КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа№ 910/692/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА Страхування"

на рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2015р.

у справі № 910/692/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА Страхування"

до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія ,,ОРАНТА"

про стягнення 3 189,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,АХА Страхування" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія ,,ОРАНТА" (далі - відповідач) про стягнення 3 189,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у даній справі в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції посилаючись на приписи ст. 37 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність підстав для їх задоволення з огляду на пропуск позивачем однорічного строку на подання заяви для виплати страхового відшкодування.

Не погодившись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі

№ 910/692/15-г скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, з моменту виплати страхового відшкодування у страховика виникло право регресу до винної особи в порядку ст. 1191 ЦК України та положення п. 37.1.4 ст. 37 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулюють відносини, які виникають між страховиком та його страхувальником за договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та ніяк не правовідносини між страховиками стосовно права зворотної вимоги - регресу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 21.04.2015р.

В судове засідання 21.04.2015р. представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 452, №460.

Відповідачем на адресу суду надіслано заперечення на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, викладено клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню у зв'язку з таким.

24.03.2012р. в м. Дніпропетровськ на пр. Кірова відбулась ДТП за участю транспортного засобу ,,ВАЗ", державний реєстраційний номер АЕ 2196 ВЕ, під керуванням водія Дубини Я.Ю. та автомобіля ,,Кіа", державний реєстраційний номер АЕ 5749 СА, під керуванням водія Ровенко Е.В.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пошкоджено автомобіль ,,Кіа", державний реєстраційний номер АЕ 5749 СА.

Постановою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012р. у справі № 401/3854/12 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано винним Дубину Я.Ю. і накладено на винну особу штраф у сумі 400 грн. (а.с.24).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2011р. між позивачем та Жоголєвою М.В. (власник пошкодженого транспортного засобу, страхувальник) укладено додаткову угоду № 2 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 2736-а/09дз від 23.11.2009р., якою договір № 2736-а/09дз викладено в новій редакції. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом ,,Кіа", державний реєстраційний номер АЕ 5749 СА.

14.06.2012р. позивачем було складено страховий акт № 2012/V/ОМОD02594/VESКО13843, згідно якого страхове відшкодування складає 3 699,00 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування на рахунок ПП ,,Аеліта" у розмірі 3 699,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 27754 від 19.06.2012р.

Згідно з положеннями ст. 25 Закону України ,,Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закон України ,,Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Сплативши страхову виплату за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю ,,Кіа", державний реєстраційний номер АЕ 5749 СА, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як свідчать матеріали справи цивільно-правова відповідальність водія Дубини Я.Ю. під час експлуатації автомобіля ,,Ваз", державний реєстраційний номер АЕ 2196 ВЕ, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АВ/5474147 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 510 грн., строк дії полісу з 25.02.2012р. до 24.03.2013р.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом № №АВ/5474147 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля ,,Ваз", д.р.н. АЕ 2196 ВЕ на час ДТП.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 02.06.2014р. про виплату страхового відшкодування в розмірі 3 699,00 грн. в порядку регресу, доказів сплати якої матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач у своєму відзиві вказує, що заява про виплату страхового відшкодування в порядку регресу була подана більше ніж через рік з моменту вчинення ДТП, що, з огляду на положення ст. 37 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у даній справі, зазначаючи, що позивач для отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в межах одного року з дати ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, при цьому, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1. Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з п.36.4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом ,,а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Як зазначалось вище, цивільно-правова відповідальність водія Дубини Я.Ю. під час експлуатації автомобіля ,,Ваз", державний реєстраційний номер АЕ 2196 ВЕ, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АВ/5474147 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно положень ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 510 грн.

Таким чином, позивачем вірно визначено розмір суми страхового відшкодування, яке підлягає виплаті відповідачем та становить 3 189,00 (3 699,00 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 510,00 грн. (франшиза), тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з пропуском однорічного строку на подання відповідної заяви є невірним з огляду на таке.

Згідно з підпунктом 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо -транспортної пригоди.

Проте, відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини в сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Цим законом не регулються взаємовідносини між страховиками щодо компенсації страхового відшкодування в порядку регресу, а тому, вказана норма не може бути застосована до правовідносин сторін в цьому випадку.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме, положення п. 37.1.4 ст. 37 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та зазначено про пропуск позивачем річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, що призвело до прийняття невірного рішення у даній справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими з підстав наведених вище, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 104 ГПК України, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

За наведених вище обставин, рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі № 910/692/15-г підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України та покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА Страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі № 910/692/15-г задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі № 910/692/15-г скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія ,,ОРАНТА" (код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА Страхування" (код 20474912) 3 189,00 грн. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія ,,ОРАНТА" (код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА Страхування" (код 20474912) 913,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено та підписано 24.04.2015р.