ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р.Справа № 922/1390/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Одеський авіаційний завод" м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Клівер", м. Красний Луч
про стягнення 38 000,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 38 000,00грн. збитків за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 25-59/МТО-14 від 25.02.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розгляд справи здійснити за відсутністю його представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи на більш пізніший термін.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки розгляд даної справи вже був відкладений у зв'язку із неявкою відповідача у судове засідання та суд обмежений часом вирішення справи.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, справа розглядається на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

25.02.2014р. між Державним підприємством "Одеський авіаційний завод" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "Клівер" (відповідач) було укладено договір поставки № 25-59МТО-14 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставляти у власність позивача акумуляторну продукцію - акумуляторні батареї 15СЦС-45Б (товар), а позивач приймати та оплачувати його вартість в порядку та на умовах даного договору.

Найменування та кількість товару, за умовами п.1.2 договору, узгоджується сторонами у специфікаціях.

25.02.2014р. між сторонами підписано специфікацію № 1, в якій сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну товару за одиницю та загальну суму. Також сторони п.2 специфікації до договору погодили умови поставки, а саме: відповідач зобов'язався поставляти кожну партію товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання 50% передплати на поточний рахунок відповідача, згідно виставленого рахунку на оплату партії товару.

Пунктом 4.6 договору сторони погодили порядок здійснення оплати, відповідно до якого позивач зобов'язався здійснити перший платіж в розмірі 50% вартості товару, зазначеної у специфікації, протягом 10 банківських днів з дня отримання рахунку на оплату; другий платіж в розмірі 50% вартості товару позивач здійснює протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару та підписання сторонами накладної на товар.

Позивач на виконання умов п.4.6 договору та на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 169 від 18.06.2014р., перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 228 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 812 від 16.07.2014р.

Відповідач 15.10.2014р. поставив позивачу товар на суму 228 000,00грн., що підтверджується видатковою накладною № 88 від 15.10.2014р.

Як зазначає позивач, відповідачем, в порушення вимог податкового законодавства, за наслідками здійснення господарської операції по поставці товару за видатковою накладною № 88 від 15.10.2014р. не було надано позивачу податкову накладну, в результаті чого позивач не зменшив свої податкові зобов'язання на суму податкового кредиту та був позбавлений права на бюджетне відшкодування у розмірі 38 000,00грн.

Зазначену суму позивач вважає збитками, спричиненими порушенням відповідачем встановленого порядку ведення господарської діяльності, та просить стягнути її з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За приписами п. 14.1.178. Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно із пп. а, п. 185. 1 ст. 185 Податкового кодексу України операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п.4.1.181 ст. 181 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України).

За приписами п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно із п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Таким чином, законодавством, а саме п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено певний порядок дій платника податку на додану вартість у разі ненадання продавцем податкової накладної, а саме: у разі відмови продавця товарів надати податкову накладну покупець таких товарів має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника.

Така заява із скаргою, подана платником податку разом із податковою декларацією за звітний податковий період, є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту, а тому посилання позивача на те, що ним було втрачено право на зменшення його податкових зобов'язань на суму податкового кредиту у зв'язку із неотриманням ним податкової накладної від відповідача є безпідставним.

Доказів того, що позивач виконав ці дії, у передбачений законом термін (протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну), позивач суду не надав, в матеріалах такі докази також відсутні.

Що стосується посилання позивача на те, що відповідач знаходиться в зоні антитерористичної операції, у зв'язку з чим відділення поштового зв'язку за місцем реєстрації відповідача не працює з 22.07.2014р., та позивач не мав змоги звернутись до відповідача з письмовою вимогою про надання податкової накладної, суд зазначає, що дані обставини не позбавляли позивача права подати до органів податкової служби скаргу разом із податковою декларацією, що давало б йому право на включення сум податку до складу податкового кредиту.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Позивач суду не довів, що саме внаслідок порушення відповідачем установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності йому було спричинено шкоду.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в задоволенні позову суд вважає за необхідне покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 224 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.04.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк