ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа № 922/5523/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Бідоленко Є.І., довіреність від 10.10.2012 р. № 28/12

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1570 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі № 922/5523/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль", м. Харків

до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення 1 831 685,76 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" звернувлось до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення суми позовних вимог від 09.02.2015 р. ви. № 4971) 1 831 685,76 грн., в тому числі: 1 742 749,62 грн. заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору № 010-1/07-01-0800-08; 80 389,59 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за цим договором; 4 929,90 грн. пені , нарахованої за порушення строків погашення тіла кредиту та 3 619,65 грн. пені, нарахованої за порушення строків погашення відсотків.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі № 922/5523/14 (суддя Присяжнюк О.О.) позовні вимоги задоволено повністю.

З відповідача на користь позивача стягнуто 1 742 749,62 грн. заборгованості за тілом кредиту, 80 389,59 грн. суми нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом; 4 929,90 грн. пені, нарахованої за порушення строків погашення кредиту, 3 619,65 грн. пені, нарахованої за порушення строків погашення кредиту та 36633,71 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із зазначеним рішенням не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність викладених в рішенні суду висновків, обставинам справи, просить це рішення скасувати в частині стягнення 1 742 749,62 грн. заборгованості за тілом кредиту.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарський суд першої інстанції не з'ясував тієї обставини, що позивач не надсилав в порядку п 7.3 кредитного договору № 010-1/07-01-0800-08 та Генеральної угоди № 07-01-177-08 від 16.10.2008 р. повідомлень про скасування кредитного ліміту або припинення дії угоди та не заявляв позовних вимог про розірвання кредитного договору.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її доводів заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначає, що право кредитора на дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту в разі прострочення повернення чергової частини позики передбачене статтею 1050 Цивільного кодексу України та п 7.3 кредитного договору № 010-1/07-01-0800-08 і при цьому закон не обмежує зазначене право кредитора умовами кредитного договору.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість його прибуття.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів залишає його без задоволення як необгрунтоване, оскільки відповідач не навів поважних причин неприбуття в судове засідання та не був позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника згідно з частиною п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 16.10.2008р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (позивач по справі) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (відповідач) було укладено Кредитний договір №010-1/07-01-0800-08, у відповідності до Генеральної кредитної угоди №07-01-177-08 від 16.10.2008р. згідно п.1.1 якого кредитор, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором. Кредитний ліміт - 3 000 000,00 грн. , кінцева дата повернення кредиту - 16 жовтня 2018р.

На підтвердження надання боржнику кредиту в сумі 3 000 000,00 грн. банком було видано платіжні доручення , які містяться в матеріалах справи (а.с.34-47).

Також, сторонами 21.12.2010р. було підписано додаток №1 до кредитного договору №010-1/07-01-0800-08, відповідно до якого сторони погодили графік погашення кредитної заборгованості; додаткову угоду №1 від 21.12.10р. додаткову угоду №2 від 21.10.10р. відповідно до якого сторони погодили графік погашення кредитної заборгованості.

Згідно п.3.6. договору сторонами визначено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення основної заборгованості за кредитом (позичкова заборгованість) починаючи з першого місяця видачі першого траншу за кредитом у сумі визначеній позичальником, з дотриманням вимог п.1.1. цього договору щодо зменшення ліміту кредитування .

Пунктами 6.1., 6.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується використати кредит у зазначені у цьому договорі цілі і строки, передбачені цим договором, забезпечити повернення кредитору одержаного кредиту та сплати нарахованих процентів , передбачених цим договором комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків кредитора викликаних неналежним використанням цього договору. У випадку порушення умов цього договору сплачувати кредитору пеню та інші штрафні санкції , передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 10.2. договору за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цих договором, позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості , з кожний день прострочення.

Як вбачається із матеріалів справи, взятих на себе зобов'язань, щодо повернення кредитних коштів та процентів у відповідності до умов Кредитного договору №010-1/07-01-0800-08 від 16.10.2008 р., позичальник не виконав, в зв'язку з чим перед позивачем виникла загальна сума заборгованості, яка станом на день розгляду складає 1 831 759,54 гривень (з врахуванням наданих позивачем пояснень вх.№4971 від 09.02.2015року), де:

- сума заборгованості за кредитом складає - 1 742 749,62 грн.;

- сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом - 80 389,59грн.;

- сума пені, нарахована за порушення строку погашення тіла кредиту - 4 926,90грн.;

- сума пені, нарахована за порушення строку погашення відсотків - 3 619,65грн.

У зв'язку з невиконанням ПП ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, щодо погашення суми кредиту, нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками АТ "Райффайзен Банк Аваль" направило Позичальнику вимогу про усунення порушення за вих. № 140-11-0-00/8/1828 від 15.10.2014р., однак вимога позивача про усунення порушення відповідачем виконана не була, заборгованість залишились непогашеною, вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.01р. Фінансовим кредитом є кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під певні проценти.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором .

Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пославшись на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №010-1/07-01-0800-08 від 16.10.2008 р., щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, а також те, що станом на момент прийняття рішення у даній справі відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості за вказаним договором, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №010-1/07-01-0800-08 від 16.10.2008 р., заборгованості за кредитом 1 742 749,62 грн., та нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 80 389,59грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги що господарський суд першої інстанції не з'ясував тієї обставини, що позивач не надсилав в порядку п 7.3 кредитного договору № 010-1/07-01-0800-08 та Генеральної угоди № 07-01-177-08 від 16.10.2008 р. повідомлень про скасування кредитного ліміту або припинення дії угоди та не заявляв позовних вимог про розірвання кредитного договору, оскільки право кредитора на дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту в разі прострочення повернення чергової частини позики передбачене ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та п 7.3 кредитного договору № 010-1/07-01-0800-08 і при цьому закон не обмежує зазначене право кредитора умовами кредитного договору, а вказаний кредитний договір не обумовлює реалізацію цього права розірванням договору.

Також господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, нарахованої за порушення строку погашення тіла кредиту - 4 926,90грн. за період з 21.06.2014 року по 30.09.2014 року та пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків - 3 619,65грн. за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року, обгрунтовано пославшись на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені виконано позивачем з урахування наведених положень ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню, а саме: пені, нарахованої за порушення строку погашення тіла кредиту - 4 926,90грн. за період з 21.06.2014 року по 30.09.2014 року, пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків - 3 619,65грн. за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обгрунтоване.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі № 922/5523/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 27.04.2015 р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.