ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р.Справа № 922/1318/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут управління", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВК "Екоенергохарків", м.Харків
про стягнення 2600,00 гривень
за участю представників:

позивача - Дем'яненко О.М. (довіреність б/н від 04 березня 2015 року);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2015 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут управління", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "НВК "ЕКОЕНЕРГОХАРКІВ" (відповідача) суми заборгованості у розмірі 2600,00 гривень. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №94, укладеного між сторонами 01 липня 2014 року. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1827,00 гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 березня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01 квітня 2015 року.

01 квітня 2015 року представник позивача надав через канцелярію суду супровідним листом (вх.№12830) витребувані судом документи на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 квітня 2015 року було відкладено розгляд справи на 21 квітня 2015 року.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні 21 квітня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання 21 квітня 2015 року свого представника не направив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 09 квітня 2015 року.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами, без участі представника відповідача, в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

01 липня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут управління" (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "ЕКОЕНЕРГОХАРКІВ" (відповідачем) укладено Договір оренди меблі № 94 (надалі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає в тимчасове користування предмети меблів у кількості 19 штук, згідно Договору.

01 липня 2014 року було підписано акт прийому-передачі меблі №1, згідно якого, орендодавець передав, а орендар прийняв меблі у кількості 19 штук (а.с.7). Також, сторони підтвердили, що технічний стан меблі придатний до використання та відповідає домовленостям сторін.

Згідно з п.3.1. Договору, термін дії оренди - з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Відповідно до умов пункту 4.1. Договору, плата за користування предметами меблів складає 650,00 гривень за календарний місяць. Пунктом 4.2. передбачено, що плата за оренду меблі сплачується шляхом 100% оплати до 10 числа поточного місяця.

Згідно з п.6.1.3. Договору, орендар зобов'язаний своєчасно та в повному об'ємі вносити плату за оренду у відповідності до умов Договору.

Згідно з п.6.1.5. Договору, орендар зобов'язаний у разі закінчення строку оренди або дострокового розірвання Договору повернути меблі не пізніше останнього дня строку оренди або дня дострокового розірвання. На підставі Акта прийому-передавання меблі №2 повернути меблі орендодавцю в стані не гіршому, ніж в день передачі меблі в оренду.

Згідно з п.6.1.7. Договору, орендар зобов'язаний письмово повідомити орендодавця не пізніше, ніж за 14 календарних днів про майбутнє дострокове розірвання Договору.

Відповідно до пункту 7.3., повернення меблі оформлюється двостороннім Актом приймання-передавання меблі №2 та підписується представниками сторін на час фактичного повернення меблі орендодавцем.

З вересня 2014 року відповідач припинив сплачувати орендну плату за використання предметів меблів згідно умов Договору.

19 грудня 2014 року позивач направив лист-претензію на адресу відповідача, яким було повідомлено про розмір заборгованості за невиконання Договору, та попереджено про стягнення боргу в судовому порядку. Але, відповідач відповіді на претензію не надав, та не сплатив суму заборгованості за Договором.

Суд, проаналізувавши обставини, вказані у позовній заяві, дійшов висновку про те, що позивач виконав свої зобов'язання за спірним договором належним чином та у повному обсязі. Проте, відповідач, в свою чергу, зобов'язання за спірним договором не виконав повністю, у зв'язку з чим, у нього утворилась заборгованість перед позивачем по орендній платі за вересень-грудень 2014 року у розмірі 2600,00 гривень, яка до цього часу залишається непогашеною.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, своїми діями відповідач порушив умови Договору та вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 2600,00 гривень нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.179,193 Господарського кодексу України, ст.ст.509, 525, 526, 530, 599, 612, 629 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «ЕКОЕНЕРГОХАРКІВ» (код 39045390, адреса: 61001, м.Харків, вул.Плеханівська, б.65, рах.№1895 в АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Харківського інституту управління" (код 19462677, адреса: 61013, м.Харків, вул.Шевченко, б.13; р/р №75 В АТ "Сбербанк Росії" у м.Києві, МФО 320627, р/р №1433 в АТ "ОТП Банк" в м.Києві, МФО 300528) 2600,00 гривень заборгованості та 1827,00 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2015 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/1318/15