ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 922/1963/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Харківського національного медичного університету, м. Харків
до Комунального закладу охорони здоров'я Первомайської центральної районної лікарні, м. Первомайський
про стягнення коштів в розмірі 13 712,42 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Омельчук О.Г., доручення №27 від 10.03.2015р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківський національний медичний університет, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального закладу охорони здоров'я Первомайської центральної районної лікарні, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 13712,42 грн., з яких: заборгованість - 13 216,00 грн., пеня - 496,42 грн.

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на проведення гігієнічних досліджень №182/14 від 13.10.2014р. в частині розрахунків за фактично виконану роботу.

Ухвалою господарського суду від 01.04.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.04.2015р. о 10:30 год.

17 квітня 2015 року через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. №15336), в якому на виконання вимог ухвали господарського суду від 01.04.2015р. надав пояснення та додаткові документи по справі. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Також надав заяву (вх. №15332), в якій зазначив, що в позовній заяві допущено технічну помилку, а саме: невірно зазначений розрахунковий рахунок. У зв'язку з цим, просить суд прийняти уточнення позову в частині розрахункового рахунку. Суд, розглянувши надану заяву, продовжує розгляд справи з її врахуванням.

В судовому засіданні 21.04.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.04.2015р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

13 жовтня 2014 року між Комунальним закладом охорони здоров'я Первомайською центральною районною лікарнею (Замовник) та Харківським національним медичним університетом (Виконавець) було укладено договір №182/14 на проведення гігієнічних досліджень (надалі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню наступних робіт: "Проведення лабораторних і інструментальних досліджень умов праці на робочих місцях лікарні, з метою атестації робочих місць".

Згідно п. 2.5. Договору за результатами проведених досліджень виконавець надає замовнику документи згідно п. 1.4. цього договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість науково-технічної продукції у відповідності до протоколу про договірну ціну (Додаток 1) становить 13 126,00 грн.

Фінансові розрахунки Замовник здійснює за фактично виконану роботу на підставі підписаного обома сторонами "Акту здавання науково-технічної продукції" (п. 3.2. Договору).

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що за порушення договірних зобов'язань винна сторона сплачує штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не виконаних зобов'язань за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення сторонами та діє до 25.12.2014.

На виконання умов Договору Позивачем Відповідачу були надані обумовлені Договором роботи, які в подальшому були прийняті Відповідачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками Актом здавання-приймання науково-технічної продукції від 13.10.2014р. на суму 13216,00 грн. з ПДВ. (а.с. 17).

Відповідач за отримані роботи заборгованість у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого Позивач 12.02.2015р. на його адресу направив вимогу №320/06 від 10.02.2015 року, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 13 216,00 грн. та пеню з 26.12.2014р. по 10.02.2015р. у розмірі 496,42 грн. відповідно до умов договору №182/14 від 13.10.2014р.

Як стверджує позивач, відповіді відповідач на вказану вимогу не надав, грошові кошти за Договором не сплатив, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду для відновлення порушених прав і інтересів позивача.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Укладений між сторонами у справі Договір є договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт.

Відповідно до ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Частиною 1 ст. 894 ЦК України визначено, що виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 898 ЦК України замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Доказів здійснення оплати за Договором відповідач суду не надав та не спростував відсутність заборгованості на суму 13216,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи несплату відповідачем боргу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення в розмір 13216,00 грн. є обґрунтованими, правомірними, доведеними матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Норма ст. 546 ЦК України встановлює, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 5.2. Договору за порушення договірних зобов'язань винна сторона сплачує штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не виконаних зобов'язань за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, що міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем вірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 496,42 грн., а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Харківського національного медичного університету підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 546, 549, 598, 599, 611, 612, 627, 629, 892 ,898 Цивільного кодексу України, статтями 193, 216, 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я Первомайської центральної районної лікарні (64105, Харківська область, м. Первомайський, вул. Жовтнева, буд. 3, ) на користь Харківського національного медичного університету (61022, м. Харків, просп. Леніна, буд. 4, ) заборгованість у розмірі 13216 (тринадцять тисяч двiстi шiстнадцять) грн. 00 коп., пеню в розмірі 496 (чотириста дев'яносто шість) грн. 42 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.04.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/1963/15