КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа№ 910/1891/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

ПрАТ "Страхова Компанія "ПРОВІДНА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015

у справі № 910/1891/15-г (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом ПрАТ "Страхова Компанія "АХА Страхування"

відповідача ПрАТ "Страхова Компанія "ПРОВІДНА"

про відшкодування шкоди в порядку регресу

у розмірі 27 242,49 грн..

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 20 053,71 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення 1 603,20 грн. пені, 598,31 грн. - 3% річних, 4 987,27 грн. інфляційних втрат за період 15.01.2014 по 15.07.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 №910/1891/15-г позов задоволено частково, стягнуто з відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" на користь позивача ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" кошти у розмірі - 20 053,71 грн., в частині позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 №910/1891/15-г скасувати частково та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги саме у розмірі 18 846,75 грн. страхового відшкодування, без врахування ПДВ у розмірі 1206,96 грн..

Оскаржуючи частково Рішення, відповідач стверджував, що судом першої інстанції фактичні обставини справи досліджено не в повному обсязі, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі зазначив про те, що при вирішенні спору по суті не зменшено присуджену до стягнення суму страхового відшкодування на суму ПДВ у розмірі 1206,00 грн., оскільки ремонтні роботи по відновленню автомобіля виконувались Фізичною особою підприємцем Хомином Р.Р., а відповідно до п.36.4 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» фізичні особи підприємці не є платниками ПДВ, тому включення ПДВ до вартості ремонтних робіт є безпідставним.

Тобто предметом апеляційного оскарження у даній справі є судове рішення першої інстанції в частині стягнення суми ПДВ у розмірі -1206,96 грн. що було включено до складу страхового відшкодування у розмірі 20 053,71 грн..

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою КАГС від 20.03.2015 №910/1891/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

В судове засідання від 28.04.2015 представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про належне повідомлення сторін свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення № 09-33/11957/15, № 09-33/11939/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи та те, що явка уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалася, про час та дату судового засідання їм було відомо, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі представників позивача та відповідача.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги таке.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 між ПАТ "СК "АХА Страхування" (далі - позивач, страховик) та Велит Миколою Івановичем (далі - страхувальник) укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 183556Га/12лвАС (далі - Договір), за яким був застрахований автомобіль "Hyundai Accent" державний номер ВС2652СХ. Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

Строк дії вказаного Договору встановлено з 04.12.2012 по 03.12.2013.

31.01.2013 на вул. Кульпарківській м. Львова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Hyundai Accent" державний номер ВС2652СХ. під керуванням водія Велит М.І. та транспортного засобу марки "Богдан А09201", державний номер ВС9418АК під керуванням водія Роговського І.А.

Відповідно до Довідки ДАІ №9151421 про дорожньо-транспортну пригоду, вказана ДТП сталася з вини Роговського І.А. внаслідок порушення ним правил маневрування.

У відповідності до Звіту №232/13 про оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного пошкодженням транспортного засобу від 25.02.2013, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки "Hyundai Accent" державний номер ВС2652СХ в результаті ДТП, що відбулась 31.01.2013, складає 20 053,71 грн. (а/с 26)

Позивачем за Страховим актом № 1.001.13.01054/VESKO7507 від 28.02.2013 пошкодження транспортного засобу марки "Hyundai Accent" державний номер ВС2652СХ внаслідок ДТП, яка відбулася 31.01.2013, визнано страховим випадком. (а/с 20)

01.02.2013 страхувальник Велит М.І. звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №183556Га/12лвАС від 03.12.2012, Заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 01.02.2013, Страхового акту №1.001.13.01054/VESKO7507 від 28.02.2013, Рахунку-фактури №1051 від 06.02.2013, Ремонтної калькуляції №1.001.13.01054 від 27.02.2013, позивач виплатив страхове відшкодування водію Велит М.І. в сумі 20 785,11 грн., про що свідчить Платіжне доручення №13 975 від 01.03.2013. (а/с 17)

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, судом першої інстанції встановлено, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи, в межах суми - 20 785,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно внаслідок експлуатації транспортного засобу марки "Богдан А09201", державний номер ВС9418АК під керуванням водія Роговського І.А. відповідно до Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 22.02.2013 № 462/1086/13-п. (а/с 18)

Вищезазначеною Постановою районного суду водія Роговського Ігоря Адольфовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент скоєння названого ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Богдан А09201", державний номер ВС9418АК, водія Роговського І.А., була застрахована у ПрАТ "СК "Провідна" (відповідача) на підставі Договору (полісу) №АВ5976043 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, відповідач ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" є особою на яку за Полісом №АВ5976043 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації транспортного засобу марки "Богдан А09201", державний номер ВС9418АК на час спірної ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з Заявою №5411/26/ЦВ від 30.09.2013 (а/с 15), в якій просив здійснити відшкодування шкоди по зазначеній вище події в розмірі 20 785,11 грн., а також направив необхідні для врегулювання справи документи. Однак, відшкодування шкоди з боку відповідача не було здійснено.

За оцінкою колегії суддів, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, дійшов правомірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі - 20 053,71 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 1 603,20 грн. пені, 598,31 грн. - 3% річних, 4 987,27 грн. інфляційних втрат за період 15.01.2014 по 15.07.2014 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні останніх, як заявлених безпідставно.

За висновком місцевого господарського суду, позивач безпідставно посилається на положення п. 37.2 ст. 37 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при обґрунтуванні позову для нарахуванню пені, оскільки ці положення визначають, що рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З урахуванням норм пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виконання грошового зобов'язання страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по виплаті особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, такого відшкодування становить 90 днів З МОМЕНТУ ОТРИМАННЯ ВІДПОВІДНОЇ ЗАЯВИ.

Слід звернути увагу, що в матеріалах справи міститься Заява №5411/26/ЦВ від 30.09.2013 (а/с 15), однак, відсутні докази її направлення та отримання відповідачем.

Таким чином, місцевим господарським судом зазначено, що відсутня можливість встановити дату отримання цієї Заяви відповідачем та відповідно визначити початкову дату прострочення виплати страхового відшкодування.

Як вбачається з розрахунку позивача наданого до позову, останній пеню розрахував за період з 15.01.2014 по 15.07.2014, 3 % річних та інфляційні втрати - з 15.01.2014 по 12.01.2015, однак суд першої інстанції встановив, що перевірити правильність визначення цього періоду нарахування, у зв"язку з вищевикладеним, суд не має можливості.

Враховуючи наведене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, слід відмовити з підстав недоведеності наданого розрахунку.

У своїй апеляційній скарзі відповідач стверджує, що при вирішенні спору по суті місцевим господарським судом безпідставно не зменшено присуджену до стягнення суму страхового відшкодування у розмірі 20 053,71 грн. на суму ПДВ у розмірі 1 206,96 грн..

Скаржник звертає увагу на те, що позивачем подано докази, які підтверджують проведення відновлювального ремонту ФОП Хомин Р.Б., який не є платником ПДВ, а тому у даному випадку на думку відповідача відсутні підстави нарахування ПДВ у розмірі - 1206,00 грн. на суму страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

З Рахунку № 1051 від 06.02.2013, виставленого ФОП Хомин Р.Р. (а/с 22), який є особою, яка здійснювала ремонт автомобіля Велит М.І. та якій позивач перерахував спірне страхове відшкодування за Платіжним дорученням № 13 975 від 01.03.2013 на суму 20 785,11 грн. (а/с 17) слідує, що вказана особа не є платником ПДВ, а тому в названому Платіжному дорученні сплата ПДВ зазначена у розмірі - 0,00 грн., що в свою чергу, свідчить про незастосування ПДВ при підрахуванні вартості проведених ремонтних робіт.

Матеріалами справи підтверджується, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №232/13 від 25.02.2013, не містить посилання про визначення розміру матеріального збитку з врахуванням податку на додану вартість робіт по відновленню автомобіля. (а/с 26-27)

Скаржник стверджує, що експертом-оцінювачем вартість шкоди визначено із врахуванням податку на додану вартість у розмірі 1206,96 грн., виходячи виключно з додатка до Звіту №232/13 від 25.02.2013, зокрема, Ремонтної калькуляції №1.001.13.01054 від 25.02.2013 року. (а/с 29)

Але, колегія суддів, дослідивши названу Ремонтну калькуляцію, встановила, що на аркуші 3 калькуляції міститься інформація про включення в розрахунок ремонтних робіт вартості запчастин та націнку до них 20%, яка складає 1206, 00 грн. (а/с 30). Наведене свідчить про те, що відповідач не вірно читає та тлумачить зміст ремонтної калькуляції, оскільки вважає, що сума ПДВ у розмірі - 1206,00 грн. нарахована на суму страхового відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу, що розмір податку на додану вартість визначається платником (в даному випадку, позивачем, який виплатив страхове відшкодування) або експертом, який здійснив оцінку вартості такого ремонту, виходячи з норм Податкового кодексу України. Самостійне визначення розміру податку на додану вартість при вирішенні господарського спору про відшкодування шкоди не належить до компетенції господарського суду, оскільки сам розмір шкоди в спірному випадку визначається експертом - оцінювачем, а визначення розміру податку на додану вартість є складовою частиною експертного дослідження та повинно здійснюватися, виходячи з норм податкового законодавства щодо оподаткування податком на додану вартість товарів (робіт, послуг).

Вищенаведена правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 29.10.2013 № 5011-76/17795-2012.

За оцінкою колегії суддів під час розгляду даної справи місцевим господарським судом, її фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки Господарського суду міста Києва відповідають цим обставинам і їм надана належна юридична оцінка. Доводи скаржника ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" не спростовують обґрунтованості висновків місцевого господарського суду, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 №910/1891/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 №910/1891/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 №910/1891/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи №910/1891/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов