ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа № 908/2374/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Гетьман Р.А.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Козлов В.А. (керівник),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вікторія" (вх.№1490 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2015р. у справі №908/2374/14,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна", м. Київ,

до Фермерського господарства "Вікторія", с. Братське, Запорізька обл.,

про стягнення 174664,66 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.02.2015р. у справі №908/2374/14 (суддя Корсун В.Л.) позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "Вікторія" (72040, Запорізька область, Михайлівський район, село Братське, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А, , р/р 2766 в АТ "ЗЛАТОБАНК" м. Київ, МФО 380612) - 51785 (п'ятдесят одну тисячу сімсот вісімдесят п'ять) грн. 25 коп. основного боргу, 3502 (три тисячі п'ятсот дві) грн. 25 коп. 3 % річних, 5889 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять ) грн. 64 коп. пені, 5178 (п'ять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 52 коп. штрафу, 83834 (вісімдесят три тисячі вісімсот тридцять чотири) грн. 42 коп. відсотків за користування товарним кредитом, 24403 (двадцять чотири тисячі чотириста три) грн. 87 коп. проіндексованої суми вартості товару у гривні та 3491 (три тисячі чотириста дев'яносто одну) грн. 88 коп. судового збору.

Зокрема, місцевий господарський суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань з оплати отриманого ним товару, в наслідок чого утворення заборгованості в сумі 51785,25 грн.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги ТОВ "Зелена-Країна" щодо стягнення 51785,25 грн. основного боргу, 3502,25 грн. 3% річних, 5889,64 грн. пені, 5178,52 грн. штрафу, 83834,42 грн. відсотків за користування товарним кредитом та 24403, 87 грн. проіндексованої суми вартості товару у гривні є такими, що відповідають умовам укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Фермерське господарство "Вікторія" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, просить рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2015р. у справі № 908/2374/14 в оскаржуваній частині скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" у позові про стягнення з Фермерського господарства "Вікторія" 83834,42 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 24403,87 грн. індексації різниці валютних курсів; судові витрати покласти на відповідача.

На думку апелянта, одночасне стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, та пені, обчисленої у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є подвійним стягненням пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, у зв'язку з чим позовні вимоги з частині стягнення з апелянта 83834,42 грн. не підлягають задоволенню.

Крім того, апелянт не погоджується з позовними вимогами ТОВ "Зелена-Країна" в частині стягнення з відповідача 24403,87 грн. індексації різниці валютних курсів, оскільки, на його думку, зміна ціни договору можу бути проведена тільки за двосторонньою угодою сторін, а не за фактом зміни курсу іноземної валюти.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2015р. у справі № 908/2374/14 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вікторія" прийнято до провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелена-країна" просить апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вікторія" залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі № 908/2374/14 - залишити без змін (вх.№ 4142 від 16.03.2015р.).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, позивач зазначає, що посилання апелянта на подвійне стягнення місцевим господарським судом пені суперечить нормам чинного законодавства та постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 17 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Зокрема, на його думку, пеня, яка визначена п. 7.2 договору є штрафною санкцією, а відсотки за користування товарним кредитом, які визначені п. 4.3 договору, не мають характеру штрафних санкцій та є платою за користування чужими коштами.

17.04.2015р. ТОВ "Зелена-Країна" подано клопотання, в якому підтримало позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу та просило суд розглянути господарський спір за наявними матеріалами справи, без участі його представника (вх.№ 6250).

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2015р. у справі № 908/2374/14, прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" у позові про стягнення з Фермерського господарства "Вікторія" 83834,42 грн. відсотків за користування товарним кредитом та 24403,87 грн. індексації валютних курсів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін у справі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

21.05.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" (продавець) та Фермерським господарством "Вікторія" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 014/12-К, відповідно до п. 1 якого продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин/насіннєвого матеріалу/мінеральних добрив, іменованих у подальшому товар, відповідно до умов даного договору (додатків та специфікації до нього).

Відповідно до п. 3.1 договору конкретний асортимент, кількість та ціна товару на кожну окрему партію зазначаються у додатках та/або накладних на передачу товару (видаткових), що є невід'ємною частиною цього договору. У випадках виникнення розбіжностей щодо асортименту, кількості, якості та ціни товару, що визначені у додатках до договору та накладних на передачу товару (видаткових), привілейоване значення будуть мати дані щодо асортименту, кількості та ціни товару, що визначені у накладних на передачу товару (видаткових). Ціна товару встановлена по домовленості сторін, а сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті - долар США. Оплата товару (виконання зобов'язання), передбачено у гривні, згідно розділу 4 цього договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що загальна сума договору складається із суми вартості товару згідно всіх накладних на передачу товару (видаткових), підписаних в рамках цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 4.2 договору моментом фактичного відвантаження товару є дата, вказана у накладній на передачу товару (видатковій).

Пунктом 5.1 договору визначено, що право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, про що свідчить факт підписання накладної на передачу товару (видаткової).

Пунктом 13.1 договору визначено, що договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2012р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена-Країна» передано відповідачу товар згідно умов даного договору на суму 81785,25 грн.

Проте, відповідач взяти на себе за договором зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару в повному обсязі не виконав, в наслідок чого утворилася заборгованість в сумі 51785,25грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з відвантаження товару за договором від 21.05.2012р. № 014/12-к підтверджується наступними видатковими накладними: від 12.06.2012р. № 64/0000021 на суму 62905,25 грн., від 13.06.2012р. № 64/0000023 на суму 4050,00 грн.,від 14.06.2012р. № 64/0000026 на суму 8350,00 грн., від 02.07.2012р. № 64/0000036 на суму 6480,00 грн. (а.с. 22-25), а також не заперечується відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що Фермерським господарством "Вікторія" здійснено часткову оплату за отриманий ним товар в розмірі 30000,00 грн., а саме:

- відповідно до банківської виписки від 07.12.2012р. на суму 3000,00 грн.,

- відповідно до банківської виписки від 25.12.2013р. на суму 10000,00 грн.,

- відповідно до банківської виписки від 30.01.2013р. на суму 10000,00 грн.,

- відповідно до банківської виписки від 09.10.2013р. на суму 2000,00 грн.,

- відповідно до банківської виписки від 21.10.2013р. на суму 5000,00 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки апелянтом у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовується факт отримання ним товару належної якості за умовами укладеного між сторонами договору, а також здійснення лише часткової оплати за товар, таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з Фермерського господарства "Вікторія" 51785,25грн. основного боргу.

При цьому, зі змісту п. 4.1, 4.2 укладеного між сторонами договору вбачається, що оплата за отриманий відповідачем товар повинна бути здійснена до 31.07.2012р.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкції за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов даного договору покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею З Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Колегія суддів, перевіривши позовні вимоги ТОВ "Зелена-Країна" в частині стягнення з відповідача пені за прострочення оплати вартості отриманого товару, а також враховуючи день часткової оплати заборгованості та межі визначеного позивачем періоду, вважає вірним наступний розрахунок: за період з 01.08.2012р. по 06.12.2012р. пеня підлягає сплаті в сумі 4290,37 грн., з 08.12.2012р. по 24.01.2013р. - в сумі 1554,12 грн., з 26.01.2013р. по 29.01.2013р. в сумі 113,07 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 5957,56 грн. є обґрунтованими, та підлягають задоволенню, оскаржуване рішення господарського суду Харківської області в частині щодо часткової відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені - скасуванню.

Крім того, відповідно до п. 7.3 договору у випадку неналежного виконання покупцем зобов'язань згідно умов даного договору покупець зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 10% від суми неоплаченого товару.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Враховуючи суму заборгованості за договором від 21.05.2012р. № 014/12-К в розмірі 51785,25 грн., колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Зелена-Країна" в частині стягнення з відповідача 5178,52 грн. штрафу, у зв'язку з чим рішення господарського суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1 вказаної вище Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши суму заявлених до стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.08.2012р. по 24.06.2014р. в розмірі 3505,01 грн., дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявності підстав для їх задоволення, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, розглянувши позовні вимоги ТОВ "Зелена-країна" в частині стягнення з відповідача проіндексована сума вартості товару в розмірі 24403,87 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 691 Цивільного кодексу України якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Згідно з п. 4.6 договору оплата вартості товару та нарахування процентів проводиться в гривнях. Сторони домовились про зміну ціни на товар згідно наступного способу: у разі якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти - (долар США) збільшиться в порівнянні до офіційного курсу гривні до іноземної валюти - (долар США), що діяв на момент фактичного відвантаження товару, продавець має право вимагати від покупця сплати проіндексованої суми вартості товару у гривні по договору. Проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як (А1/ А0)*СП=ПСП, де

-А1 - офіційний курс долара США на момент здійснення платежу/на момент висування вимоги про здійснення платежу/ на дату подачі позовної заяви до суду;

-А0 - офіційний курс долара США, що був встановлений на момент фактичного відвантаження товару;

-СП - сума вартості товару (платежу у гривні) визначена у відповідних накладних на передачу товару (видаткових);

-СПС - проіндексована сума вартості товару (платежу у гривні) по договору.

Таким чином, із змісту договору від 21.05.2012р. № 014/12-к вбачається, що сторонами визначено підстави та порядок зміни вартості товару, який складає предмет договору.

При цьому положення зазначеного договору не пов'язують можливість застосування умови щодо зміни ціни товару в разі збільшення офіційного курсу гривні до іноземної валюти з укладенням додаткової двосторонньої угоди між сторонами.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача індексації вартості товару у зв'язку з різницею валютних курсів на час часткової передачі товару та день подання позову, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості заявлених зазначених позовних вимог в розмірі 24403,87 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 83834,44 грн. відсотків за користування товарним кредитом, нараховані за період з 13.06.2012р. по 24.06.2014р. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно з п.п. 14.1.245 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості;

Місцевий господарський суд, обґрунтовуючи задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування товарним кредитом, посилається на положення ст. 536 Цивільного кодексу України, відповідно до яких за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Колегія суддів зазначає, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

При цьому, відповідно до п. 4.1 укладеного між сторонами договору на вартість товару, згідно всіх підписаних сторонами даного договору, накладних на передачу товару (видаткових), продавець надає покупцю товарний кредит, який повинен бути погашений покупцем у строк до 31 липня 2012.

Згідно з п. 4.3 договору на суму заборгованості по договору нараховуються відсотки за користування товарним кредитом по ставці 0,2% за кожен день користування. Нарахування відсотків здійснюється на суму товарного кредиту, тобто на суму вартості товару, що передавався на умовах товарного кредиту, за період з моменту фактичного відвантаження товару до моменту сплати покупцем суми вартості товару, отриманого на умовах кредиту.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів зазначає, що заявлений апелянтом період нарахування відсотків за користування товарним кредитом є необґрунтованим, оскільки, пунктом 4.1 договору визначено строк його повернення (до 31.07.2012р.).

Таким чином, після спливу зазначеного строку має місце зобов'язання, яке випливає з неналежного виконання грошових зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу передбачено розмір процентів за користування товарним кредитом, та не містять положень щодо розміру процентів за користування чужими коштами, що виключає застосування статті 536 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

Здійснивши перерахунок процентів за користування товарним кредитом, колегія суддів дійшла висновку щодо наступного нарахування:

- за товар, переданий на підставі видаткової накладної від 12.06.2012р. №64/0000021 на суму 62905,25 грн. за період з 13.06.2012р. по 30.07.2012р. розмір процентів за користування товарним кредитом складає 6038,88 грн.;

- за товар, переданий на підставі видаткової накладної від 13.06.2012р. №64/0000023 на суму 4050,00 грн. за період з 14.06.2012р. по 30.07.2012р. розмір процентів за користування товарним кредитом складає 380,10 грн.;

- за товар, переданий на підставі видаткової накладної від 14.06.2012р. №64/0000026 на суму 8350,00 грн. за період з 15.06.2012р. по 30.07.2012р. розмір процентів за користування товарним кредитом складає 768,20 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ "Зелена-Країна" щодо стягнення з відповідача процентів за користування товарним кредитом в розмірі 7187,18 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, необґрунтовано та безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування товарним кредитом в розмірі 76647,26 грн.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Фермерського господарства "Вікторія" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі № 908/2374/14 - частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч.1 ст. 104, ст.ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Вікторія" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі №920/1537/14 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, резолютивну частину якого виклавши в наступній редакції:

"Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Вікторія" (72040, Запорізька область, Михайлівський район, село Братське, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А, , р/р 2766 в АТ "ЗЛАТОБАНК" м. Київ, МФО 380612) - 51785,25 грн. основного боргу, 3505,01 грн. 3% річних, 5957,56 грн. пені, 5178,52 грн. штрафу, 7187,18 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 24403,87 грн. різниці проіндексованої суми вартості товару у гривні та 1960,43 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В решті позовних вимог відмовити."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена-Країна" (03038, м.Київ, вул. Ямська, 28-А, , р/р 2766 в АТ "ЗЛАТОБАНК" м. Київ, МФО 380612) на користь Фермерського господарства "Вікторія" (72040, Запорізька область, Михайлівський район, село Братське, ) - 766,43 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 30.04.2015р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Р.А. Гетьман