РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015Справа №910/6993/15-г

За позовом Приватного підприємства «Аллен-Бізнес»

до Міністерства оборони України

про стягнення 2 086 770,00 грн.

За участю Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Бойко Р.І. - по дов. № б/н від 10.04.2015

Рего О.К. - директор

від відповідача Кривошея Д.А. - по дов. № 220/854/д від 14.11.2014

від прокуратури Тимко В.В. - посвідчення 025581 від 15.04.2014

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного підприємства «Аллен-Бізнес» про стягнення з Міністерства оборони України 2 086 770,00 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання останнім зобов'язань згідно договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/14/186 від 03.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 порушено провадження у справі № 910/6993/15-г та призначено її до розгляду на 14.04.2015.

Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України в судовому засіданні 14.04.2015 у відповідності до ст. 29 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про вступ останньої до у часті у справі.

Позивач в судовому засіданні 14.04.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 14.04.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що строк постачання за договором встановлено до 26.12.2014 включно, проте позивачем продукцію у встановлений строк не поставлено, документи що підтверджуються поставку подано лише у лютому 2015 року. Позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, тому у відповідача відсутні підстави для реєстрації зобов'язань. Відповідач посилається на ст. 23 Бюджетного кодексу України в якій зазначено, що бюджетні платежі здійснюються за наявності відповідного бюджетного призначення, яке в свою чергу після закінчення бюджетного періоду втрачає чинність. Наголошує на відсутність вини у відповідача з оплати послуг, оскільки позивачем порушено порядок надання документів. Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України в судовому засіданні 14.04.2015 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 14.04.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 21.04.2015.

В судовому засіданні 21.04.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним підприємством «Аллен-Бізнес» (постачальник) було укладено про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби № 286/3/14/186 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2014 році поставити Міністерству оборони України одяг верхній, інший чоловічий і хлопчачий (лот 1. Костюм літній польовий з тканини вибивної (камуфльованої) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно п. 1.2. договору (специфікації) поставці підлягають костюм літній польовий з тканини вибивної (камуфльованої) (відповідність ТУ У 14.1-1:2014 та зразку-еталону у кількості 5 000 комплектів, загальною вартістю 2 981 100,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 2 086 770,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно із п. 3.1 договору ціна цього договору становить 2 981 100,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 496 850,00 грн.

За умовами п. 1.2. договору (специфікація) строк поставки товару визначено до 26.12.2014 включно.

Відповідно до п. 2.7. договору приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представником Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 2.8. договору належним чином оформлені документи (видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження) є підтвердженням приймання та оприбуткування за обліком товару.

З матеріалів справи вбачається, що постачальник передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 981 100,00 грн., що підтверджується наступними документами:

- видатковими накладними № 545 від 26.12.2014, № 547 від 26.12.2014, № 548 від 04.02.2015, № 550 від 13.02.2015, № 551 від 16.02.2015, № 556 від 02.03.2015;

- актами приймального контролю (якості) № 3 від 26.12.2014, № 4 від 26.12.2014, № 5 від 23.01.2015, № 6 від 13.02.2015, № 7 від 16.02.2015, № 8 від 27.02.2015;

- актами прийому № 483-707 від 26.12.2014, № 711 від 26.12.2014, № 33р62 від 04.02.2015, № від 13.02.2015, від 16.02.2015, № 134р-183 від 02.03.2015;

- повідомлення-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у центральному порядку № 706 від 16.12.2014, № 722 від 26.12.2014, № 34 від 04.02.2015, № 70 від 13.02.2015, № 77 від 2015р., 174 від 02.03.2014;

- оголошеннями № 3 від 16.12.2014, № 4 від 26.12.2014, № 5 від 23.01.2015, № 6 від 13.02.2015, № 7 від 16.02.2015, № 8 від 278.02.2015.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Згідно з п. 4.2. договору до рахунка-фактури додаються:

- акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару;

- видаткова накладна постачальника;

- повідомлення-підтвердження.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 6.1.1. договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було надано відповідачу повний пакет необхідних документів, проте відповідач повернув їх без оплати, у зв'язку з закінченням бюджетного року.

Відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої згідно підписаного та скріпленого печатками обох сторін акту звірки взаєморозрахунків станом на 04.03.2015, складає 2 086 770,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 086 770,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на наступне

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Несплата поставленого товару за відсутності бюджетних коштів у відповідача є необґрунтованою, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (Даної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 15.05.2012).

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного підприємства «Аллен-Бізнес» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь Приватного підприємства «Аллен-Бізнес» (м. Київ, вул. Серафимовича, 15/1, А, кв. 90, ) 2 086 770 (два мільйона вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 41 735 (сорок одна тисяча сімсот тридцять п'ять) грн. 41 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 27.04.2015.

СуддяВ.В.Сівакова