.

Місцезнаходження відповідача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 між фізичною особою-підприємцем Пилипенко Оленою Олександрівною, що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця №166582 від 22.04.2009(далі позивач, орендодавець за договором) та фізичною особою-підприємцем Гавріковим Олексієм Андрійовичем укладено Договір оренди приміщення (без номеру) (далі за текстом-Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач (орендодавець) зобов'язався передати відповідачу (орендарю) в строкове платне користування частину нежилого приміщення №4 (групи приміщень №211) площею 105,7 кв.м. місцезнаходження якого - м.Київ, вул.Чавдар, буд.5 (далі по тексту - нежиле приміщення), а відповідач зобов'язався в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Приміщення передавалось орендарю для здійснення ним поточної комерційної діяльності (п.3.2 договору).

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є господарським, оскільки встановлює для сторін господарсько-майнові зобов'язання і спрямований на досягнення ними господарського результату. Укладаючи договір позивач мав намір отримати прибуток від передачі в оренду належного йому на праві власності нежитлового приміщення, а відповідач - намір використовувати вказане приміщення в якості майнової основи під час здійснення господарської діяльності.

Договір з однієї сторони завірено особистим підписом позивача, що здійснює свою господарську діяльність без печатки, а з другої сторони - особистим підписом та печаткою відповідача.

Строк оренди договору складає 18 місяців (пункт 8.2 Договору).

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.04.2014 позивач передав, а відповідач прийняв в користування нежиле приміщення площею 48,7 кв.м.

Положеннями договору визначено, що орендар сплачує щомісячну орендну плату до 10 числа поточного місяця.

Розмір орендної плати становить 25 000,0грн. (пункт 3.3 договору).

Відповідно до пункту 4.2.2. договору орендар зобов'язався вчасно і в повному обсязі оплачувати орендну плату.

Положенням визначено, що дія договору припиняється за вимогою позивача (орендодавця) у випадку невиконання відповідачем (орендарем) умов договору.

Оскільки відповідач порушив прийняті на себе зобов'язання та залишив надані послуги без сплати, то позивач прийняв рішення відповідно до частини 4 пункту 8.3 договору припинити дію договору оренди.

30.09.2014 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору, якою визначили, що договір оренди від 01.04.2014 втрачає чинність 30.09.2014.

Повернення відповідачем нежитлового приміщення здійснено на підставі акту приймання - передачі складеного сторонами 30.09.2014, що свідчить про користування відповідачем приміщенням протягом 6 місяців.

Під час розгляду справи позивач надав суду належним чином засвідчену копію банківської виписки про сплату відповідачем грошових коштів на р/рахунок позивача загальною сумою 75000,00грн.

Позивач зарахував кошти відповідача як повністю сплачену орендну плату за користуванням нежилим приміщенням протягом трьох місяців у 2014 році:

1. Квітень - 25000,0

2. Травень - 25000,00

3. Червень - 25000,00

Залишено повністю без оплати:

4. Липень - 20 000,00грн

5. Серпень - 20 000,00грн

6. Вересень - 20 000,0грн.

Позивач надав суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), що є додатками до Договору за квітень на суму 25 000,0грн, за травень на суму 25 000,00грн., за липень на суму 20 000,00 грн., за серпень на суму 20 000,00грн., за вересень на суму 20 000,00грн.

Вказані акти суд приймає у якості належних доказів користування відповідачем орендованими приміщеннями.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, оскільки, на його думку, заборгованість перед позивачем відсутня.

На вказаний відзив позивач пояснив наступне:

Позивач та Відповідач 01.04.2014 уклали два договори без номеру.

1. За одним договором сторонами договору є фізична особа-підприємець Пилипенко Олена Олександрівна та фізична особа-підприємець Гавріков Олексій Андрійович.

Предметом договору є передача в оренду частину нежилого приміщення площею 48,7кв.м за адресою м.Київ, вул.Чавдар,5. (п.1.1. Договору).

Орендна плата за користування приміщенням складає 25000,00грн. (п.3.3. Договору).

Орендна плата сплачується орендарем (Відповідачем) до 10 числа поточного місяця (п.3.4 Договору).

За порушення строків проведення розрахунків за Договором орендар (Відповідач) сплачує орендодавцю (Позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення, (п.6.4 Договору.)

Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця (Позивача) за реквізитами, вказаними в Договорі (п. 3.5 Договору).

2. За другим договором сторонами договору є фізична особа Пилипенко Олена Олександрівна та фізична особа-підприємець Гавріков Олексій Андрійович.

Предметом договору є передача в оренду частину нежилого приміщення площею 105,7кв.м за адресою м.Київ, вул. Чавдар, 5(п.1.1. Договору).

Орендна плата за користування приміщенням складає 10 000,00грн. (п.3.3. Договору).

Орендна плата сплачується орендарем (відповідачем) до 10 числа поточного місяця (п.3.4 Договору).

Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця (позивача) за реквізитами, вказаними в договорі (п. 3.5 договору).

Позивач наголосив, що відповідач у своєму відзиві умисно надає суду неправдиві відомості щодо укладених договорів визнаючи з одного договору - площу нежитлового приміщення 48,7кв.м., а з другого - суму щомісячної орендної плати 10000,0грн. Отже, відповідач викладає обставини справи таким чином, ніби після сплати 60000,00грн. у нього відсутній борг по договору, що є предметом спору.

Позивач пояснив суду, що предметом позову є неналежне виконання відповідачем умов договору оренди площею 48,7кв.м у якому сторонами є фізична особа-підприємець Пилипенко Олена Олександрівна та фізична особа-підприємець Гавріков Олексій Андрійович, а не іншого договору - оренди приміщення площею 105,7кв.м. у якому сторонами є фізична особа Пилипенко Олена Олександрівна та фізична особа-підприємець Гавріков Олексій Андрійович.

У своєму відзиві відповідач звертається також і до чинних додатків до Договору оренди нежитлового приміщення 48,7кв.м., а саме: Акта приймання-передачі від 01.04.2014 та Додаткової угоди №1 від 30.09.2014 укладеної до Договору оренди, що є предметом спору.

У той же час позивач підтвердив факт отримання грошових коштів від відповідача на загальну суму 75 000,00грн. де призначенням платежу визначено сплата коштів за Договором оренди №1 від 01.04.2014.

Позивач зазначив, що грошові кошти було сплачено відповідно до умов Договору оренди приміщення площею 105,7кв.м, який не розглядається в межах справи № 910/4671/15-г. Саме тому позивач не врахував ці грошові кошти відповідача в якості оплати за договором оренди 48,7кв.м, що є предметом спору.

Отже, внаслідок укладення договору оренди, між сторонами, згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За таких обставин, суд вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 60 000,00 грн., вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 828,49 грн. та інфляційні збитки в сумі 6798,73 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача 3% річних становлять 828,49 грн., інфляційні збитки - 6798,73 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу в у відповідності з п. 6.4 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного Банку, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не погасив заборгованість, яка у нього утворилась перед позивачем за виконані роботи, останній нарахував відповідачеві пеню на підставі пункту 6.4 договору, яка складає 7167,14 грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня в сумі 7167,14 грн. З цією сумою суд погоджується, так як позивачем вона розрахована арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Пилипенко Олени Олександрівни задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Гаврікова Олексія Андрійовича (04070, м. Київ, вул. Волоська, буд. 50/38, кв. 88, ідентифікаційний номер ) на користь фізичної особи-підприємця Пилипенко Олени Олександрівни (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 21, кв. 484, ідентифікаційний номер ) основну заборгованість в сумі 60 000(шістдесят тисяч) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 828(вісімсот двадцять вісім) грн. 49 коп., інфляційні збитки в сумі 6798(шість тисяч сімсот дев'яносто вісім) грн. 73 коп., пеню в сумі 7167(сім тисяч сто шістдесят сім) грн. 14 коп. та судовий збір в розмірі 1827(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 24.04.2015