РІШЕННЯ

"22" квітня 2015 р.Справа № 921/173/15-г/15

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Галамай О.З. при секретарі Шляхетки О.В.

розглянув справу

за позовом Комунального підприємства "Тернопільелектротранс", вул. Тролейбусна, 7, м. Тернопіль, 46027

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар", вул. Руська, 21, м. Тернопіль, 46001

про стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача: Качур С.В. - представник, довіреність №01/01 від 05.01.2015р.

від відповідача: не з'явився

Представнику позивачу в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд господарського суду Тернопільської області Комунальним підприємством "Тернопільелектротранс" подано позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар" про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 14.02.2015 р. порушено провадження по справі та призначено судове засідання на 25.02.2015 р.

В судовому засіданні 25.02.2015р. суд перейшов до розгляду справи по суті та оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2015 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. Також через канцелярію суду частково подав необхідні документи, які витребовувались ухвалою суду (вх.№6842).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 14.02.2015р. не виконав, причини неявки не повідомив, у зв"язку з чим розгляд справи відкладено на 01.04.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 01.04.2015р. підтримав заяву про зменшення позовних вимог (вх.. №9373). Також подав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів (вх. №9372).

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, вимог ухвали суду від 25.02.2015р. не виконав, причини неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 01.04.2015 р. на задоволення клопотання представника позивача розгляд справи продовжено в порядку статті 69 ГПК України на 15 днів та відкладено її розгляд на 22.04.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 22.04.2015р. підтримав заяву про зменшення позовних вимог (вх. №9373 від 01.04.2015р.), в якій просить суд стягнути з відповідача: 3 987,00 грн. основного боргу; 294,50 грн. пені; 219,75 грн. 3% річних та 845,16 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, судом встановлено наступне.

Передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Відповідно до ч.3 ст.55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. (п.3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Враховуючи викладене, суд приймає їх до розгляду.

Отже, предметом розгляду даної справи є стягнення 3 987,00 грн. основного боргу, 294,50 грн. пені, 219,75 грн. 3% річних та 845,16 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання 22.04.2015р. вкотре не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленнями про вручення поштового відправлення (знаходяться в матеріалах справи).

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції "№18 від 26.12.2011р. встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 22.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

01.11.2009р. між Комунальним підприємством Тернопільелектротранс" (надалі - Уповноважений представник власника) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бріар" (надалі - Користувач) укладено договір про використання об"єктів для організації ліній зв"язку загального користування - ліній кабельних інформаційний мереж (ЛКІ) №71, відповідно до умов якого Уповноважений представник власника надає Користувачу право використання опор контактної мережі, що знаходяться у віданні та на балансі Уповноваженого представника власника для облаштування й експлуатації Користувачем власних ліній зв"язку загального користування - ліній кабельних інформаційних мереж (ЛКІМ) і т.п.

Згідно п.1.2 договору визначено, що перелік об"єктів, які Користувач використовує для роботи з організації й експлуатації ЛКІ, узгоджується сторонами у додатках, що після їх підписання стають невід"ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.5.1, п.5.2, п.5.3, п.5.4 договору вартість послуг Уповноваженого представника Власника по наданню в користування Користувачу об"єктів для організації й обслуговування мереж ЛКІ за угодою сторін складає 7 ( сім ) гривень з ПДВ за кожен об"єкт (опору) на місяць, при розміщені однієї лінії кабеля зв'язку. Розрахунки за надані послуги здійснюються Користувачем щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. Розрахунки за даним договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування Користувачем суми згідно рахунку на розрахунковий рахунок Уповноваженого представника Власника. Вартість послуг, передбачених п.5.1 може бути змінена за ініціативою Уповноваженого представника власника, про що Користувач повинен бути повідомлений письмово в місячний термін (30 днів) до дня введення нових тарифів.

Згідно додатку 1 від 01.11.2009р. до договору про використання об"єктів для організації ліній зв"язку загального користування - ліній кабельних інформаційний мереж (ЛКІ) сторони визначили суму місячної оплати, яка становить 67 ( кількість опор) *7 грн. = 469 грн.

Відповідно до умов договору Комунальне підприємство "Тернопільелектротранс" наказом №64 від 01.02.2011р. з 01.03.2011р. збільшило на 25% розмір оплати за надані послуги, яка складає - 603,00 грн.

На виконання умов договору про використання об"єктів для організації ліній зв"язку загального користування - ліній кабельних інформаційний мереж (ЛКІ) №71 від 01.11.2009р. позивач надав відповідачу право використовувати опори контактної мережі, що підтверджується рахунками на оплату (належно завірені копії містяться в матеріалах справи).

Як свідчать матеріали справи та стверджує позивач, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати за використання об"єктів виконав частково.

Станом на день розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 987,00 грн.

Позивачем відповідно до п.6.3 договору нараховано відповідачу пеню, яка становить 294,50 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Згідно ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано три відсотки річних в розмірі 219,75 грн та інфляційні втрати в розмірі 845,16 грн, які просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить судові витрати покласти на відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 ГК України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до укладеного між сторонами договору про використання об"єктів для організації ліній зв"язку загального користування - ліній кабельних інформаційний мереж (ЛКІ) №71 від 01.11.2009р. позивач надав відповідачу право використовувати опори контактної мережі, що підтверджується рахунками на оплату (належно завірені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п.5.1, п.5.2, п.5.3 договору вартість послуг Уповноваженого представника Власника по наданню в користування Користувачу об"єктів для організації й обслуговування мереж ЛКІ за угодою сторін складає 7 ( сім ) гривень з ПДВ за кожен об"єкт (опору) на місяць, при розміщені однієї лінії кабеля зв'язку. Розрахунки за надані послуги здійснюються Користувачем щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. Розрахунки за даним договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування Користувачем суми згідно рахунку на розрахунковий рахунок Уповноваженого представника Власника.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати за отриманий товар виконав неналежним чином, оплативши заборгованість з порушенням строків її оплати.

Згідно додатку 1 від 01.11.2009р. до договору про використання об"єктів для організації ліній зв"язку загального користування - ліній кабельних інформаційний мереж (ЛКІ) сторони визначили суму місячної оплати, яка становить 67 ( кількість опор) *7 грн. = 469 грн.

Відповідно до умов договору Комунальне підприємство "Тернопільелектротранс" наказом №64 від 01.02.2011р. з 01.03.2011р. збільшило на 25% розмір оплати за надані послуги, яка складає - 603,00 грн.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати за використання об"єктів не виконав, заборгувавши позивачу 3 987,00 грн.

Позивачем надіслано відповідачу претензії від 21.09.2010р., від 01.10.2014р., 24.10.2014р., які останнім залишені без відповіді та задоволення.

Отже, станом на момент розгляду справи, основний борг відповідача перед позивачем за договором становить 3 987,00 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.3 договору за порушення термінів оплати, передбачених п.5.2. даного договору Користувач оплачує Уповноваженому представнику Власника пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від неоплаченої суми чи оплаченої з порушенням термінів за кожний день прострочення.

Враховуючи порушення Покупцем термінів оплати за отриманий товар, позивачем нараховано відповідачеві пеню за період з 15.02.2014р. по 14.08.2014р. у розмірі 294,50 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст. ст. 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Щодо періоду за який нарахована пеня, а саме з 15.02.2014р. по 14.08.2014р., суд зазначає, що позивачем не вірно застосовано положення ч.6 ст.232 ГК України, оскільки нараховані штрафні санкції за шість місяців, які передують даті подачі позову в той час, як потрібно нараховувати штрафні санкції від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Аналогічна правова позиція визначена в пункті 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого роз'яснено - даним приписом (частиною 6 статті 232 ГК України) передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За таких обставин, в задоволенні пені у розмірі 294,50 грн. слід відмовити.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань позивачем нараховано три відсотки річних в розмірі 219,75 грн та інфляційні втрати в розмірі 845,16 грн.

При перевірці правильності нарахування позивачем 3% річних судом

визначено, що їх розмір становить 187,58 грн. (розрахунок додається) та підлягає до стягнення. В іншій частині нараховані позивачем 3% річних на суму 32,17 грн. є необґрунтованими й стягненню не підлягають, оскільки нараховані з порушенням норм чинного законодавства України.

Відповідно до ст.625 ЦК України нараховані відповідачем інфляційні втрати в розмірі 845,16 грн. підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

У відповідності до вимог ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар" (, вул. Руська, 21, м. Тернопіль) на користь Комунального підприємства "Тернопільелектротранс" (, вул. Тролейбусна, 7, м. Тернопіль) - 3 987 (три тисячі дев"ятсот вісімдесят сім) грн. 00 коп. основного боргу; 187 (сто вісімдесят сім) грн. 58 коп. 3% річних, 845 (вісімсот сорок п"ять) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 1715 (одну тисячу сімсот п"ятнадцять) 37 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.04.2015р.

Суддя Галамай О.З.