РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №46/87-59/298-2012
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

в особі Структурного відокремленого підрозділу "Київенерго"

До Житлово - будівельного кооперативу "Локомотив - 6"

Про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію

в розмірі 49 088, 67 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники:

від позивача Кучкова Ю.В. - представник (дов. № 91/2014/12/26-11 від 26.12.2014 р.)

від відповідача Мельник В.М. - голова правління (виписка з наказу №28 від 01.09.2014 р.)

Бойков О.С. - представник (дов. № б/н від 19.04.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Київенерго" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Житлово - будівельного кооперативу "Локомотив - 6" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 82 774,03 грн. (57 578,46 грн. - сума основного боргу, 17 270,15 грн. - інфляційні збитки, 3 036,00 грн. - три відсотки річних, 4 889,42 грн. - пеня).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання за Договором № 820181 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.07.2000 р., зокрема прострочення в частині своєчасної оплати теплової енергії, поставленої відповідачу у період з 01.12.2006 р. по 01.12.2009 р. Також позивач просить стягнути борг із застосуванням до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, що передбачено ст. 625 ЦК України.

28.12.2009 р. ухвалою господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 46/87.

25.11.2011 р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 49 088,67 грн. (23893,10 грн. - сума основного боргу, 17 270,15 грн. - інфляційні збитки, 3036,00 грн. - три відсотки річних, 4 889,42 грн. - пеня).

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2011 р. у справі №46/87 припинено провадження у справі в частині стягнення 33 685,36 грн. основного боргу; в іншій частині позовних вимог позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 23 893,10 грн. основного боргу, 4 889,42 грн. пені, 3% річних у сумі 3 036,00 грн., 17 270,15 грн. інфляційних нарахувань, 827,74 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2012 р. у справі №46/87 апеляційну скаргу Житлово - будівельного кооперативу "Локомотив - 6" залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2011 р. у справі №46/87 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.06.2012 р. у справі №46/87 задоволено касаційну скаргу Житлово - будівельного кооперативу "Локомотив - 6", постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2012 р. та рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2011 р. скасовано, справу передано до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Ухвалою від 06.07.2012 р. справу № 46/87 прийнято до провадження, присвоєно номер 46/87-59/298-2012, призначено розгляд справи на 23.07.2012 р.

В судовому засіданні 23.07.2012 р. представники сторін надали суду клопотання про продовження строку вирішення спору відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів, зокрема уточненого розрахунку заборгованості з зазначенням періодів, тарифів, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 26.06.2012 р. та Постанови Верховного Суду України від 28.11.2011 р., невиконанням вимог ухвали суду від 06.07.2012 р., в судовому засіданні 23.07.2012 р. оголошено перерву до 03.09.2012 р.

В судових засіданнях 03.09.2012 р. та 10.06.2012 р. оголошені перерви до 10.09.2012 р. та 17.09.2012 р. відповідно.

Розпорядженням Заступника Голови господарського суду міста Києва від 17.09.2012 р. справу № 46/87-59/298-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Київенерго" до Житлово - будівельного кооперативу "Локомотив - 6" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 49 088,67 грн. передано на розгляд судді Бондарчук В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2012 р. справу № 46/87-59/298-2012 прийнято до провадження суддею Бондарчук В.В., розгляд справи призначено на 15.10.2012 р. о 10:30 год.

Розпорядженням Заступника Голови господарського суду міста Києва від 24.09.2012 р. справу № 46/87-59/298-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Київенерго" до Житлово - будівельного кооперативу "Локомотив - 6" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 49 088,67 грн. передано для розгляду судді Картавцевій Ю.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2012 р. справу № 46/87-59/298-2012 прийнято до провадження суддею Картавцевою Ю.В., розгляд справи призначено на 15.10.2012 р. о 10:30 год.

В судовому засіданні 15.10.2012 р. оголошено перерву до 29.10.2012 р.

Представник позивача в судове засідання 29.10.2012 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 19.11.2012 р.

14.11.2012 р. відділом діловодства суду отримано від представника позивача клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 19.11.2012 р. представник позивача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтовуючи клопотання тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2012 р. № К/9991/12928/12 було скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2007 р., постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2009 р., ухвалу Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 р. та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, предметом розгляду в даній справі є зокрема і визнання протиправними розпоряджень КМДА №641, 642,643.

Представник відповідача не заперечив проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до ч.1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Клопотання позивача визнано обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а провадження у справі №46/87-59/298-2012 підлягає зупиненню.

За таких обставин ухвалою суду від 19.11.2012р. зупинено провадження у справі №46/87-59/298-2012 до вирішення пов'язаної з нею справи № 2-а/2610/712/2012 за позовом Хельваса В.П. до КМДА про визнання протиправними дій щодо підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги та зобов'язання скасувати рішення. Також, зобов'язано сторін поінформувати суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження .

12.03.2015р. відділом діловодства суду від відповідача одержано письмові пояснення по справі №46/87-59/298-2012.

Згідно даних пояснень, відповідач повідомив, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 15 січня 2015 року в справі № 761/8760/14-а було залишено без змін постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, якою визнані не чинними з моменту прийняття розпорядження КМДА №640, 641, 642, 643 від 30.07.2007 року. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року в справі № 2-а-118/11 провадження № 2-а/761/4/2014, визнані незаконними та не чинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації № 981 від 31 серпня 2009 року; № 1141 від 30 вересня 2009 року; 1333 від 30 листопада 2009 року; № 392 від 31 травня 2010 року. Постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року в справі № 2-а-118/11 провадження № 2-а/761/4/2014 була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року в справі № 2а-1 18/11 (2а/761/4/14), рішення набрало законної сили. На підтвердження зазначеного, відповідачем надано копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015р. у справі справи № 761/8760/14-а., ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року в справі № 2а-1 18/11 (2а/761/4/14).

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

За таких обставин, ухвалою суду від 01.04.2015р. поновлено провадження у справі №46/87-59/298-2012 та призначено розгляд справи на 06.04.2015р.

06.04.2015р. відділом діловодства суду від позивача одержано клопотання про відкладення розгляду та продовження строків вирішення спору. Дане клопотання обґрунтоване неможливістю представника позивача з'явитися у судове засідання 06.04.2015р.

06.04.2015р. відділом діловодства суду від відповідача одержано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю часу для виконання вимог ухвали суду від 01.04.2015р.

У судове засідання 06.04.2015р.представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.04.2015 р. подав суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначені клопотання позивача та відповідача.

Також, судом задоволено клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, а також, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 20.04.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

16.04.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача пояснення по справі із викладеними запереченнями проти позову.

Представник позивача у судовому засіданні 20.04.2015 р. усно заявив клопотання про колегіальний розгляд справи та клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, дані клопотання позивач обґрунтовував необхідністю надання додаткового часу для підготовки до судового засідання.

Розглянувши вказані клопотання в судовому засіданні 20.04.2015 р., суд відмовляє в їх задоволенні з тих підстав, що відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово, разом з тим, будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

За таких обставин, з огляду на відсутність належного обґрунтування необхідності призначення колегіального розгляду справи саме в розумінні ст. 4-6 ГПК України, в задоволенні клопотання про колегіальний розгляд судом відмовлено.

Аналогічно, щодо клопотання про відкладення розгляду справи, то воно також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено передбачених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, тим більше, що уповноважені представники як позивача, так і відповідача, присутні у судовому засіданні та завчасно повідомлені про час та місце судового розгляду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 20.04.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2000 р. позивачем та відповідачем було укладено договір № 820181, за умовами якого та відповідно до чинного законодавства України позивач зобов'язався постачати відповідачеві теплову енергію у гарячій воді для потреб опалення та вентиляції (в період опалювального сезону) і гарячого водопостачання (протягом року) в обсягах згідно з додатком № 1 до договору, а відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати її оплату.

Відповідно до п. 3 звертання-доручення та п. 1, 12 додатку № 3 до договору № 820181 облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом за тарифами, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, що можуть змінюватись в період дії договору.

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору відповідач зобов'язаний щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділенні теплозбуту табуляграму фактичного споживання за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду, один оформлений примірник якого має бути повернуто постачальнику теплової енергії та платіжну вимогу-доручення, куди включено загальну вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

У п. 3 додатку № 4 до договору встановлено обов'язок відповідача не пізніше 25 числа поточного місяця вносити плату за спожиту теплову енергію.

Строк дії договору відповідно до умов розділу 8 договору встановлений з дня його підписання до 31 грудня 2000 р. та вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до його закінчення про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін. Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано.

Згідно з п. 3.5 Додатку 4 у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду, «Енергопостачальною організацією» нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Позивач зазначає, що у період з 01.12.2006 р. по 01.12.2009 р. відповідачу було поставлено теплової енергії загальною вартістю 445 228,57 грн., тоді як оплачено ним було лише 382 139,96 грн. станом на час звернення до суду у грудні 2009 році. У зв'язку з частковим погашенням боргу з оплати вартості теплової енергії за спірний період вже після звернення позивача до суду з указаним позовом, борг відповідача станом на час розгляду справи з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог склав 23 893, 10 грн.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості за договором в розмірі 23 893, 10 грн., а також, 17 270,15 грн. - інфляційні збитки, 3036,00 грн. - три відсотки річних, 4 889,42 грн. - пеня.

Відповідач заперечує проти тверджень позивача та зазначає, що у спірний період ним було спожито теплової енергії вартістю 256 262,36 грн., а оплачено за спірний період 415 825, 32 грн. з урахуванням пільг, субсидій та компенсацій, у зв'язку з чим за Житлово-будівельним кооперативом "Локомотив-6" має обліковуватися переплата.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір № 820181 від 01.07.2000 р. на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі -енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що зобов'язання щодо постачання теплової енергії відповідачу виконано належним чином, що в тому числі підтверджується відсутністю між сторонами розбіжностей щодо обсягів поставленої теплової енергії у спірний період (контррозрахунок відповідача).

Разом з тим, спірним у даному випадку є визначення вартості наданих позивачем відповідачеві послуг.

З наданих до справи матеріалів вбачається, що при проведенні розрахунку ціни позову за спірний період позивачем використано тарифи, встановлені розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1786 від 15.12.2006 р. для визначення вартості теплової енергії, поставленої у грудні 2006 та січні 2007 роках - 119,17 грн/Гкал, № 643 від 30.05.2007 р. -за період лютого 2007 року-травня 2009 року - 94,64 грн/Гкал, № 520 від 29.04.2009 р. -за період червня-липня 2009 року - 133, 53 грн/Гкал, № 981 від 31.08.2009 р. -за період серпня-вересня 2009 року - 126,85 грн/Гкал, № 1192 від 15.10.2009 р. -за період жовтня-грудня 2009 року - 94,64 грн/Гкал.

В свою чергу, розрахунок відповідача відрізняється від розрахунку позивача тим, що для визначення вартості спірної теплової енергії відповідачем було застосовано тариф в розмірі 54,42 грн. за 1г/Калл згідно з розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1245 від 20.06.2002 р. "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення" додаванням 20 % податку на додану вартість.

Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії є господарською діяльністю, яка полягає у надані теплової енергії споживачам за допомогою технічних засобів транспортування з обов'язком останніх щомісячно оплачувати теплопостачальній організації фактично отриману теплову енергію.

При цьому вартість теплової енергії, яка є грошовим виразом витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал ) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових визначається тарифом, що забезпечує відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тариф повинен враховувати повну собівартість теплової енергії з забезпеченням рівня рентабельності не нижче граничного або порядок компенсації теплопостачальній організації її витрат у разі встановлення тарифів нижче собівартості теплової енергії та граничного рівня рентабельності (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання").

За змістом ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2009 р. було визнано дії Київської міської державної адміністрації при зміні тарифів на комунальні послуги з 01.12.2006 р. такими, що порушують ст. 6 п.п. 1,6; ст. 20 п. 2; ст. 30 п.п. 3,4,5,7; ст. 31 п.п.2,3; ст. 32 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.05.2007 р. № 640, 642, 643.

Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2011 р.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2014 р. у справі № 2-а-118/11 (Провадження № 2-а/761/4/2014) визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття Розпорядження Київської міської державної адміністрації: № 978 від 31 серпня 2009 року "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій"; № 979 від 31 серпня 2009 року "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій"; № 980 від 31 серпня 2009 року "Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води для населення"; № 981 від 31 серпня 2009 року "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення"; № 1141 від 30 вересня 2009 року "Про продовження дії розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2009 року № 978, № 979, № 980 та №981"; № 1192 від 15 жовтня 2009 року "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення"; № 1193 від 15 жовтня 2009 року "Про продовження дії розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2009 року № 978, № 979, № 980"; № 1292 від 17 листопада 2009 року "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій"; № 1332 від 30 листопада 2009 року "Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води для населення"; № 1333 від 30 листопада 2009 року "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення"; № 1334 від 30 листопада 2009 року "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій"; № 1335 від 30 листопада 2009 року "Про продовження дії розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2009 року № 978, № 979"; № 191 "Про подовження дії розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2009 року N 978, N 979"; № 392 від 31 травня 2010 року "Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення"; № 1164 від 24 грудня 2010 року "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури і внесення змін до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2009 року №978, № 979, від 14 серпня 2009 року №902, від 02 березня 2010 року №114"; № 1221 від 29 грудня 2010 року "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури"; № 1222 від 29 грудня 2010 року "Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням, згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими Національною комісією регулювання електроенергетики України"; № 1241 від 30 грудня 2010 року "Про подовження дії розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 серпня 2009 року №978 та від 31 серпня 2009 року №979"; № 75 від 25 січня 2011 року "Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 грудня 2010 року № 1221"; № 80 від 25 січня 2011 року "Про внесення змін та доповнень до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.06.2009 №758 та від 29.12.2010 №1220"; № 99 від 27 січня 2011 року "Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням"; № 101 від 27 січня 2011 року "Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води для населення та тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України" (із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 22 лютого 2011 року № 234); № 857 від 31 травня 2011 року "Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням"; № 858 від 31 травня 2011 року "Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води для населення та тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення"; № 859 від 31 травня 2011 року "Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усім форм власності для здійснення розрахунків з бюджетними та іншими споживачами".

Вказану постанову Шевченківського районного суду міста Києва залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 р. у справі № 2-а-118/11 (2-а/761/4/2014).

При цьому, позивач у судовому засіданні 20.04.2015 р. наполягав на задоволенні позову саме з урахуванням заявлених тарифів, в тому числі затверджених розпорядженнями №№ 643, 981, що визнані незаконними та скасовані з моменту їх прийняття.

З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для застосування тарифів за вказаними розпорядження відносно періодів, у яких позивачем було застосовано такі розпорядження.

Крім цього, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" державна реєстрація нормативно -правових актів проводиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України та управління юстиції складають державні реєстри зареєстрованих ними нормативно -правових актів.

Положенням про державну реєстрацію нормативно -правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 (далі -Положення), надано право Міністерству юстиції України та іншим органам, що здійснюють державну реєстрацію відомчих нормативно -правових актів, перевіряти у міністерствах, інших органах виконавчої влади, органах господарського управління та контролю додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно -правових актів, у разі потреби вимагати подання нормативно -правових актів на державну реєстрацію та вносити пропозиції про усунення виявлених порушень і недоліків та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях.

Згідно з пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно -правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, державна реєстрація нормативно -правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесені до Єдиного державного реєстру нормативно -правових актів.

Відповідно до пункту 2 Положення про державну реєстрацію нормативно -правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади державній реєстрації підлягають нормативно -правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Постановою Верховного Суду України від 28.11.2011, яка приймалась за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах підтверджено обов'язковість реєстрації нормативно -правових актів, які видаються органами виконавчої влади, зокрема КМДА, та які зачіпають права, свободи і законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Разом з тим, жоден з застосовуваних позивачем розпоряджень (№№ 1786, 643, 981, 520, 1192) не був зареєстрований у встановленому законом порядку, відтак, підстав для їх застосування суд не вбачає.

При цьому, суд звертає увагу, що зареєстрованим в Київському міському управлінні юстиції 27 червня 2002 р. за № 46/429 було розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 р. № 1245 "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення" із встановленими тарифами - 54,42 грн/Гкал.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.04.2008 р. № 578, зареєстрованого в Головному управлінні юстиції у місті Києві 15 травня 2008 р. за N 12/778, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 р. № 1245 "Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення" із затвердженим тарифом в розмірі 54,42 грн. (без податку на додану вартість) втратив чинність.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів існування чинного протягом періоду з квітня 2008 р. до грудня 2009 р., зареєстрованого у встановленому законом порядку розпорядження із затвердженими тарифами на послуги теплопостачання, на підставі якого слід нараховувати плату. Натомість представник позивача у судовому засіданні 20.04.2015 р. наполягав на тому, що реєстрація розпоряджень не є обов'язковою.

За таких обставин, здійснені судом заходи щодо з'ясування обставин відповідності тарифів, які застосовує позивач, вищевказаним вимогам, не дали підстав для висновків, що позивачем правомірно визначено розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 23 893, 10 грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків мають похідний характер від вимог про стягнення боргу, а тому також не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказам.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що ґрунтуються на заявлених підставах, необґрунтованими та недоведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 27.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева