РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/17413/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України

про стягнення 442 737,68 грн.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Демидов В.О.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Овдієнко В.Ю.

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» про стягнення заборгованості за договором № 21/П-12 від 23.07.2013 р. у розмірі 395 301, 50 грн. та 47 436, 18 грн. - інфляційних витрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг (прання білизни) за договором № 21/П-12 від 23.07.12 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2014 р. порушено провадження у справі № 910/17413/14, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.09.2014 р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2014р. залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» передавало позивачеві майно, яке отримувало, як генеральний підрядник (виконавець) від військових частин за договором № 286/5/12/2 від 02.07.2012 р. (загальна кількість майна, отриманого відповідача майна від військових частин, дорівнює кількості майна, що була передана позивачеві для прання як субпідряднику), в той час як заявлені позивачем обсяги не підтверджені документально.

Відповідач стверджує, що умовами договору № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на позивача покладено обов'язок доставити відповідачу три примірники акту приймального контролю кількості та якості наданих послуг, що передаються підписані повноважними посадовими особами військових частин, яким надавались відповідні послуги.

Крім того, присутній у судових засіданнях представник відповідача зазначив, що позивачем не було надано послуг в тому обсязі та якості, що зазначає позивач у позові, а тому заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими.

Позивач подав пояснення по справі, у яких стверджує, що рішенням Господарського суду від 12.06.2014 р. у справі № 910/6035/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» про стягнення 181 589, 44 грн. встановлено неспроможність доводів відповідача щодо ненастання обов'язку з оплати послуг внаслідок невиконання позивачем обов'язку, передбаченого п. 4.2. договору з доставки актів приймання контролю якості та кількості наданих послуг з прання, що передаються вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надаються та/або надавались послуги, оскільки акти між відповідачем та військовими частинами є підставою для складання актів надання послуг між позивачем та відповідачем, за наявності якого, виходячи з абз. 3 п. 4.2. договору, пов'язаний обов'язок з оплати.

При цьому, позивач зазначає, що вищенаведені обставин мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи та не підлягають доказуванню відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2014 р. з метою встановлення загальної вартості надання позивачем послуг, призначено судову експертизу у даній справі, виконання якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі № 910/17413/14.

29.01.2015 р. Київський науково-дослідний інститут судових експертиз направив матеріали справи № 910/17413/14 до Господарського суду міста Києва без виконання у зв'язку з неоплатою вартості експертизи позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 р. поновлено провадження у даній справі та призначено колегіальний розгляд справи № 910/17413/14.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 р. визначено колегіальний склад суду у справі № 910/17413/14 - Пригунова А.Б. (головуюча), Гулевець О.В. та Демидов В.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2015 р. дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.02.2015 р.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У поясненнях, поданих через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 18.03.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "«Теком Лондері Сервіс» зазначає, що за період дії договору № 21/П-12 від 23.07.2012 р. позивачем надано послуги на загальну суму 1 395 256, 50 грн., з яких відповідачем оплачено 819 423, 50 грн., та 180 531, 49 грн. - присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» рішенням Господарського суду від 12.06.2014 р. у справі № 910/6035/14, у зв'язку з чим заборгованість відповідача за вказаним договором становить 395 301, 50 грн.

При цьому, позивач зазнає, що відповідач відмовляється підписати акти прийому-передачі наданих послуг на суму 395 301, 50 грн.

01.04.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес група Капітал» подало пояснення по даній справі, у яких зазначає, що складені в односторонньому порядку Товариством з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» акти не підтверджують вчинення господарської операції з надання та, відповідно, не можуть прийматись до уваги у якості доказів у даній справі.

21.04.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "«Теком Лондері Сервіс».

У даному судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники позивача та третьої особи на виклик суду не з'явились.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 21.04.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» укладено договір про надання комплексних послуг з прання білизни № 21/П-12, за умовами якого позивач зобов'язався надати послуги з комплексного прання білизни, обмундирування, спецодягу та іншого речового майна, а відповідач - прийняти послуги та оплатити їх вартість.

Відповідно до п. 1.2. договору та додатку № 1 передбачено надання послуг з прання в загальному обсязі 549 404 кг 55-ти військовим частинам (установам), розташованим у місті Києві, Київській та Житомирській областях вартістю 5, 50 грн. за 1 кг з урахуванням упаковки, вантажних робіт у місцях завантаження і розвантаження та транспортних витрат.

Відповідно до п. 2.2 договору приймальний контроль якості та кількості наданих послуг проводиться представником замовника, який оформлюється актом виконаних робіт в день здачі випраного майна у трьох примірниках, два з яких передаються виконавцю, а один залишається у представника замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання наданих послуг за якістю і кількістю та направляється (передається) замовнику після надання послуг разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за надані послуги проводяться після фактичного їх виконання кожного календарного місяця на підставі актів виконаних робіт, протягом 60 календарних днів з дати надання виконавцем замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури за надані послуги, підписаного керівником, головним бухгалтером та засвідченого печаткою виконавця. У рахунку-фактурі виконавця відображається: найменування платника та одержувача коштів із зазначенням банківських реквізитів замовника та виконавця послуги, найменування послуг, кількість (вага), ціна на послуги (без ПДВ), сума (без ПДВ), ПДВ, сума (з ПДВ).

У відповідності до п. 4.2 договору до рахунку-фактури додаються: належним чином оформлені акти приймання наданих послуг, які є підтвердженням приймання наданих послуг за якістю і кількістю.

Також абзацом 2 пункту 4.2 договору встановлено, що на виконавця покладається обов'язок доставити замовнику 3 три примірники акту приймання контролю якості та кількості наданих послуг з прання, що передаються підписані вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надаються та/або надавались послуги. Виготовлення актів між замовником та вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надаються та/або надавались послуги, здійснює замовник та надає їх виконавцю.

У разі відсутності вказаних у п. 4.1 та п. 4.2 документів, або у разі їх оформлення неналежним чином, або відсутності в них встановленої інформації, оплата за надані послуги не проводиться.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2012 р., а в частині - проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Листом № 03/10-13 від 03.10.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» направило відповідачу акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на загальну суму 575 833, 02 грн.

Листом № 28/10-13 від 28.10.2013 р. позивач запропонував відповідачу надати графік погашення заборгованості за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. у розмірі 575 833, 02 грн.

Листом № 311 від 12.11.2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» повідомило позивача про наявність у нього заборгованості за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. у розмірі 180 531, 49 грн., що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаними представниками сторін, в той час як заборгованість у розмірі 395 301, 50 грн. документально не підтверджується та, відповідно, Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» не визнається

18.04.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» звернулось до відповідача з претензією-вимогою № 17-04/14 від 17.04.2014 р. про підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. та оплату вартості послуг з прання на загальну суму 395 301, 50 грн.

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що за період дії договору № 21/П-12 від 23.07.2012 р. позивачем надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» обумовлені договором послуги на загальну суму 1 395 256, 50 грн., з яких відповідачем оплачено 819 423, 50 грн., та 180 531, 49 грн. - присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» рішенням Господарського суду від 12.06.2014 р. у справі № 910/6035/14.

При цьому, позивач зазнає, що відповідач відмовляється підписати акти прийому-передачі наданих послуг за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на суму 395 301, 50 грн., зв'язку з чим вказані послуги на даний час є неоплаченими, а відтак - позивач просить сягнути з відповідача заборгованість у розмірі 395 301, 50 грн. у судовому порядку.

В обґрунтування своїх доводів про надання відповідачу послуг за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р., позивач також посилається на довідку зустрічної звірки Державної фінансової інспекції України № 08-21/1/39-з від 22.07.2013 р., відповідно до якої в обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» відображена сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на суму 180 531, 49 грн. - за двосторонньо підписаними актами задачі-прийняття робіт (надання послуг) та 395 301, 50 грн. - за актами задачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними дин з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс».

Також у довідці зустрічної звірки Державної фінансової інспекції України № 08-21/1/39-з від 22.07.2013 р. зазначається, що згідно первинних документів (накладних та супровідних квитанцій) обсяг фактично наданих послуг з прання склав 270 865, 45 кг.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

З огляду необхідність встановлення факту надання позивачем послуг на суму, що заявлена до стягнення у даній справі потребувало спеціальних знань, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2014 р. у даній справі призначено судову експертизу.

Однак експертне дослідження у даній справі не було проведену, у зв'язку з неоплатою позивачем вартості судової експертизи.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Водночас, суд звертає увагу, що за приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України сааме на позивача, як заінтересовану особу, покладено обов'язок доказування наявності обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та подання суду відповідних доказів, необхідних для всебічного розгляду справи.

За таких обставин, даний спір розглянуто судом на підставі наявних у справі доказів, оцінку яких здійснено за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV.

Зазначений закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні за змістом вимоги щодо господарських операцій і первинних документів визначені і у "Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., у п. 2.4. якого, зокрема, зазначається, що первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), код форми, дату і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

У відповідності до п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, для цілей бухгалтерського обліку документальним підтвердженням здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання є належним чином оформлені первинні документи.

Первинним документом для підтвердження надання послуг (виконання робіт) тощо є оформлений акт приймання-передачі, видаткова накладна тощо, де вказується найменування послуг, їх обсяг, кількість та вартість, назва підприємства та підпис особи, якій надавались послуги.

При цьому, виходячи з аналізу вищенаведених норм, суд вважає за доцільне звернути уваги, що саме виконавець є заінтересованою особою щодо складання та належного оформлення первинних документів, які б підтверджували надання відповідних послуг.

Обґрунтовуючи наведені доводи, позивач зазначає, що фактично пунктом 4.2 договору не врегульовано обов'язку позивача з доставки актів, оскільки передбачено виготовлення актів між замовником та вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надавались послуги, відповідачем та надання позивачу, що встановлено рішенням Господарського суду від 12.06.2014 р. у справі № 910/6035/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теком Лондері Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» про стягнення 181 589, 44 грн.

Також, позивач стверджує про встановлений рішенням Господарського суду від 12.06.2014 р. у справі № 910/6035/14 факт неспроможними доводи відповідача щодо ненастання обов'язку з оплати внаслідок невиконання позивачем обов'язку, передбаченого абз. 2 п. 4.2. договору, з доставки актів приймання контролю якості та кількості наданих послуг з прання, що передаються вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надаються та/або надавались послуги. Зокрема, акти між відповідачем та військовими частинами є підставою для складання актів надання послуг між позивачем та відповідачем, з наявності якого, виходячи з абз. 3 п. 4.2. договору, пов'язаний обов'язок з оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В законодавстві України не міститься визначення юридичних фактів, однак із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції слідує, що юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин. Залежно від наявності зв'язку із волею суб'єкта юридичні факти поділяються на події та дії.

Події - це юридично значущі явища, що виникають незалежно від волі людей.

Дії (бездіяльність) - це життєві факти, що є результатом свідомої, пов'язаної з волею діяльності людей, наприклад, правочини, що породжують права і обов'язки; адміністративні акти, які містять приписи зобов'язального характеру; дії, що створюють об'єктивний результат (створення об'єкта інтелектуальної власності). Дії у свою чергу поділяються на правомірні, тобто такі, що відповідають правовим нормам, і неправомірні, які суперечать закону, є правопорушеннями.

В той же час, суд відзначає, що преюдиціальне значення мають саме встановлені судом обставини, в той час як вищенаведене є оціночними судженнями з приводу певних доводів сторони у конкретній судовій справі, та не носять обов'язкового характеру для суду при розгляді іншої справи за участю тих же осіб.

Відтак, розглядаючи даний спір, суд самостійно дає правову оцінку договору № 21/П-12 від 23.07.2012 р., виходячи із загальних норм цивільного законодавства, що регулюють спірні відносини.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, укладаючи договір № 21/П-12 від 23.07.2012 р., сторони діяли на підставі вільного волевиявлення, а відтак - в силу положень ст. 525, 526 Цивільного кодексу України його умови є обов'язковими для виконання.

Так, пунктом 4.2 договору № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на позивача покладено обов'язок доставити замовнику 3 примірники акту приймання контролю якості та кількості наданих послуг з прання, що передаються, підписані вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надаються та/або надавались послуги. Виготовлення актів між замовником та вповноваженими посадовими особами військових частин, яким надаються та/або надавались послуги, здійснює замовник та надає їх виконавцю.

Документально підтверджених відомостей щодо оспорення вказаного пункту, визнання його недійсним матеріали справи не містять.

Таким чином, розглядаючи даний спір по суті суд виходить із приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування та відзначає, що здійснення господарських операцій має підтверджуватись відповідними первинними документами, складеними та оформленими у відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Проте, дослідивши подані позивачем документи у підтвердженя надання послуг з прання білизни на суму 395 301, 50 грн., суд дійшов висновку, що вони не відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а відтак - не можуть слугувати належним доказами надання позивачем послуг на заявлену суму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 р. у даній справі зобов'язано сторін надати суду бухгалтерську документацію, в якій відображені господарські операції з надання/отримання послуг в розрізі певного контрагента (сторони за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р.).

За змістом Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Позивачем не надано витребуваної судом бухгалтерської документації, яка відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджувала б надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес група «Капітал» послуг за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на суму 395 301, 50 грн., що заявлені до стягнення у даній справі.

В той же час в наданих відповідачем бухгалтерських документів не відображено проведення господарських операцій за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р на суму 395 301, 50 грн.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи, що акти наданих послуг, якими позивач обґрунтовує свої доводи щодо надання послуг за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р.. відповідачем не підписані, буд-яких інших документів, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують здійснення господарських операцій на суму 395 301, 50 грн., суду не надано, суд дійшов виноску, що позивачем доведено належними доказами надання послуг за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на суму 395 301, 50 грн., у зв'язку з чим вимоги в цій частині визнаються необґрунтованими.

Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних витрат у розмірі 47 436, 18 грн. за час прострочення оплати послуг, суд відзначає, що у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту наведеної норми випливає, що цивільно-правова відповідальність за порушення грошових зобов'язань наступає у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання.

Разом з тим, у даному випадку позивачем не доведено в порядку ст.ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України надання послуг за договором № 21/П-12 від 23.07.2012 р. на суму 395 301, 50 грн., а відтак - вимоги про стягнення інфляційних втрат судом визнаються необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим не вбачається підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволені позовних вимог із заявлених позивачем підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.04.2015 р.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Демидов В.О.