ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 922/3761/14

У складі колегії суддів: головуючий суддя ЛакізаВ.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Гетьман Р.А.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від позивача - Грєнков І.В. - за довіреністю від 29.12.2014р. № 08-11/4838/2-14;

від Департаменту земельних відносин Харківської міської ради -Ворожбянов А.М. - за довіреністю від 02.12.2014р. № 12349/0/225-14;

від інших третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з'явились,

від відповідача - Голуб І.М. - за довіреністю від 19.09.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MIOL" (вх.№1551 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі № 922/3761/14,

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1 Департаменту земельних відносин Харківської міської ради;

2)Державної інспекції сільського господарства в Харківській області;

3)Західної об'єднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІОL", м. Харків,

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/3761/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Аюпова Р.М., суддя Бринцев О.В., суддя Жельне С.Ч.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "MIOL" на користь Харківської міської ради доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 183900,64 грн., судовий збір в розмірі 3678,01 грн.

На думку місцевого господарського суду, обраний позивачем спосіб захисту його прав, як власника земельної ділянки, у вигляді зобов'язання відповідача повернути спірну земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача правової підстави для набуття (збереження) майна (земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, по вул. Новомосковська, 8-А), у зв'язку з чим наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Застосовуючи коефіцієнт функціонального призначення земельної ділянки для земель промисловості, а також врахувавши фактичну сплату відповідачем у період з 01.08.2011р. по 31.07.2014р. земельного податку в сумі 255557,64 грн., місцевий господарський суд визначив загальний дохід, отриманий ТОВ "MIOL" від безпідставно набутого майна за вказаний період, в розмірі 183900,64 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "MIOL" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області в частині щодо зобов'язання сплатити на користь позивача доходи, отримані від безпідставно набутого майна у розмірі 183900,64 гривень та судового збору у розмірі 3678,01 гривень (разом 187578,65 гривень), в іншій частині рішення господарського суду Харківської області залишити без змін; стягнути з позивача судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2753,50 гривень.

На думку апелянта, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги ст.ст. 32, 34 та 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не прийнято до уваги контррозрахунок відповідача вартості орендної плати за спірну земельну ділянку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. у справі № 922/3761/14 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MIOL" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Департаментом земельних відносин Харківської міської ради подано пояснення у справі, в яких він просить рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/3761/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх. № 5672).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, Департамент земельних відносин Харківської міської ради зазначає про невідповідність наданого відповідачем контррозрахунку отриманого доходу (орендної плати) наказу від 27.01.2006р. №18/15/21/11 "Про Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", рішенням Харківської міської ради від 25.12.2007р. № 335/07 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2007р.", від 03.07.2013р. № 1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013р.", від 27.02.2008р. №41/08 "Про затвердження "Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові".

Таким чином, на його думку, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про визначення загального розміру доходу, отриманого апелянтом від безпідставно набутого майна, в розмірі 183900,64 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі № 922/3761/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх.№ 5671 від 07.04.2015р.).

Зокрема, позивачем надано додаткові пояснення щодо розрахунку заявленої до стягнення з апелянта суми у вигляді отриманого доходу від безпідставного використання набутого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна інспекція сільського господарства в Харківській області надала пояснення у справі (вх.№ 5816 від 09.04.2015р.)

09.04.2015р. Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області також подано клопотання про розгляд справи без участі її представника (вх.№5815).

09.04.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю "MIOL" подано додаткові письмові пояснення у справі (вх.№ 5820).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.04.2015р. розгляд справи відкладено.

20.04.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю "MIOL" подано клопотання про зміну формулювання заявлених апеляційних вимог, а саме п. 2 апеляційних вимог викладено в наступній редакції: прийняти нове судове рішення, у якому скасувати рішення колегії суддів господарського суду Харківської області у частині щодо зобов'язання сплатити на користь позивача доходи, отримані від безпідставного набутого майна у розмірі 183900,64 грн. та судового збору у розмірі 3678,01 грн. (разом 187578,65 грн.) та постановити, що розмір доходів, отриманих від безпідставного набутого майна, які підлягають сплаті на користь позивача, складає 6426,94 грн., в іншій частині рішення колегії суддів господарського суду Харківської області залишити без змін (вх.№ 6375).

20.04.2015р. Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області повторно подано клопотання про розгляд справи без участі її представника (вх.№ 6375).

В судовому засіданні представник апелянта просив суд рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі № 922/3761/14 скасувати, задовольнити апеляційні вимоги в повному обсязі.

Представники Харківської міської ради та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради просили рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі № 922/3761/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників апелянта, позивача та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.01.1996р. № 38 АТ "Житлобуд-2" видано державний акт на право постійного користування землею для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд по вул. Новомосковській, 8-А у м. Харковівід 22.04.1996р. № 73.

Згідно з інформацією Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2014р. № 23077086 ТОВ "MIOL" - є власником нежитлових будівель: літ. "А-2" площею 741,3 кв.м.; літ. "Б-1" площею 278,1 кв. м.; літ. "В-1" площею 192,2 кв. м.; літ "Ж" площею 320,8 кв.м., які належать йому на праві колективної власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.01.2003р., виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради.

Рішенням Харківської міської ради від 04.07.2007р. № 140/07 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування та надання згоди на укладення договорів суборенди земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" затверджено проекти відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд та фізичним особам, зазначеним у додатку 1 до цього рішення.

Припинено право користування земельними ділянками або їх частинами юридичним та фізичним особам, зазначених у пунктах 1, 2, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 28, 31, 36, 37, 43, 44, 45, 46, 49, 55, 56, 60, 69, 71, 76, 78, 85, 86, 87 додатку 1 до цього рішення (зокрема, АТ "Житлобуд-2"). Надано в оренду та у постійне користування земельні ділянки для експлуатації та обслуговування будівель і споруд юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатках 1, 2 до цього рішення (зокрема, ТОВ "MIOL").

На підставі звернення ТОВ "MIOL" Харківською міською радою прийнято рішення 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16.11.2011р. № 480/11 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд".

Відповідно до витягу з додатку 2 до вказаного рішення 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16.11.2011р. № 480/11 "Перелік юридичних осіб, яким припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянки в оренду та у постійне користування (в т.ч. у зв'язку зі зміною власника (користувача) нерухомого майна)" ТОВ "MIOL" надано в оренду до 01.11.2021р. земельну ділянку площею 0,6831 га за рахунок земель промисловості по вул. Новомосковській, 8-А у Жовтневому районі (кадастровий номер :12:013:0011) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний номер № 1405/08 від 02.12.2005р., для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (виробничі та адміністративні). Зобов'язано ТОВ "MIOL" розробити та узгодити у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Новомосковській в натурі (на місцевості).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, договору оренди зазначеної земельної ділянки між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "MIOL" не укладено.

У зв'язку з порушенням відповідачем положень ст. 125 Земельного кодексу України щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку в розмірі 0,6831 га, Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про звільнення відповідачем вказаної земельної ділянки у зв'язку з її безпідставним користуванням та стягнення з ТОВ "MIOL" отриманих доходів від використання безпідставно набутого майна, який полягає в відсутності сплати орендної плати за фактичне використання земельної ділянки.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку у зв'язку з її безпідставним користуванням, а також стягнення з відповідача суми несплаченої плати за користування земельною ділянкою, як отриманого останнім доходу від використання безпідставно набутого майна, в розмірі 1578515,21 грн.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону (частина 2 статті 126 Земельного кодексу України).

На підставі ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з даним позовом, Харківська міська рада, посилаючись на положення ст.ст. 1212-1215 Цивільного кодексу України, зазначає, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останнє не набуло належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Новомосковській, 8-А у м.Харкові, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав, що підтверджується листами Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у м. Харкові, Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області від 14.08.2014 № 3893/08 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 15.08.2014 № 9448/0/225-14.

Колегія суддів, розглянувши заявлені Харківської міської ради, зазначає, що загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави іменуються також зобов'язаннями з безпідставного збагачення, або кондикційними зобов'язаннями. Сутність кондикційного зобов'язання як правовідношення полягає в тому, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або на підставі, яка згодом відпала, зобов'язана повернути потерпілому це майно (частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Певною мірою кваліфікація таких зобов'язань породжується нормою частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, якою визначене коло вимог, до яких також застосовуються положення глави 83 Цивільного кодексу України про реституцію, віндикацію, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В даному випадку, норми глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави", зокрема, статті 1212 Цивільного кодексу України, можуть бути застосовані тоді, коли дії набувача майна можуть кваліфікуватися як правопорушення.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Отже, за змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, згідно приписів частин 5 статті 152 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент набуття права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на спірній земельній ділянці)при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Таким чином, права власності на об'єкти нерухомого майна є безумовною підставою для виникнення права користування земельною ділянкою, яка знаходиться під нерухомим майном. При цьому, згідно з вимогами статті 116 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" обов'язковою умовою передачі у користування (оренду) земельної ділянки, що перебувають у комунальній власності, є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про передачу земельної ділянки у користування (оренду).

Матеріалами справи підтверджується, що на спірній земельній ділянці по вул. Новомосковській, 8-А в м. Харкові на підставі свідоцтва про право власності від 14.01.2003р. відповідачу на праві колективної власності належать нежитлові будівлі літ. "А-2" площею 741,3 кв.м., літ. "Б-1" площею 278,1 кв.м., літ. "В-1" площею 192,2 кв.м. та літ. "Ж" площею 320,8 кв.м.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" за змістом статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, апелянт має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташована його будівля, що спростовує твердження позивача про безпідставне набуття відповідачем права на спірну земельну ділянку.

Як вбачається з витягу з додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 04.07.2007р. № 140/07 "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким затверджуються проекти відведення земельних ділянок, припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянки в оренду та у постійне користування" припинено АТ "Житлобуд-2" право користування частиною земельної ділянки площею 0,6831 га по вул. Новомосковській, 8-А.

ТОВ "MIOL" надано в оренду строком до 01.06.2012р. земельну ділянку загальною площею 0,6831 га по вул. Новомосковській, 8-А (Жовтневий район) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

Пунктом 1 вказаного рішення Харківської міської ради затверджено проекти відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатку 1 до цього рішення.

Таким чином,матеріалами справи підтверджується, що у відповідача виникло право власності на нерухомість, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Новомосковська, 8-А, проте право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю, належним чином не оформлено.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що подана до господарського суду позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та обставини, якими позивач їх обґрунтовує, тобто предмет та підстави позову; зміна підстав чи предмету позову виходить за межі компетенції суду, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Проте, сама по собі відсутність оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість відповідача у справі (користувача земельною ділянкою) не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки право на користування земельною ділянкою, в силу Закону набувається в момент набуття права власності на будівлю, розташованої на цій земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи положення ч. 5 ст. 120 Земельного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту його прав, як власника спірної земельної ділянки, шляхом подання позовної заяви з підстав, визначених статтею 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомості, на користування нею, та як наслідок -земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1578515,21 грн., як доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право особи на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, ч. З ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Харківська міська рада, обґрунтовуючи підстави заявлення зазначених вище вимог, посилається на положення частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Як зазначено вище, у разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Таким чином,враховуючи фактичний та юридичний зв'язок земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, посилання на безпідставність використання такої земельної ділянки в розумінні ст.ст. 1212-1215 Цивільного кодексу України є неможливим, як є неможливим стягнення з відповідної земельної ділянки доходу, отриманого від "безпідставно набутого майна".

Крім того, колегія суддів зазначає, що у нормах статей 1213 та 1214 Цивільного кодексу України не має санкцій як міри цивільно-правової відповідальності боржника, натомість ними закріплено право та кореспондуючі ним обов'язки сторін зобов'язання з безпідставного збагачення - право потерпілого: 1) на повернення йому безпідставно набутого майна в натурі або відшкодування його вартості; 2) на відшкодування йому доходів від безпідставно набутого майна, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Отже, статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного доходу.

Як вбачається з позовної заяви, період, за який нарахована сума доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, визначений з 01.08.2011р. по 31.07.2014р.

При цьому, при визначенні часу, протягом якого здійснювалося безпідставне користування апелянтом спірною ділянкою, позивач посилається на направлення Державної інспекції сільського господарства в Харківській області на проведення позапланової перевірки ТОВ "MIOL" щодо використання земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Новомосковська, 8-А, а також акт обстеження земельної ділянки від 14.10.2014р. № 1154, відповідно до якого встановлено, що ТОВ "MIOL" використовується земельна ділянка загальною площею 0,6831 га із земель промисловості для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень.

Крім того, матеріали справи містять акт обстеженням спірної земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації від 18.06.2014 року, складений Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, відповідно до якого відповідач використовує земельну ділянку площею 0,6831 га по вул. Новомосковській, 8-А у м. Харкові для експлуатації нежитлових будівель.

Проте, вказані актами не підтверджують використання вказаної земельної ділянки за весь час, який охоплює заявлений позивачем період нарахування доходів від безпідставно використання земельної ділянки, та не є належними доказами у справі.

Зазначений факт також не підтверджується матеріалами справи, зокрема, листами Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 15.08.2014 № 9448/0/225-14, а також листом Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 14.08.2014р. № 3893/08, на які посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 32 господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість визначеного позивачем періоду безпідставного використання апелянтом спірної земельної ділянки, оскільки вказана обставина не підтверджується належними доказами у справі.

При цьому, законною підставою для сплати орендної плати у відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, є наявність такої умови, як укладений і зареєстрований у встановленому законом порядку договір оренди.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

При цьому, для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки необхідно встановити конкретний розмір такої земельної ділянки.

Згідно з п. 4 рішенням 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16.11.2011р. № 480/11 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" особам, зазначеним у додатках 1, 2 до цього рішення (зокрема, ТОВ "MIOL"), у місячний термін з дня прийняття цього рішення звернутися до управління Держкомзему у місті Харкові для встановлення меж земельних ділянок на місцевості.

Відповідно до акту обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 18.0б.2014р. розмір спірної земельної ділянки становить 0,6831 га.

Однак, згідно Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N376, визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Зокрема, виконавцем відповідних робіт може бути юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, які виконують відповідні роботи на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Замовником є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Матеріалами справи підтверджується, що вказаний акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки складено головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради.

При цьому, відповідно до Положення про Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради (додаток № 130 до рішення Харківської міської ради 6 скликання від 24.11.2010 № 07/10 в редакції рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1188/13), він не має повноважень щодо визначення меж, розмірів земельних ділянок, а виконує на самоврядних засадах контрольну функцію належного використання земельних ділянок.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено розмір спірної земельної ділянки, використання якої здійснено без наявності правової підстави, а, отже, розмір заявлених до стягнення грошових коштів колегія суддів вважає недоведеним.

З аналізу положень статті 2 та ч. 2 ст. 15 Закону України "Про плату за землю" за відсутністю у користувача земельної ділянки документів, визначених у статтях 125-126 Земельного кодексу України, які засвідчують право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, такий користувач здійснює фактичне користування з зобов'язанням сплатити за період користування у поточному році податку на землю.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб), згідно з пунктом 286.2 ст.286 Податкового кодексу України, самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Враховуючи зазначене, якщо суб'єкт господарювання або фізична особа придбала житловий будинок, будівлю або споруду на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування, успадкування та на інших умовах цивільно-правових угод, то до неї переходить право користування на цю земельну ділянку і відповідно, податок за земельну ділянку сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме-майно (ст.287 Податкового кодексу України).

З листа Західної ОДПІ м. Харкова від 07.07.2014р. № 3019/20-33-15-04-17 вбачається, що відповідач щомісячно сплачує земельний податок за земельну ділянку (загальною площею 0,6831 га) по вул. Новомосковській, 8-А у м. Харкові в сумі 7015,49 грн. Станом на 07.07.2014р. заборгованість по земельному податку у ТОВ "MIOL" відсутня.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України та частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, яким у постанові від 06.11.2014р. у справі №922/1087/14 вказано, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що нормами діючого законодавства передбачено способи(механізми) захисту прав на земельні ділянки.

Зокрема, статтею 152 Земельного кодексу України передбачено можливість застосування інших способів захисту прав на земельні ділянки, передбачені законом, ніж ті, які встановлені зазначеною статтею Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю "MIOL" апеляційна скарга є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/3761/14 слід скасувати через невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Харківської міської ради про стягнення 183900,64грн. відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, п.п.3,4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "MIOL", м.Харків задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/3761/14 скасувати частково, а саме в частині задоволення позову.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В решті рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/3761/14 залишити без змін.

Стягнути з Харківської міської ради (м. Харків, пл. Конституції, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "MIOL" (м.Харків, вул. Новомосковська, буд. 8-А, ) 1839,01 грн. втрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27.04.2015р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Гетьман Р.А.