ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Справа № 922/51/15

У складі колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - Грєнков І.В. (за довіреністю № 08-11/4838/2-14 від 29.12.2014р.),

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_1. (вх. №1623 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 23.02.15 у справі № 922/51/15

за позовом Харківської міської ради

до ФОП ОСОБА_1

про стягнення коштів та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (Позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (Відповідач) про повернення безпідставно набутого майна (земельної ділянки) та стягнення доходів, отриманих Відповідачем від цього майна.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. (суддя Присяжнюк О.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61100, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, , р/р 0002 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, одержувач - УДКСУ у м. Харкові Харківської області, , код платежу 24062200) доходи, отримані від безпідставно набутого майна, в розмірі 684 374,29 грн. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61100, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 13 687,49 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення доходів, отриманих від безпідставно отриманого майна, господарський суд виходив з того, що на спірній земельній ділянці знаходиться нерухомість, власником якої є відповідач. Однак, відповідач не оформив у відповідності до закону прав на земельну ділянку, земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, так як не є земельною ділянкою приватної або державної власності. На думку господарського суду першої інстанції, не здійснення відповідачем плати за використання земельної ділянки призвело в результаті до одержання ним доходів. Розмір доходу відповідача розрахований позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходу в сумі 684374,29 грн. підлягають задоволенню, як законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині повернення в натурі безпідставно набутого майна - земельної ділянки площею 0.1466 га по АДРЕСА_2 у м. Харкові, суд дійшов висновку про те, що повернення позивачу в натурі земельної ділянки неможливо без знецінення будівлі, яка належить відповідачу на праві власності, тому призведе до порушення права власності відповідача на будівлю та позбавлення його вільно володіти та користуватись і розпоряджатись майном.

Відповідач не погодився з прийнятим у справі рішенням в частині задоволення позовних вимог та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом першої інстанції ст. 1212, 1214 ЦК України, неповне дослідження обставин справи, а саме, не перевірено розрахунок стягнутої суми, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі № 922/51/15 про стягнення коштів та повернення майна в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Просить покласти на Харківську міську раду витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 20.04.2015р.

16.04.2015р. від відповідача надійшло додаткове обґрунтування (вх.0214) апеляційної скарги, в яких він наводить додаткові доводи на підтвердження своєї позиції у справі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів заявника апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні.

В судове засідання 20.04.2015р. заявник апеляційної скарги не прибув, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 20.04.2015р. представник позивача у справі пояснив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника заявника апеляційної скарги. Стосовно вимог апеляційної скарги просив відмовити в її задоволенні, з підстав, викладених у поданому відзиві.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, попередження сторін ухвалою Харківського апеляційного господарського суду про те, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами, судова колегія вважає, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги з урахуванням поданих додаткових обґрунтувань та заперечень на неї, викладених у відзиві, заслухавши представника позивача в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

На підставі рішення 17 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.12.2007р. № 291/07 ФО-П ОСОБА_1. надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,150га для обслуговування нежитлової будівлі (кафе) строком до 01.06.2013р.

Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 20.06.2008р. № 164/08 ФОП ОСОБА_1. надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 0,1466га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (кафе).

Як вбачається з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.09.2014р. № 27403198 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 488,4 м.кв. по АДРЕСА_2 у м. Харкові на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 05.04.2011р. у справі № 5023/1504/11.

Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради обстежено вищезазначену земельну ділянку 01.10.2014р. та встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 у м. Харкові площею 0,1466 га використовується Відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі, огорожі, з врахуванням земельної ділянки фасадної частини будівлі, згідно з рішенням Харківської міської ради від 20.06.2008р. № 164/08 «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд».

Зважаючи на те, що за відповідачем не зареєстровано прав на земельну ділянку площею 0,1466 по АДРЕСА_2 у м. Харкові, позивач звернувся до господарського суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна (земельної ділянки) та стягнення з відповідача доходів, отриманих від користування зазначеним майном.

Господарським судом Харківської області відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині повернення безпідставно набутого майна, з посиланням на те, що таке повернення призведе до порушення прав власності відповідача на будівлю, яка розташована на цій земельній ділянці. Судова колегія апеляційного господарського суду вважає правомірними такі висновки суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції на спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 488,4 кв.м.

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Як встановлено судом першої інстанції так і під час апеляційного провадження та не заперечується сторонами відповідач не набув ані права власності, ані права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідач у 2011 році набув право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, отже, відповідач має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташована його будівля, що спростовує твердження позивача про безпідставне користування відповідачем спірної земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно - земельну ділянку, оскільки позивачем не доведено безпідставність набуття зазначеного майна.

На думку судової колегії рішення господарського суду Харківської області в частині задоволення позовних вимогах про стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставно отриманого майна, не відповідає нормам закону та обставинам справи, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Однак, для застосування вищезазначених норм ЦК України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 06.11.14 у справі №922/1087/14; 17.12.2014р. у справі № 922/2550/14; від 12.03.2015р. у справі № 922/4064/14, в яких зазначено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення ст. 22 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України. Для застосуванні такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

На думку судової колегії Харківського апеляційного господарського суду земельна ділянка не є безпідставно набутим майном в розумінні приписів статті 1212 ЦК України, оскільки як встановлено вище відповідач у 2011 році набув права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, крім того міською радою погоджений проект відведення земельної ділянки та є рішення ради про надання спірної земельної ділянки в оренду.

Таким чином, судова колегія важає, що господарський суд першої інстанції безпідставно ототожнив відсутність між сторонами правовідносин оренди та відсутність правових підстав для володіння земельною ділянкою, що призвело до помилкового висновку про набуття відповідачем спірної земельної ділянки без достатньої правової підстави та можливість застосування до правовідносин у даній справі положень ст. ст. 1212, 1214 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи заявлена до стягнення сума грошових коштів розрахована позивачем, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки.

Судова колегія звертає увагу на те, що матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів ухилення відповідача від укладення договору оренди земельної ділянки.

Зважаючи на те, що земельна ділянка, яка є предметом спору, не є такою, що набута безпідставно, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна є необгрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою і є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 91, 99, 101, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі № 922/51/15 скасувати в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1. на користь Харківської міської ради доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 684374,29 грн. Прийняти в цій частині нове рішення. В позові відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2015р. у справі № 922/51/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22.04.15

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.