ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.2015 Справа № 920/537/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суми-Стройінвест», с. Сад, Сумський район, Сумська область,

до відповідача: Приватної фірми «Будтехсервіс», м. Конотоп, Сумська область,

про стягнення 24535 грн. 30 коп.

Суддя Ю.О. Зражевський

Представники:

від позивача: Коваленко О.І.,

від відповідача: не з'явився,

за участю секретаря судового засідання - А.І. Сидорук.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 16975 грн. 85 коп. боргу, 850 грн. 02 коп. 3% річних, 6709 грн. 43 коп. інфляційних втрат, що виникли у зв'язку з неналежною оплатою відповідачем поставленого позивачем товару, відповідно до видатковових накладних, а також 1827 грн. судового збору та 2500 витрат на адвоката.

Позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткової сплати боргу відповідачем.

Суд задовольнив клопотання та залучив вищезазначені документи до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Згідно зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідач не скористався правом, наданим йому статтею 59 Господарського процесуального кодексу України - не надав господарському суду відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують заперечення проти позову.

Зважаючи на те, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а нез'явлення представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та за наявними в справі матеріалами, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами відбулись господарські відносини щодо поставки товару.

07.10.2013 року та 28.11.2013 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 43657 грн. 25 коп.

Факт поставки товару підтверджується наступними видатковими накладними: № СТ-0003638 від 07.10.2013 року, № СТ - 0005171 від 28.11.2013 року, № СТ-0004116 від 28.11.2013 року, № СТ-0005176 від 28.11.2013 року ( а.с. 11-18).

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, в тому числі з боку відповідача уповноваженою особою, відповідно до довіреностей: ТМЦ № 57 від 03.10.2013 року, ТМЦ № 85 від 20.11.2013 року, ТМЦ № 84 від 18.11.2013 року, № 59 від 11.11.2013 року.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, що підтверджується виписками по рахунку позивача від 21.08.2013 року, від 01.10.2013 року, від 01.11.2013 року, від 13.08.2014 року.

Однак, заборгованість в розмірі 16975 грн. 85 коп. відповідач не сплатив, чим змусив позивача звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) двостороннім правочином є погоджена дія двох осіб, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі, яка вважається дотриманою, згідно з ст. 207 Цивільного кодексу України, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах.

Дія по передачі товару є правочином, а видаткова накладна є юридичним оформленням цього, є первинним фінансовим документом, підтверджує факт вчинення юридичних дій - виконання господарської операції (передача товару). Саме правочин (дії) по передачі товару (зафіксований у вигляді накладної) тягне певні правові наслідки - обов'язок оплати.

Сторони фактично вчинили правочин, а саме позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 16975 грн. 85 коп., згідно вищезазначених видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 16975 грн. 85 коп. підтверджується матеріалами справи, відповідач ні доказів сплати боргу, ні аргументовани заперечень не надав, а тому вимога про стягнення з відповідача вищезазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 850 грн. 02 коп. 3% річних та 6709 грн. 43 коп. інфляційних втрат (період з 29.11.2013 року по 01.04.2015 року), які нараховані окремо по кожному факту поставки та з урахуванням часткових проплат боргу відповідачем.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи порушення відповідачем строків виконаня зобов'язань, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача 850 грн. 02 коп. 3% річних та 6709 грн. 43 коп. інфляційних втрат (період з 29.11.2013 року по 01.04.2015 року) є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2500 грн. адвокатських витрат.

На підтвердження витрат позивач надає договір № 8 про надання правової допомоги від 01.04.2015 року, платіжне доручення № 1531 від 01.04.2015 року, розрахунок винагороди адвоката.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Так, п.6.5. вищезазначеної постанови встановлено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З урахуванням викладеного, враховуючи умови договору № 8 про надання правової допомоги від 01.04.2015 року, суд вважає, що сума витрат на послуги адвоката у розмірі 2500,00 грн. є неспіврозмірною із обсягом, складністю наданих послуг та затраченого часу, а також з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на адвоката, а саме стягує з відповідача 1500 грн. адвокатських витрат.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору понесені позивачем покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної фірми «Будтехсервіс» (вул. Вирівська, буд. 64/1, м. конотоп, Сумська область, 41600, код 31375354) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Суми-Стройінвест» (вул. Селекційна, 84, с. Сад, Сумський район, Сумська область, 42343, код 34878645) 16975 грн. 85 коп. боргу, 850 грн. 02 коп. 3% річних, 6709 грн. 43 коп. інфляційних втрат, 1827 грн. судового збору, 1500 грн. витрат на адвоката.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.04.2015 року.

Суддя Ю.О. Зражевський