ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2015 р.Справа № 916/730/15-г

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТРА ПАНДІ СЕРВІСІЗ"

до відповідачів:

1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД"

2. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОСТРА"

про визнання недійсним договору

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Волканов В.С. (за довіреністю)

Від відповідача 1: Журавель К.С. (за довіреністю)

Від відповідача 2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ОСТРА ПАНДІ СЕРВІСІЗ", звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД", приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОСТРА", в якому просить суд визнати недійсним договір доручення (агентську угоду) №12/09-2013 від 12.09.2013р. укладений між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ОСТРА".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.02.2015р. позовну заяву (вх.№730/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Клопотання позивача про зупинення виконавчого провадження за постановою №45281525 від 29.10.2014р., викладене в позовній заяві, судом не задоволено, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Заява позивача про забезпечення позову (вх.№2-1330/15 від 12.03.2015р.) судом не задоволено, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

30.03.2015р. на адресу господарського суду Одеської області надійшли заяви приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" (вх.№8191/15) та приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОСТРА" (8051/15) про відкладення розгляду справи, які судом були задоволені.

20.04.2015р. представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (вх.№2-2170/15), у задоволенні якої судом було відмовлено, з підстав її необґрунтованості та безпідставності.

Також, 20.04.2015р. позивач звернувся до суду із заявою (вх.№2-2171/15) про витребування у відповідачів оригіналу договору доручення (агентську угоду) №12/09-2013 від 12.09.2013р. - судом було не задоволено, з підстав недоведеності.

Клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-2169/15 від 20.04.2015р.) та (вх.№2109/15 від 17.04.2015р.) судом не задоволенні, з підстав недоведеності.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" заявлені позивачем позовні вимоги не визнає, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№6466/15 від 12.03.2015р.) та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОСТРА" в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції, відзив на позов та витребувані документи суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

12 вересня 2013 року між приватним акціонерним товариством „Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" (Страховик) та приватним акціонерним товариством „Страхова компанія "ОСТРА" (Агент) було укладено договір доручення №12/09-2013 (агентська угода), згідно умов п.1.1 якого, визначено, що відповідно до ст.15 Закону України „Про страхування" від 07.03.1996р. зі змінами і доповненнями, Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зі змінами і доповненнями, Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 зі змінами, Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених Розпорядженням Держфінпослуг № 673 від 27.10.2011 р., Страховик доручає Агенту здійснювати від імені, за дорученням і за рахунок страховика частину його страхової діяльності (агентська діяльність).

Відповідно п. 1.2. зазначеного договору повноваження агента передбачені договором, поширюються на страхову діяльність у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В п.1.3. договору визначено, що агентська діяльність, яку агент здійснює згідно умов договору включає в себе: проведення роз'яснювальної роботи, консультування, пропозиція страхувальника страхових послуг, проведення роботи, пов'язаної з пошуком клієнтів, що мають бажання і можливість укласти договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; проведення роботи, пов'язаної з укладенням договорів страхування, але без права підпису договорів страхування/полісів.

Згідно п.1.4. договору агент діє від імені страховика на території України. При цьому агент здійснює функцію врегулювання збитків за страховими випадками, у тому числі не приймає та не надає будь-яких заяв, повідомлень, гарантій та т.ін. (п.1.5).

Порядок взаємодії сторін визначено в розділі 2 договору. Так, відповідно до п. 2.1. договору страховик зобов'язаний надати агенту страхові поліси і стікери за актами прийому-передачі (додаток 3), страхові тарифи.

В свою чергу згідно п.2.2. договору агент використовує страхові тарифи страховика, самостійно, від імені та за рахунок страховика, здійснює пошук клієнтів, що мають бажання і можливість укласти договір страхування на умовах страховика, укладає договір страхування і оформлює страхові поліси.

Зобов'язання сторін визначені в розділі 3 договору. Зокрема, згідно п. 3.1 договору агент зобов'язаний проводити роботу та пошук клієнтів і укладання договорів страхування між страхувальником та страховиком на умовах і за тарифами останнього з оформленням необхідних документів (п. 3.1.1); оформити страховий поліс не пізніше одного робочого дня з дати отримання агентом страхового платежу (п. 3.1.2); перераховувати отримані від страхувальників страхові платежі на поточний рахунок страховика протягом двох робочих днів після отримання відповідних страхових платежів (п. 3.1.3); щодекадно надавати страховику відомості про укладені договори страхування та розміри отримання платежів на паперових носіях у формі, встановленій страховиком, і другі екземпляри оформлених страхових полісів (п. 3.1.4); щомісяця до 05 числа місяця, наступного за звітним, надавати страховику зведений звіт про всі укладені в звітному місяці договорів страхування, раніше не переданих страховику в періоди щодекадних звітів. Підписаний агентом та страховиком зведений звіт є додатком до акту прийому-приймання виконаних робіт (п. 3.1.5).

Також в п.3.1.8. договору агент зобов'язався при укладанні договорів страхування використовувати розміри страхових платежів, викладених у Положенні про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених Розпорядженням Дежфінпослуг №673 від 27.10.2011 року, Розпорядженні Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 зі змінами, а також виконувати інші вимоги чинного законодавства України.

За умовами п.3.1.18. договору агент при укладанні договорів, полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов'язаний суворо дотримуватися вимог Інструкції про порядок заповнення бланка поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року № 279/11.

Згідно п.3.2. договору страховик зобов'язаний приймати на страхування ризики, оформлені агентом відповідно до вимог страховика (п. 3.2.1); забезпечувати агента належним чином завіреними документами та інформаційними матеріалами, необхідними для належного здійснення агентської діяльності (п. 3.2.4); своєчасно здійснювати виплату агенту комісійної винагороди за послуги, що надаються агентом (п. 3.2.7).

Умови здійснення взаєморозрахунків визначені розділом 4 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору за виконану агентом роботу страховик виплачує йому комісійну винагороду. Розмір комісійної винагороди, що підлягає виплаті агенту розраховується із сум страхових платежів, що надійшли на поточний рахунок страховика в результаті роботи агента визначається у процентному відношенні від страхових платежів, що надійшли у звітному періоді. Конкретний розмір відсотків визначається за згодою сторін в акті здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно п. 4.2. договору право на отримання комісійної винагороди виникає у агента після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно п. 4.3. договору комісійна винагорода виплачується агенту щомісяця не пізніше трьох робочих днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт, підписаного сторонами, шляхом перерахування на поточний рахунок агента.

Так, у розділі 5 договору визначено відповідальність сторін. Зокрема, відповідно п. 5.1. договору за невиконання або неналежне виконання сторонами за договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та даного договору.

Відповідно до п. 5.2. договору у разі несвоєчасного перерахування агентом отриманих страхових платежів або перерахування їх в неповному обсязі відповідно до умов укладених договорів страхування, страховик має право призупинити дію договору не менше ніж на 3 місяці і має право стягнути з агента пеню в розмірі 1% від не перерахованої в строк суми за кожен день прострочення. При здійсненні страховиком страхових виплат за укладеними договорами страхування, за якими на момент настання страхового випадку агентом не перераховані страхові платежі, або перераховані не в повному обсязі відповідно до умов укладених договорів страхування, агент виплачує страховику штраф в розмірі суми виплаченого страховиком страхового відшкодування та заборгованості в страховому платежу за відповідним договором страхування.

Згідно п.5.5.2 договору у разі використання агентом при укладенні договорів страхування розмірів страхових платежів, відмінних від встановлених в Положенні про особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених розпорядженням Держфінпослуг № 673 від 27.10.2011 року, розпорядженням Держфінпослуг від 09.07.2010 року № 566 зі змінами, з агента стягується штраф в розмірі 100,00 грн. за кожен випадок використання невірних платежів. При цьому, якщо застосований розмір страхових платежів, менший від встановлених чинним законодавством України, агент зобов'язаний також доплатити страховику різницю між отриманими платежами і платежами, встановленими вищезазначеними розпорядженнями. Сплата штрафу та доплата різниці між отриманими платежами і платежами, встановленими вищезазначеними розпорядженнями, здійснюється агентом на користь страховика протягом 5 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги страховика.

Строк дії договору визначено в п.7.1 договору, згідно з яким договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013 р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.07.2014р. у справі №916/620/14 за позовом приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Дніпроінмед" до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Остра" про стягнення 247946,65 грн. та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Остра" до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Дніпроінмед" про визнання недійсним договору доручення, позов приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Дніпроінмед" до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Остра" про стягнення 247946,65 грн. задоволено, стягнуто з приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Остра" на користь приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Дніпроінмед" 171646/сто сімдесят одна тисяча шістсот сорок шість/грн. 54 коп. основного боргу за договором доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р., 76300/сімдесят шість тисяч триста/ грн. 00 коп. штрафу, витрати по сплаті судового збору в сумі 4958/чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім/грн. 93 коп., у задоволенні зустрічного позову приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Остра" до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Дніпроінмед" про визнання недійсним договору доручення відмовлено.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю "ОСТРА ПАНДІ СЕРВІСІЗ" є акціонером приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОСТРА" з часткою у статутному капіталі останнього 54,239% (759 346 іменних простих акцій).

Договір укладений між приватним акціонерним товариством „Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" та приватним акціонерним товариством „Страхова компанія "ОСТРА" було укладено договір доручення №12/09-2013 (агентська угода), від імені приватного акціонерного товариства „Страхова компанія "ОСТРА" був підписаний Головою правління Магдієвим Х.Г.

Як стверджує позивач, договір доручення №12/09-2013 (агентська угода) має бути визнаний судом недійсним, оскільки Голова правління ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА" при його підписанні діяв з перевищенням наданих йому статутом повноважень, з врахуванням п.7.25.2. ст.7 статуту.

Пунктом 7.25.2. ст.7 статуту ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА" встановлено, що Голова правління має право підписувати від імені Товариства угоди та договори, контракти з зарубіжними юридичними та фізичними особами, а також будь-які інші угоди та вчиняти значний правочин, у випадках, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом не перевищує 20 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

У відповідності до п.п.9.2., 9.3. ст.9 Закону України 9.2. "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Таким чином, на підставі оспорюваного договору доручення №12/09-2013 (агентська угода) ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА" як агент, отримав від ПрАТ "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" для реалізації 1 000,00 бланків полісів, а тому, на думку позивача, у разі настання страхових випадків за всіма полісами, розмір страхового відшкодування складатиме 150 000 000,00 грн.

Зі змісту аналізу останнього звіту про фінансовий стан ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА" вбачається, що станом на 31.12.2013р. на початок звітного періоду (01.01.2013р.) вартість активів ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА" склала 26 778 800,00 грн., а на кінець періоду склала 28 919 400,00 грн.

Отже, на думку позивача 20 відсотків вартості активів ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА", в межах яких протягом 2013р. голова правління мав повноваження на укладення правочинів від імені ПрАТ „Страхова компанія "ОСТРА" складає лише 5 355 760,00 грн.

Отже, з врахуванням вищенаведених обставин позивач вважає, що оспорюваний договір доручення (агентську угоду) №12/09-2013 від 12.09.2013р. було укладено між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ОСТРА" всупереч ст.ст.203, 215 ЦК України, що й зумовило в свою чергу звернення останнього до господарського суду Одеської області із даним позовом, за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у якості підстави визнання оспорюваного договору недійсним, зазначає про те, що оспорюваний договір було укладено з боку приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОСТРА" в особі голови правління з перевищенням повноважень.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, укладеного між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ОСТРА", суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою оспорюваний договір є агентським договором, за яким СК „Остра" виконує функції агента (представника) страхової компанії перед третіми особами.

Так, за умовами спірного договору СК „Остра" було доручено виконання частини страхової діяльності позивача по здійсненню страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема проведення пошуку клієнтів, здійснення роз'яснювальної роботи серед клієнтів з послідуючим укладанням договорів страхування.

Відповідно до ст.297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона зобов'язується надати послуги другій стороні в укладанні угод чи сприяти їх укладанню від імені цього суб'єкта та за його рахунок.

Згідно із ст.301 Господарського кодексу України комерційний агент відповідно до агентського договору одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб'єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором.

Ст.1000 Цивільного кодексу України також встановлює, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Крім того, відносини сторін за договором регулюються нормами спеціального Закону України "Про страхування", стаття 15 якого регулює посередницьку діяльність в сфері страхування, згідно з якою страхова діяльність в Україні може провадитись за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

За цим Законом страхові агенти - це фізичні або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань.

Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

В силу ст.ст. 1002, ч. 4 ст. 1007 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Крім того, відносини сторін регулюються нормами спеціального законодавства: Законом України "Про страхування", стаття 15 якого регулює посередницьку діяльність в сфері страхування, згідно з якою страхова діяльність в Україні може провадитись за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

За цим Законом страхові агенти - це фізичні або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

В п.1.3. оспорюваного договору визначено, що агентська діяльність, яку агент здійснює згідно умов договору включає в себе: проведення роз'яснювальної роботи, консультування, пропозиція страхувальника страхових послуг, проведення роботи, пов'язаної з пошуком клієнтів, що мають бажання і можливість укласти договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; проведення роботи, пов'язаної з укладенням договорів страхування, але без права підпису договорів страхування/полісів.

Приписи п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (абз.3 п.1 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99).

За приписами положень абз.5 п.5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Дана позиція також викладена ВАСУ у Роз'ясненні "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99р.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Наразі судом встановлено, що договір доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р. є таким, що укладений у відповідності до вимог чинного законодавства та статуту ПрАТ „СК „Остра", його зміст не суперечить Цивільному та Господарському кодексів України, іншим актам чинного законодавства.

ПрАТ „Страхова компанія „Дніпроінмед" та ПрАТ „СК „Остра", а також особи, що діяли від імені вказаних Товариств мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладання договору доручення №12/09-2013 від 12.09.2013р., що не спростовано наявними в матеріалах справи доказами.

Волевиявлення сторін договору доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р. було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Також вказаний договір доручення № 12/09-2013 від 12.09.2013 р. вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, дослідивши оспорюваний позивачем договір, судом встановлено, що за цим договором доручення (агентської угоди) відсутні повноваження або обов'язки ПрАТ „СК „Остра" на здійснення страхового відшкодування, у разі настання таких страхових випадків.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими товариство з обмеженою відповідальністю "ОСТРА ПАНДІ СЕРВІСІЗ" обґрунтовує свої вимоги, дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору, з огляду на заявлені позовні вимоги позивача.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТРА ПАНДІ СЕРВІСІЗ" слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТРА ПАНДІ СЕРВІСІЗ" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний тест рішення складено 27 квітня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський