ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Справа № 922/4458/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № б/н від 03.11.2014р.)

1-го відповідача - не з"явився

2-го відповідача - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Сонячне, Запорізької області (вх. № 1044 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.15р. у справі № 922/4458/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Сонячне, Запорізької області

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Семтрав", с. Рогань

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем", м. Київ

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.01.2015р. по справі № 922/4458/14 (суддя Ємельянова О.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семтрав" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 325050,00 грн. заборгованості за договором поставки № КП 040213/1 від 04.02.2013 року, 16733,60 грн. пені, 14401,07 грн. 3% річних, 143025,00 грн. штрафу та 9984,19 грн. витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семтрав" 275426,78 грн. основної заборгованості, 89924,01 грн. пені, 10500,00 грн. штрафу та 2378,23 грн. 3% річних - в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з даним рішенням суду не погодився в частині відмови в позові щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Семтрав" 275426,78 грн. основної заборгованості, 89924,01 грн. пені, 10500,00 грн. штрафу та 2378,23 грн. 3% річних, а тому просить рішення в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом в цій частині норм матеріального та процесуального права.

13.02.2015р. ухвалою Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 24 березня 2015 р. о 14:30 год.

Відповідач 1 - ТОВ "Семтрав", с. Рогань надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на прийняття судом цілком законного та обґрунтованого рішення, без порушень норм матеріального та процесуального права, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. розгляд справи відкладено на 14.04.2015р. об 11:30 год. Даною ухвалою позивача було зобов'язано надати обґрунтований розрахунок позовних вимог щодо нарахування курсової різниці через зростання курсу ЄВРО до національної валюти на день сплати вартості товару з посиланням на офіційні джерела в підтвердження курсу ЄВРО; правові підстави для коригування ціни товару через зростання курсу ЄВРО; детальний розрахунок позову по кожній з вимог окремо з урахуванням строку сплати товару, дати поставок, часткової сплати вартості товару, періодів нарахування сум, що заявлені до стягнення, із зазначенням конкретних платіжних документів, накладних, тощо; письмові пояснення щодо дати укладення додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р. до Договору поставки № КП0402131/1 від 04.02.2013р.; докази надсилання обґрунтованого акту звірки розрахунків по кожній з позовних вимог окремо на адресу першого відповідача.

Крім того, даною ухвалою було зобов'язано 1-го відповідача надати суду обгрунтований контррозрахунок позовних вимог, а позивача та 1-го відповідача провести звірку розрахунків по кожній з позовних вимог окремо (за основним боргом, пенею, штрафом, 3% річних) з урахуванням строку сплати товару, дати поставок, часткової сплати вартості товару, періодів нарахування сум, що заявлені до стягнення, а також із зазначенням сальдо за кожним періодом і підсумкового сальдо, для чого позивачу заздалегідь направити відповідачу детальний акт звірки взаємних розрахунків цінним листом з описом вкладення. На першого відповідача даною ухвалою було покладено обов'язок забезпечити проведення звірки взаєморозрахунків та надати суду апеляційної інстанції повний розшифрований двосторонній акт звірки розрахунків з посиланням на конкретні платіжні документи, накладні, періоди нарахування сум, тощо.

На виконання вимог ухвали суду від 24.03.2015р. позивачем через канцелярію суду апеляційної інстанції надані для залучення до матеріалів справи витребувані судом документальні докази (вх. № 5947).

Відповідачі вимоги попередньої ухвали суду не виконали, жодних витребуваних судом апеляційної інстанції документальних доказів ними не надано, натомість 06.04.2015р. від ТОВ "Семтрав", с. Рогань та ТОВ "Євросем", м. Київ надійшли заяви (вх. №№ 5553, 5554), відповідно до яких відповідачі просять розгляд справи відкласти, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку своїх повноважних представників, оскільки юрисконсульти їх підприємств знаходяться у відпустці, а інших спеціалістів в області права відповідачі не мають.

В судовому засіданні 14.04.2015р. уповноважений представник позивача також звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою щодо продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. клопотання позивача про продовження строку розгляду справи задоволено. Продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 29 квітня 2015 року. Розгляд справи відкладено на 23 квітня 2015 року о 12:30 год. Зобов'язано відповідачів виконати вимоги попередньої ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р.

Відповідач 1 - ТОВ "Семтрав", с. Рогань вимоги ухвал суду не виконав. Витребувані судом документи не надав.

Відповідач 2 - ТОВ "Євросем", м. Київ письмових пояснень або заперечень по апеляційній скарзі позивача на надав.

Представники відповідачів в судове засідання 23.04.2015р. не з'явились, хоча судом апеляційної інстанції вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення сторін про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки своїх представників відповідачі суд не повідомили.

Враховуючи те, що неявка представників відповідачів в засідання суду апеляційної інстанції 23.04.2015р. не перешкоджає перегляду прийнятого у даній справі рішення в апеляційному порядку, а справа може бути розглянута без участі представників ТОВ "Семтрав", с. Рогань та ТОВ "Євросем", м. Київ за наявними у справі матеріалами і наведеними ТОВ "Семтрав", с. Рогань у відзиві на апеляційну скаргу доводами; додаткових пояснень по суті спору, окрім тим, що містяться в матеріалах справи відповідачами суду апеляційної інстанції не надано, хоча для цього їм було надано достатньо часу. Також витребувані ухвалами документи відповідачами суду апеляційної інстанції не надані.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з наступних обставин.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.02.2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Семтрав» (перший відповідач у справі) укладено договір поставки № КП040213/1 (далі - Договір).

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін в даному випадку врегульовано договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до умов даного Договору поставки позивач зобов`язався у строки, зумовлені договором та за умови повної попередньої оплати першим відповідачем товару, поставити та передати у власність позивача насіннєвий матеріал та хімічні засоби захисту рослин (товар), а перший відповідач зобов`язується прийняти товар для власних та виробничих потреб та на умовах попередньої оплати оплатити його відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору найменування (асортимент) товару, його кількість за одиницю та ціна товару наведені у Специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами. Ціна товару, що сказана у специфікаціях, визначена на дату укладення договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що перший відповідач зобов`язується оплатити позивачу товар на умовах попередньої оплати у строки та в розмірах, що вказані у Специфікаціях.

Відповідно до пункту 5.2 договору оплата товару здійснюється в українських гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок позивача.

04.02.2013 року між сторонами по Договору було укладено специфікацію № 1, в якій зазначено найменування товару, кількість, ціну та дату поставки товару.

Строком оплати товару за даною специфікацією є 01.03.2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначено у поясненнях позивача, що надані суду апеляційної інстанції, фактично 17.02.2013 року сторонами по Договору підписано додаткову угоду № 1, якою вирішено викласти специфікацію № 1 від 04.02.2013 року по договору у редакції, зазначеній у цій додатковій угоді. Даною додатковою угодою, окрім іншого, було змінено найменування товару, кількість, ціну дату поставки та суму, яка складає 511750,00 грн.

На виконання умов вищезазначеного Договору позивачем здійснено поставку першому відповідачу товару на загальну суму 511750,00 грн., що підтверджується двосторонніми видатковими накладними № С-00000004 від 19.04.2013 року на суму 35750,00 грн. та № С-00000005 від 30.04.2013 року на суму 476000,00 грн.

В свою чергу перший відповідач здійснив часткову оплату вартості товару на суму 186700,00 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи платіжні доручення, а саме: № 516 від 01.03.2013 року на суму 25000,00 грн., № 519 від 18.03.2013 року на суму 10000,00 грн., № 531 від 05.04.2013 року на суму 25000,00 грн., № 532 від 10.04.2013 року на суму 25000,00 грн., № 540 від 17.04.2013 року на суму 40000,00 грн., № 541 від 18.04.2013 року на суму 5700,00 грн., № 542 від 19.04.2013 року на суму 28000,00 грн., № 692 від 17.12.2013 року на суму 20000,00 грн., № 710 від 26.12.2013 року на суму 8000,00 грн. Всього в рахунок Договору першим відповідачем перераховано суму 186700,00 грн.

Сума боргу в розмірі 325050,00 грн. залишилась першим відповідачем несплаченою.

З урахуванням умов Договору та норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини сторін даного господарського спору, колегія суддів вважає, що господарський суд з достатньою повнотою дослідив надані сторонами документальні докази та, надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано визначився, що позовні вимоги про стягнення з першого відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 325050,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки підтверджені наявними у справі доказовими матеріалами і не спростовані першим відповідачем.

Крім того, звертаючись до господарського суду із даним позовом позивач - ФОП ОСОБА_2 через зростання курсу ЄВРО до національної валюти просив суд першої інстанції стягнути з першого відповідача заборгованість за Договором поставки в сумі 600476,78 грн. (29 93344 ЄВРО), у тому числі основна заборгованість 325050,00 грн. та 275426,78 грн. курсової різниці. При цьому позивач обґрунтував свої вимоги тим, що додатковою угодою № 1 до Договору (специфікація у новій редакції від 17.02.2013р.) передбачений перерахунок вартості товару у разі зростання курсу ЄВРО на міжбанківському ринку більш ніж на 0,1%.

Розглянувши заявлену вимогу про стягнення курсової різниці в сумі 275426,78 грн., господарський суд визначився, що у позивача відсутні правові підстави для зміни вартості товару у разі зміни курсу ЄВРО, оскільки сторонами під час підписання договору поставки № КП040213/1 від 04.02.2013 року було визначено оплату товару в український гривнях (пункт 5.2 Договору), а визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті умовами договору не передбачено. При цьому суд зазначив, що будь-яких додаткових угод щодо зміни ціни чи порядку оплати за договором, сторонами не укладалось, а специфікація до Договору не може містити посилань на зміну валюти, в якій відбувається розрахунок за товар, оскільки ціна договору поставки є істотною умовою договору та зазначається безпосередньо в самому договорі. З цих обставин господарський суд визначився про відмову у позові в цій частині.

Проте з даними висновками господарського суду в означеній частині не може погодитись колегія суддів, з огляду на наступне.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (пункт 1 статті 632 Цивільного кодексу України).

Однією з істотних умов договору купівлі-продажу є ціна товару, яка повинна бути однозначно встановлена як абсолютна величина і може бути змінена виключно додатковою до договору угодою сторін.

Пунктом 5.2 Договору сторони передбачили оплату товару в українських гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок.

Колегія суддів визначає, що в даному випадку можливість коригування ціни товару через зміну курсу гривні до ЄВРО на час здійснення платежу передбачена сторонами додатковою угодою від 17.02.2013р. № 1 до Договору, якою специфікація № 1 від 04.02.2013р. викладена у новій редакції. Дані специфікації є невід'ємними частинами Договору поставки № КП040213/1 від 04.02.2013р. (пункт 2.1. Договору).

Так, пунктом 4 додаткової угоди № 1 від 17.02.2013р. (специфікація № 1 від 04.02.2013р. у новій редакції) до Договору передбачено, що у разі зростання курсу ЄВРО на міжбанківському ринку більш ніж на 0,1 % вартість товару підлягає перерахунку на день здійснення платежу.

Відповідно до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції витребувано від позивача обґрунтований та детальний розрахунок позовних вимог, зокрема щодо основного боргу в частині стягнення курсової різниці, яка утворилась через зростання курсу ЄВРО до національної валюти на день сплати вартості товару.

На виконання цієї вимоги суду позивачем надано підтвердження курсу ЄВРО на міжбанківському ринку (дані взяті із сайту www.minfin.com.ua), наведено обґрунтовану формулу коригування ціни товару через зміну курсу гривні до ЄВРО на час здійснення платежу, а також представлено суду розрахунок проіндексованого платежу вартості поставленого товару.

Курс ЄВРО на міжбанківському ринку був погоджений сторонами у Договорі на день його підписання та становив 10,90 грн. за 1 ЄВРО. Курс ЄВРО на міжбанківському ринку станом на 15.12.2014 року, становив 20,0604 грн. за 1 ЄВРО.

Проіндексована сума платежу визначена позивачем в наступному порядку:

ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті Покупцем Постачальнику, СП - сума платежу за Договором, К2 - курс гривні до ЄВРО, встановлений на міжбанківському ринку на дату здійснення такого платежу за Договором, К1 - курс гривні до ЄВРО, встановлений сторонами у договорі (10,90 грн. за 1 ЄВРО).

Таким чином, індексація ціни товару, відповідно до пункту 4 додаткової угоди № 1 від 17.02.2013р. (специфікація № 1 від 04.02.2013р. у новій редакції) до Договору, через зростання курсу ЄВРО на міжбанківському ринку до 20,0604 за 1 ЄВРО, за розрахунком, наданим позивачем становить 273173,21 грн. (20,0604/10,90) х 325 050,00 = 598 223,21 грн.).

Станом на 15.12.2014р. основна заборгованість за Договором становить: 598223,21 грн., з яких 325050,00 грн. вартість поставленого і несплаченого відповідачем товару, а 273173,21 грн. проіндексована сума платежу у відповідності до умов додаткової угоди № 1 до договору № КП040213/1 від 04.02.2013р.

Зазначений розрахунок здійснений позивачем в межах заявлених позовних вимог, відповідає умовам спірного Договору та вимогам закону.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно зі статтею 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.03.2015р. першого відповідача було зобов'язано надати суду обґрунтований контррозрахунок позовних вимог та провести звірку розрахунків по кожній з позовних вимог окремо та забезпечити проведення такої звірки.

На підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, в тому числі ухвали суду, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Проте першим відповідачем вимоги вказаної ухвали суду апеляційної інстанції не виконані. Контррозрахунок позовних вимог ним не надано.

Згідно з частиною 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи.

Колегія суддів вважає, що першим відповідачем не вжито заходів щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи, адже витребувані судом документи ним не представлені. Жодних нових документальних доказів в підтвердження своєї правової позиції, ніж ті, що містяться в матеріалах справи, першим відповідачем не надано.

З урахуванням всіх матеріалів справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2 щодо стягнення з ТОВ «Семтрав» суми заборгованості у вигляді курсової різниці через зростання курсу ЄВРО в розмірі 273173,21 грн., оскільки ці вимоги ґрунтуються на даних, що підтверджені позивачем належними та допустимими доказами.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені в розмірі 106657,61 грн. за період з 01.05.2013р. по 15.12.2014р., штрафу в розмірі 153525,00 грн. та 3 % річних за період з 01.05.2013р. по 15.12.2014р. в розмірі 16779,30 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7 договору, у випадку якщо товар був відпущений до надходження попередньої оплати за прострочення його оплати відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,05% але не більше подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен дань прострочення, а у разі якщо прострочення складає понад 30 календарних днів відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

За таких обставин, враховуючи встановлений судом факт наявності заборгованості за договором, а також обумовлене договором застосування пені (пункт 7 Договору), позивач набув право для нарахування заявленої за даним позовом пені.

При цьому, колегією суддів встановлено, що нарахування пені позивачем здійснено за період з 01.05.2013р. по 15.12.2014р. на суму 106657,61 грн.

Однак, враховуючи законодавче обмеження нарахування пені шестимісячним терміном, тому вказаний розрахунок позивача є обґрунтованим лише за період 01.05.2013р. по 28.10.2013р. (181 день прострочення виконання зобов'язання).

Перевірка розрахунку пені здійснена судом апеляційної інстанції від простроченої суми 353050,00 грн. за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.5., зокрема:

- з 01.05.2013р. по 09.06.2013р., кількість днів прострочення 40, розмір облікової ставки НБУ 7,5 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день 0,041 %, сума пені за період прострочення 5803,56 грн.;

- з 10.06.2013р. по 12.08.2013р., кількість днів прострочення 64, розмір облікової ставки НБУ 7,0 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день 0,038 %, сума пені за період прострочення 8666,65 грн.;

- з 13.08.2013р. по 28.10.2013р., кількість днів прострочення 77, розмір облікової ставки НБУ 6,5 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день 0,036 %, сума пені за період прострочення 9682,28 грн.

Таким чином, обґрунтованим розміром пені є 24152,49 грн., однак господарський суд дійшов помилкового висновку щодо її стягнення лише в сумі 16733,60 грн.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що стягнення пені можливе за весь період прострочення, і її нарахування не обмежене шестимісячним терміном.

Вказані твердження не приймаються колегія суддів до уваги з тих підстав, що відповідно до чинного законодавства пеня, як різновид неустойки, підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, але за умови врахування положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. При цьому слід зауважити, що відповідно до статті 258 Цивільного кодексу до пені застосовується позовна давність в один рік, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже для нарахування пені застосовується строк у шість місяців, а для її стягнення позовна давність в один рік.

Окрім цього, позивач скористався своїм правом та заявив до стягнення з відповідача 153525,00 грн. штрафу, нарахованого на підставі пункту 7 Договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30 % штрафу за неналежне виконання зобов'язання, господарський суд, з яким також погоджується колегія суддів, правомірно визначився, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню лише в сумі 143025,00 грн.

Виходячи з того, що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а її нарахування відповідно до Договору та обставин справи починається з 01.04.2013р., прострочене грошове зобов'язання на вказану дату складає 476750,00 грн., тому вірним є розрахунок: 476750,00 грн. х 30 / 100 = 143025,00 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, зокрема відносяться 3 % річних.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, господарський суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 16779,30 грн. за період з 01.05.2013р. по 15.12.2014р. підлягає задоволенню лише частково на суму 14401,07 грн. Розрахунок пені перевірено судом апеляційної інстанції за допомогою програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.5. Доводи апеляційної скарги не спростовують перевірені судом апеляційної інстанції у повному обсязі розрахунки пені, штрафу та 3% річних.

Також, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки господарського суду відносно не доведення 1-м відповідачем існування між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросем" (2-м відповідачем) договірних відносин. Факт підписання договору про переведення боргу позивачем категорично заперечується, докази будь-яких договірних відносини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросем" (окрім поставленого товару за видатковою накладною № С-2 від 28.04.2014 року за договором № КП050314/1 від 05.03.2014 року), а також докази надання позивачем згоди на укладення договору про переведення боргу у матеріалах справи відсутні. Оригіналу або належним чином засвідченої копії договору про переведення боргу, на який посилаються відповідачі, у справі не містяться, а надана до справи копія договору про переведення боргу з факсимільним підписом 1-го та 2-го відповідачів не є належним доказом укладення договору про переведення боргу, оскільки у даному договорі (копії) відсутній підпис фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 Договір поруки від 03.03.2014 року (оригінал, належним чином засвідчена копія) до справи відповідачами не залучався, а тому у господарського суду першої інстанції була відсутня можливість дослідити цей договір та надати йому відповідну юридичну оцінку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарським судом Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу в частині нарахування курсової різниці, яка утворилась через зростання курсу ЄВРО до національної валюти на день сплати вартості товару, в сумі 273173,21 грн. неповно з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору в цій частині, а в частині заявленої позивачем до стягнення пені в сумі 7418,89 грн. допущено помилку при перевірці наданого позивачем розрахунку її розміру, тому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а вказане рішення - скасуванню в зазначеній частині, з прийняттям в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення з першого відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 273173,21 грн. та пені в сумі 7418,89 грн. підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково вимоги апеляційної скарги колегія суддів вважає доцільним здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43-44, 49, 99-105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Сонячне, Запорізької області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2015р. у справі № 922/4458/14 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з першого відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 273173,21 грн., пені в сумі 7418,89 грн. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Семтрав» (62481, Харківська область, смт. Рогань, вул. Жовтнева, 71а, р/р 3200 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків, МФО 351005, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (фактична адреса: 70147, АДРЕСА_1; поштова адреса: 69035, АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_2 в АТ «Таскомбанк», МФО 339500, ІПН НОМЕР_1) 273173,21 грн. основного боргу, 7418,89 грн. пені, 5611,84 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу позовної заяви та 2805,92 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 27.04.15р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.