ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 року Справа №904/10355/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.- доповідача,

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Малику С.О.

За участю представників сторін:

від арбітражного керуючого: Журавель К.О., довіреність б/н від 22.12.14;

інші учасники провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум" в судове засідання не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року у справі №904/10355/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум", м. Дніпропетровськ в порядку статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 27.01.2015 року (суддя Калиниченко Л.М.) визнано товариство з обмеженою відповідальністю "Інтрум" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором боржника Тертичну О.Ю. та зобов'язано вчинити певні дії.

Суд встановив, що за результатами розгляду пред'явлених кредиторських вимог до боржника, проведеної інвентаризації активів і зобов'язань, складено проміжний ліквідаційний баланс боржника, станом на 17.12.2014 року, з якого вбачається, що кредиторська заборгованість товариства становить 2 650 000,00 грн., дебіторська заборгованість, основні засоби, товарно - матеріальні цінності, нематеріальні активи - відсутні, грошові кошти на рахунку становлять 15 314,00 грн. Згідно поданих документів встановлено, що вартості майна боржника недостатньо для задоволення вимог кредиторів, при цьому до звернення ліквідатора до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, було дотримано вимоги цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи. Враховуючи наведене, господарський суд прийшов до висновку про необхідність визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Не погодившись з постановою господарського суду, до апеляційного господарського суду звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - Податкова інспекція) із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та припинити провадження по справі.

В обґрунтування своїх вимог Податкова інспекція зазначає, що тільки після оцінки вартості наявного майна боржника, в порядку статті 60 ГК України, публікації комісією з припинення юридичної особи повідомлення в порядку статті 105 ЦК України для виявлення кредиторів, повідомлення органу державної податкової служби про ліквідацію підприємства та після проведення позапланової документальної перевірки, на підставі ст. 78 Податкового кодексу, можливе звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника. На думку Податкової інспекції, суд першої інстанції помилково встановив, що на час звернення із відповідною заявою, ліквідатором дотримано вимоги цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи. Незаконне визнання боржника банкрутом унеможливлює доведення податковим органом обставин фіктивного підприємництва (недійсності установчих документів боржника, скасування державної реєстрації фіктивно створеного суб'єкта підприємницької діяльності), оскільки ліквідація банкрута є підставою для припинення будь-якого позовного провадження щодо юридичної особи - банкрута в судах.

20.04.2015 року від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи фіскальної служби є безпідставними та необґрунтованими, а постанова господарського суду прийнята у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у справі.

В судовому засіданні, 21.04.2015 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови. Представник арбітражного керуючого надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства. Представник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи відсутні обґрунтування поважності його неявки в засідання апеляційного господарського суду.

Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві належним чином про розгляд господарської справи в апеляційній інстанції та реалізації ним права судового захисту своїх інтересів (п.3.9.2 постанови пленуму ВГС України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Вивчивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

04.02.20014 року єдиним учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум" прийнято рішення про припинення діяльності боржника шляхом ліквідації (а.с.32).

На виконання вимог частини 1 статті 105 ЦК України боржник звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради для здійснення реєстраційної дії по внесенню відомостей про припинення юридичної особи, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.2012.14 року №19790746, в якому містяться дані про внесення 06.02.2014 року відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про початок процедури припинення товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум" за рішенням засновників.

В бюлетені державної реєстрації від 10.02.2014 року №274 (4) розміщено оголошення про припинення товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум" шляхом ліквідації (а.с.40), що передбачають вимоги частини 4 статті 105 ЦК України.

Ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (частина 1 статті 111 ЦК України). Так, станом на 17.12.2014 року складено проміжний ліквідаційний баланс товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум" та затверджений протоколом загальних зборів учасників товариства №9 від 18.12.2014 року (а.с.34, 41-42).

Ліквідатором 18.12.2014 року на виконання вимог підпункту 11.1.1. пункту 11 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, направлено до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та до Державної податкової служби у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, заяви про припинення платника податків за формою № 8-ОПП (а.с.43-48).

25.12.2014 року ліквідатор звернувся до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року порушено провадження у справі (а.с.68-70).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року визнано боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.80-84). Приймаючи до уваги положення частини 6 статті 105 ЦК України та частини 1 статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд першої інстанції встановив, що ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю "Інтрум" дотримано порядок проведення досудової процедури ліквідації, оскільки матеріали справи підтверджують ознаки неплатоспроможності боржника, у зв'язку з чим господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку про доцільність визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Перевіривши доводи сторін у справі і давши їм правову оцінку, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимоги апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не підлягають задоволенню.

Так, основними доводами апеляційної скарги є недотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до вимог законодавства України, зокрема положень статті 60 Господарського кодексу України, статті 105 Цивільного кодексу України та пункту 78.1.7 статті 78 Податкового кодексу України (в частині не проведення податкової перевірки боржника).

Наразі, стаття 60 ГК України, на момент подачі апеляційної скарги, вже не чинна і виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» від 13.05.2014 року №1258-VII (набрав чинності 07.07.2014 року), у той час як оскаржувана постанова прийнята 27.01.2015 року, тобто за межами дії зазначеної правової норми.

Що стосується посилань на інші порушення закону, то це не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки частиною 6 статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон) передбачено, що питання порушення власником майна боржника (уповноваженою ним особою), керівником боржника, головою ліквідаційної комісії (ліквідатором) вимог частини першої цієї статті підлягає розгляду господарським судом при проведенні ліквідаційної процедури відповідно до цього Закону.

У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора банкрута, що є підставою для подальшого звернення кредиторів до власника майна боржника (уповноваженої ним особи), керівника боржника, голови ліквідаційної комісії (ліквідатора).

В той же час, частина 1 статті 95 Закону визначає, що обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України. Проте, виявлення порушень та їх розгляд судом першої інстанції можливий тільки при проведенні ліквідаційної процедури (в ухвалі суду про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора банкрута). Крім того, невиконання вимог, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для відмови у внесенні запису про ліквідацію юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (частина5 статті 95 Закону).

Таким чином, питання про порушення заявником вимог частини першої статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не може бути розглянуто господарським судом на етапі визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а тому судом першої інстанції дане питання правильно не було піддано спеціальному аналізу і перевірці, а тому і вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволенні.

Апеляційний господарський суд встановив, що головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві має право звернутись з даною апеляційною скаргою, оскільки боржник з 28.08.2012 року перебував на обліку в Державній податковій інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (а.с.9), а відтак має право на проведення податкової перевірки у ході ліквідаційної процедури, так як можуть бути порушенні його інтереси, і проведення такої перевірки є обов'язковим в силу вимог пункту 78.1.7 статті 78 Податкового кодексу України (порушено провадження у справі про визнання банкрутом), тим більш, що Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві була повідомлена про припинення платника податків у зв'язку з його ліквідацією (а.с.43).

Отже, на підставі вище зазначеного, оскільки відсутні встановлені статтею 104 ГПК України підстави для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції, її слід залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101- 103, 106 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року у справі №904/10355/14 відмовити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року у справі №904/10355/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 22.04.2015 року

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков