РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015Справа №910/2640/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київгаз»
До Київської міської клінічної лікарні №3
Простягнення 353 056,98 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Ступак Т.О., за довіреністю від 18.03.2014р. №Д-16/14;

Від відповідача - Чумаченко Я.В., за довіреністю від 02.03.2015р. б/н.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київгаз" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської клінічної лікарні №3 про стягнення 353 056,98 грн. з яких: 243 317,18 грн. заборгованість за договором №232032/2014 на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів від 17.01.2014 року, 26 484,27 грн. інфляційних нарахувань, 4 573,56 грн. 3% річних, 42 865,65 грн. штраф та 35 816,31 грн. пеня.

30.03.2015р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у зв'язку з здійсненою відповідачем частковою проплатою на суму 141 309,34 грн.

Відповідно до вказаної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача станом на 30.03.2015р. основний борг в сумі 102 007,84 грн. інфляційних нарахувань в сумі 26 484,27 грн. 3% річних в розмірі 4 573,56 грн. штраф в розмірі 42 865,65 грн. та 35 816,31 грн. пені.

Відповідно до статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням вказаної заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому також повідомив суд про здійснення проплат на загальну суму 141 309,34 грн., у зв'язку з цим у поданому відзиві відповідач визнав основний борг у розмірі 102 007,84 грн.

Також у відзиві відповідач просив врахувати, що Київська міська клінічна лікарня №3 є бюджетною установою і фінансується з місцевого бюджету м. Києва та є не прибутковою організацією, при цьому фінансування надходить не вчасно і не в повному обсягу.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись частиною 3 ст. 551 ЦК України відповідач просив суд зменшити розмір пені за рішенням суду.

Позивач проти зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України заперечив.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (надалі - Постачальник) та Київською міською клінічною лікарнею №3 (надалі - Споживач) було укладено договір №232032/2014 на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (надалі - Договір), за умовами якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує позивачу вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з пунктом 2.6. Договору послуги за постачання газу підтверджуються підписаними сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору.

Акти приймання - передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (пункт 2.9. Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюється за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до пункту 4.6 Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється відповідачем в такому порядку: перший платіж відповідач здійснює до 15 числа поточного місяця, у розмірі 100 % вартості послуг з постачання, передбачених договором на місяць поставки газу. Остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 20-го числа наступного місяця після надання послуг, виходячи з вартості фактичного отриманих, але не сплачених позивачу послуг на звітний період.

Відповідно до п. 4.7 Договору оплата вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника. В платіжних дорученнях Споживач повинен обов'язково зазначити призначення платежу: за послуги з постачання газу, номер договору, дату його підписання.

Із матеріалів справи не вбачається заявлення будь-якою із сторін про своє небажання надалі продовжувати відносини, а тому строк дії Договору був продовжений на наступний рік на тих самих умовах, а порядку п. 10.1 Договору.

На виконання умов Договору, за період з січня 2014 року по грудень 2014 року позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з газопостачання на загальну суму 243 317,18 грн., що підтверджується наступними актами прийому - передачі послуг з газопостачання:

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.01.2014 року на суму 38 650,01 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 28.02.2014 року на суму 36 387,77 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.03.2014 року на суму 37 215,90 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 30.04.2014 року на суму 60 740,92 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.05.2014 року на суму 65 757,34 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 30.06.2014 року на суму 65 905,42 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.07.2014 року на суму 77 059,42 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.08.2014 року на суму 59 900,39 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 30.09.2014 року на суму 56 951,90 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.10.2014 року на суму 60 714,82 грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 30.11.2014 року на суму 55 972,85грн.;

- акт прийому - передачі послуг з газопостачання від 31.12.2014 року на суму 72 568,55 грн.

Суду доведено, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо надання послуг.

Відповідач визнав суму основного боргу в розмірі 102 007,84 грн., відповідно до поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір №232032/2014від 17.01.2014р. є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки природного газу від відповідача не надходило, що підтверджується актами прийому - передачі послуг з газопостачання за період з січня 2014 року по грудень 2014 року, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків станом на грудень 2014 року, відповідно до якого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 243 317,28 грн., вказаний акт підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, виписок з банківських рахунків позивача та платіжних доручень, відповідач оплату за отриманий природний газ здійснював з порушенням строків, зазначених у Договорі.

Так, суду доведено, що після порушення провадження у справі відповідачем було проплачено 141 309,34 грн. (41 175,29 грн. відповідно до платіжного доручення №19 від 10.03.2015р., 72 568,55 грн. відповідно до платіжного доручення №12 від 24.03.2015р., 27 565,50 грн. відповідно до платіжного доручення №13 від 24.03.2015р.).

Станом на 30.03.2015р. за відповідачем рахується основна сума заборгованості в розмірі 102 007,84 грн. Факт наявності заборгованості в сумі 102 007,84 грн. суду доведений, відповідачем визнаний, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 102 007,84 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 4 573,56 грн. нарахованих за період з 21.02.2014р. по 21.01.2015р. та інфляційних втрат в розмірі 26 484,27 грн. нарахованих за період з 15.03.2014р. по 15.12.2014р.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача 42 865,65 грн. штрафу та 35 816,31 грн. пені.

У разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, відповідач сплачує на користь позивача крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості (пункт 6.2.2. Договору).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у п. 3.17.4 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд враховує, що відповідач є бюджетною установою і фінансується з місцевого бюджету м. Києва та є не прибутковою організацією, про що свідчить довідка №21955 Державної податкової інспекції у Дніпровському районі в м. Києва.

Відтак, сплата сум заборгованості залежить від бюджетного фінансування, а отже причини виникнення прострочення залежать не тільки від дій або бездіяльності відповідача, при цьому судом також враховано, що відповідачем в залежності від такого фінансування погашається заборгованість, а отже вчиняються дії залежні від відповідача направлені на зменшення суми боргу, про що свідчать платіжні доручення про сплату боргу, враховуючи неспіврозмірність штрафних санкцій до наявності суми основного боргу, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, суд виходячи з принципу справедливості добросовісності та розумності, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені до 17 908,15 грн. та штрафу до 21 432,82 грн., тобто на 50%.

Відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на відповідача повністю з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Київської міської клінічної лікарні №3 (02125, м. Київ, вул. Петра Запорожця, буд. 26, ідентифікаційний код 05415958) на користь Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-Б, ідентифікаційний код 03346331) 102 007 (сто дві тисячі сім) грн. 84 коп. основного боргу, 26 484 (двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 27 коп. інфляційних нарахувань, 4 573 (чотири тисячі п'ятсот сімдесяти три) грн. 56 коп. 3% річних, 21 432 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять дві) грн. 82 коп. штрафу, 17 908 (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісім) грн. 15 коп. пені та 4 234 (чотири тисячі двісті тридцять чотири) грн. 95 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.04.2015р.

Суддя І.І. Борисенко