РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/3308/15-г

за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"
до за участю1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ПРАЙМ КЕПІТАЛ ГРУП"; 2) Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" Прокуратури міста Києва
прозастосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права власності
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Смелянський Р.І. - представник за довіреністю № 23 від 17.03.2015;
від відповідача-1 від відповідача-2 від прокуратури Мустя С.О. - представник за довіреністю від 12.01.15; Агафонов А.В. - представник за довіреністю від 28.01.2015 Лиховид О.С. - представник за посвідченням від 05.09.12

В судовому засіданні 15.04.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп", Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору іпотеки № 1007/14-1-6 від 21.08.2014 року та визнання за позивачем права власності на нежилі приміщення (в літері А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Представинська, буд. 11, загальною площею 516,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ "КБ "Експобанк" під час перевірки договорів встановлено нікчемність договору іпотеки № 1007/14-1-6 від 21.08.2014 року, укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 2237. В подальшому право вимоги на кредитний договір та договір іпотеки № 1007/14-1-6 від 21.08.2014р. було відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Прайм Кепітал Груп».

На думку позивача, нікчемність спірного договору іпотеки випливає з того, що вказаний договір було укладено на умовах, гірших за звичайні, оскільки умовами договору іпотеки передбачалося відчуження на підставі позасудового застереження. Таке відчуження відбулось шляхом прийняття у власність предметів іпотеки за цінами, значно нижчими від звичайної ринкової вартості. Крім того, позивач вважає, що за спірним договором іпотеки АТ «КБ "Експобанк» відмовився від власних майнових вимог як на об'єкт іпотеки в цілому, так і на різницю від суми узгодженої та реальною вартістю предмету іпотеки.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок укладення оспорюваного правочину виконання грошових зобов'язань як на загальну вартість предметів іпотеки, так і на різницю від суми отриманого погашення за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки та реальною вартістю предмету іпотеки, який було відчужено, перед іншими кредиторами стало неможливим.

За твердженням позивача, внаслідок укладання вказаного договору іпотеки ПАТ «Діамантбанк» отримав додаткове майно на різницю від розміру погашеного боргу за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки та реальною вартістю предмету іпотеки, яке було відчужено, що є перевагою (пільгою), яку АТ «КБ «Експобанк» надав ПАТ «Діамантбанк» та яка прямо не встановлена ані законодавством, ані внутрішніми документами банку.

Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно 03.11.14 під час дії тимчасової адміністрації ТОВ «ФК «Прайм Кепітал Груп» задовольнило свої вимоги шляхом прийняття у власність предмету іпотеки на підставі договору іпотеки. Таким чином, умови договору іпотеки передбачають надання іпотекодержателю переваги (пільги) щодо задоволення вимог іпотекодержателя під час дії тимчасової адміністрації, порівняно з іншим кредиторами АТ «КБ «Експобанк», але діяв мораторій на задоволення їх вимог. Вказана перевага заборонена діючим законодавством, та не передбачена внутрішніми документами АТ «КБ «Експобанк».

Враховуючи викладене, з посиланнями на ч.2 ст. 215 , 216, 236 ЦК України позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.03.2015 року.

23.02.15 через канцелярію суду відповідач-2 подав відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Відповідач-2 у відзиві зазначив, що оспорюваний договір іпотеки був укладений у повній відповідності до вимог Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», містить в собі всі необхідні реквізити та був нотаріально посвідчений. Посилання ж позивача на нікчемність договору іпотеки з огляду на ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на думку відповідача-2, носять помилковий характер. Відповідач-1 зазначає, що умови договору іпотеки повністю кореспондуються з приписами ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (навіть містять посилання на відповідні статті цього Закону) та жодним чином не порушують права позивача.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що подальші дії нового кредитора - ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (відповідач-1), які вчинені після набуття ним права кредитора стосуються виключно правовідносин ПАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп", будь-якого відношення до яких ПАТ «Діамантбанк» не має. Незалежно від вартості набутого у власність відповідачем-2 іпотечного майна за договором іпотеки, такі дії не пов'язані з правомірністю договору іпотеки.

13.03.15 відповідач-2 подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що вимоги позивача до відповідача-1 про застосування наслідків недійсності договору іпотеки та про визнання права власності не можуть бути задоволені в рамках даної справи, оскільки ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" не є учасником цього договору.

18.03.15 позивач надав додаткові документи по справі, а також додаткове обґрунтування позовних вимог, що були залучені до матеріалів справи.

20.03.15 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив крім позовних вимог, викладених в позовній заяві, також визнати відсутнім право власності у ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" на нежилі приміщення ( в літ. А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11, загальною площею 517,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; зобов'язати ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" повернути позивачу у власність нежилі приміщення (в літ. А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11, загальною площею 517,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

В судове засідання представники сторін з'явились, представник позивача підтримав подану 20.03.2015 року заяву про збільшення позовних вимог. Дослідивши вказану заяву, суд дійшов висновку, що вона подана з дотриманням вимог ст. 22 ГПК України та прийняв її до розгляду.

Крім того, позивач надав письмові заперечення проти доводів відповідачів, викладених у відзивах, що були залучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 15.04.15.

14.04.15 через канцелярію суду від Прокуратури міста Києва надійшло повідомлення про вступ у справу на підставі ст. 29 ГПК України.

В судове засідання 15.04.15 представники сторін та прокуратури з'явились, позивач надав додаткове нормативно-правове обґрунтування позовних вимог, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про збільшення. Представники відповідачів порти позову заперечували з підстав, викладених у відзивах на позов.

Представник прокуратури позов підтримав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

11.07.2014 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (позичальник) та публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (кредитодаввець) було укладено кредитний договір № 1007/14-1, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредит у національній валюті у сумі 101300000,00 грн., а позивальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням оплатити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у термін (строки), встановлені цим договором.

Кредит надається позичальнику терміном до 11.08.2014 року (включно).

За користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану процентну ставку, розмір якої встановлено на рівні 28% річних.

Як встановлено судом кредитні кошти в сумі 101300000,00 грн. відповідно до умов договору надані позивачу 11.07.2014 року, що підтверджується випискою з кореспондентського рахунку кредитодавця за період з 11.07.14 по 15.09.14.

Зазначена сума грошових коштів була перерахована на кореспондентський рахунок ПАТ «КБ «Експобанк» № 4, відкритий у ПАТ «Діамантбанк» згідно Договору № 05-L2013/980 про відкриття та ведення кореспондентського рахунку банка-резидента України в гривнях від 21.08.2013р. З пояснень ПАТ «Діамантбанк» вбачається, що наведений в п. 1 Кредитного договору номер кореспондентського рахунку 0) вказаний в результаті описки та не належить ПАТ «КБ «Експобанк», в той час як на виконання Договору про відкриття та ведення кореспондентського рахунку для ПАТ «КБ «Експобанк» відкрито саме рахунок № 4, на який грошові кошти і були перераховані.

08 серпня 2014 року ПАТ «КБ «Експобанк» здійснило часткове повернення кредитних коштів за Кредитним договором - в сумі 22 824 132,00 грн.

11.08.2014 року позичальник та кредитодавець уклали договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.14, відповідно до умов якого дійшли згоди змінити суму кредиту на 78 475 868,00 грн. та продовжити строк дії Кредитного договору до 08 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення кредитних зобов'язань між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (іпотекодавець) та публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки від 21.08.2014 року № 1007/14-1-6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2237, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014 року передає в іпотеку нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 517,60 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, будинок 11.

Відповідно до п.1.4 договору іпотеки, узгоджена сторонами вартість іпотеки становить 6861311,00 грн.

10.09.2014 між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №1/10092014, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014 р. з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк".

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23.09.2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (первісний іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (новий іпотекодержатель) було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від № 1007/14-1-6 від 21.08.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є, за реєстровим № 2237. Вказаний договір про відступлення права вимоги посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є та зареєстровано в реєстрі за № 2361.

Відповідно до Акту заміни первісного іпотекодержателя у зобов'язання (відступлення права вимоги) від 23.09.14 первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель отримав всю документацію, передання якої передбачене договором. Новий іпотекодержатель сплатив, а первісний іпотекодержатель отримав грошові кошти в повному обсязі згідно договору. 23.09.14 право вимоги у повному обсязі перейшло від первісного іпотеко держателя до нового іпотеко держателя згідно з умовами договору іпотеки.

Іпотечним повідомленням (вимога) вих. № 011014/2 від 01.10.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" звернулось з вимогою до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" виконати умови кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014 року належним чином, та попередило що у випадку не виконання вимог, викладених у цьому іпотечному повідомлені, товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" після спливу тридцяти денного строку з моменту надіслання цього іпотечного повідомлення, здійснить звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому іпотечним договором та чинним законодавством України.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № листопада 2014 року ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" набуло право власності на нежилі приміщення (в літ. А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11, загальною площею 517,6 кв.м. на підставі договору іпотеки від 21.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2237 та договору про відступлення права вимоги від 23.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2361.

10.02.2015 року уповноваженою особою ФГВФО та тимчасову адміністрацію в банку позивача було направлено відповідачу-2 повідомлення № 1101/808 про нікчемність договорів іпотеки від 21.08.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2237, № 2239 та відповідачу-1 повідомлення № 1101/807 про нікчемність договорів іпотеки від 21.08.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2237, № 2239 та договорів відступлення права вимоги від 23.09.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2360, №2361.

Позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, а саме просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору іпотеки № 1007/14-1-6 від 21.08.2014 року; визнання за позивачем право власності на нежилі приміщення (в літері А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, буд. 11, загальною площею 516,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; визнати відсутнім право власності у ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" на нежилі приміщення ( в літ. А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11, загальною площею 517,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; зобов'язати ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" повернути позивачу у власність нежилі приміщення (в літ. А), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11, загальною площею 517,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 1 статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що НБУ зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами НБУ; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Частиною 1 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією ФГВФО. Так, НБУ має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України № 597 від 24.09.2014 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

25.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте Рішення № 97 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "КБ "Експобанк".

Постановою Правління Національного банку України № 41 від 22.01.2015 року АТ "КБ "Експобанк" відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті ФГВФО (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://www.bank.gov.ua), тому в розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.3 статті статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

11.02.2015 року уповноваженою особою ФГВФО та тимчасову адміністрацію в банку позивача було направлено відповідачу-2 повідомлення № 1101/808 про нікчемність договорів іпотеки від 21.08.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2237, № 2239 та відповідачу-1 повідомлення № 1101/807 про нікчемність договорів іпотеки від 21.08.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2237, № 2239 та договорів відступлення права вимоги від 23.09.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2360, № 2361, а також правочинів щодо звернення стягнення шляхом прийняття у власність майна від 03.12.14 на підставі нікчемних договорів.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Нікчемність договорів позивач обґрунтовує тим що:

- вартість переданого в іпотеку за договорами іпотеки майна є значно нижчою від звичайних цін, та відрізняється більш ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі об'єкти нерухомого майна;

- договори іпотеки укладені на умовах, гірших за звичайні з огляду на наявність в умовах договорів іпотеки згадки про можливість звернення стягнення на підставі позасудового застереження;

- на підставі договорів іпотеки ПАТ "КБ "Експобанк" відмовилося від власних майнових прав;

- грошові кошти за кредитним договором були перераховані на користь ПАТ "КБ "Експобанк" всупереч встановленої Національним банком України заборони використовувати ПАТ "КБ "Експобанк" для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки;

- умови договору іпотеки передбачають окрему пільгу (перевагу) іпотекодержателю під час дії тимчасової адміністрації;

- мало місце штучного виведення активів ПАТ "КБ "Експобанк".

Крім того, позивач зазначає про те, що умови п.7.1 договору іпотеки щодо можливості іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, коли йому стане відмово про запровадження тимчасової адміністрації, суперечать нормам ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої під час тимчасової адміністрації серед іншого не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Позивач зазначає, що вартість предмету іпотеки, зазначена сторонами в договорі іпотеки від 21.08.2014 р., реєстровий № 2237 становить 6861311 грн., а за оцінкою, замовленою позивачем в ТОВ "Експертна компанія "Професіонал" від 12.01.15 вартість предмету іпотеки складає 13 143 448,00 грн.

На думку позивача, при укладенні договору іпотеки, майно було передано в іпотеку за ціною, більш ніж на 20 відсотків нижчою від ринкової ціни, що, у відповідності до п. 3. ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є підставою для нікчемності договорів іпотеки, оскільки за ними було відчужено майно за цінами значно нижчими від звичайних.

Вказані твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та відхиляються судом, виходячи з наступного.

Як вбачається з умов кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014 року, з урахуванням договору про внесення змін № 1 від 11.08.14, позивачем крім повернення кредиту в розмірі 78475868,00 грн., необхідно було сплачувати відповідачу-2 проценти за користування кредитом на рівні 28%.

А, як вбачається з договору іпотеки № 1007/14-1-6 від 21.08.14, ним забезпечені виконання зобов'язання щодо повернення фактично отриманого кредиту у розмірі 78475868,00 грн., сплати відсотків за користування кредитів, сплати неустойки у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та відшкодування збитків, завданих порушенням обов'язків за кредитним договором.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Стосовно тверджень позивача про заниження ціни іпотеки, суд зазначає, що узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки вказана в договорі іпотеки (6861311,00 грн.) носить лише довідковий характер та не являється ціною, за якою предмет іпотеки може відчужуватися та переходити у власність іпотекодержателя по договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Отже ціна, на яку посилається позивач, жодним чином не стосується відчуження майна АТ "КБ "Експобанк". Перехід права власності відбувався за ціною, визначеною незалежним експертом на момент набуття предмету іпотеки у власність.

Відповідно до ч. 6 статті 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Таким чином, дії щодо двостороннього погодження вартості предмету іпотеки між сторонами договору іпотеки (ПАТ "Діамантбанк" та ПАТ "КБ "Експобанк") відбулися у повній відповідності до положень спеціального закону.

Як вбачається з наданої позивачем у додатках до Позовної заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32459533 набуття ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" нерухомого майна у власність відбулося 03.11.2014 р. Враховуючи, що у відповідності до ч. 3 ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, значення для прав та законних інтересів сторін та правові наслідки має саме оцінка предметів іпотеки на дату набуття їх у власність відповідачем-1 - тобто на 03.11.2014 р., а не на дату укладення договорів іпотеки 21.08.2014 р., на яку посилається позивач.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд не погоджується з твердженням позивача про відмову ПАТ "КБ "Експобанк" від власних майнових прав.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведеного визначення "іпотеки" вбачається, що підписуючи договір іпотеки ПАТ "КБ "Експобанк" жодним чином не відмовлялося від належних йому майнових прав, які лише були передані в якості забезпечення ПАТ "Діамантбанк", тобто були передані як гарантія можливого повернення грошових кредитних коштів в разі порушення зобов'язань за кредитним договором з боку ПАТ "КБ "Експобанк".

Подальше ж звернення новим іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно відбулося не в результаті добровільної відмови ПАТ "КБ "Експобанк" від належних йому майнових прав, а у зв'язку з порушенням ПАТ "КБ "Експобанк" своїх зобов'язань за основним зобов'язанням.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що в разі незгоди ПАТ "КБ Експобанк" з вартістю набутого у власність ТОВ "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" іпотечного майна, останній не позбавлений права оскаржити такі дії в судовому порядку та відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" компенсувати собі різницю вартості іпотечного майна до розміру заборгованості за кредитним договором.

Умовами статті 7 договору іпотеки № 1007/14-1-6 передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за основним договором.

При цьому, умови п. 7.6 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом, зокрема прийняття предмету іпотеки у власність в порядку, визначеному статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Частиною 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, умови договору іпотеки повністю кореспондуються з приписами ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та жодним чином не порушують права ПАТ "КБ "Експобанк".

Також позивач зазначає, що за даними реєстру речових прав на нерухоме майно 03.11.2014 року ТОВ "ФК "Прайм Кепітал Груп" прийняло у власність предмети іпотеки на підставі договорів іпотеки. Цю обставину позивач розглядає як перевагу (пільгу) щодо задоволення вимог іпотекодержателя під час дії тимчасової адміністрації.

Судом встановлено, що договір іпотеки № 1007/14-1-6 в п. 7.6 містить застереження, яке є договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Вказаний договір був підписаний сторонами та нотаріально посвідчений 21.08.2014 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в АТ "КБ "Експобанк", яке відбулося 25.09.2014 р.

Суд зазначає, що посилаючись на те, що договір іпотеки передбачає пільги (переваги) іпотекодержателю під час дії тимчасової адміністрації, чим порушено п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач не наводить жодних конкретних положень договору, які передбачали б надання іпотекодержателю зазначених переваг.

Щодо посилання ПАТ "КБ "Експобанк" на те, що грошові кошти за кредитним договором були перераховані на його користь всупереч встановленої Національним банком України заборони використовувати ПАТ "КБ "Експобанк" для розрахунків у національній валюті кореспондентські рахунки, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З вказаного випливає, що у випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину в судовому порядку, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та обґрунтувати в чому саме полягає нікчемність конкретного договору.

В даному випадку, посилання ліквідатора ПАТ "КБ "Експобанк" на встановлену НБУ заборону ПАТ "КБ "Експобанк" застосовувати при проведенні розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки взагалі не має ніякого відношення до правомірності оспорених в судовому порядку договорів іпотеки.

За своєю правовою природою договір іпотеки є похідними від основного договору - кредитного. Станом на дату розгляду справи кредитний договір № 1007/14-1 від 11.07.2014 року є правомірним в силу презумпції правомірності правочину, недійсним в цілому або в будь-якій частині не визнаний, а відтак і застосування в даних кредитних правовідносинах кореспондентського рахунку ПАТ "КБ "Експобанк" № 4 в ПАТ "Діамантбанк" вважається правомірним до тих пір, поки зворотне не буде визнане судом або прямо встановлено законом.

Отримавши кредитні кошти в сумі 101 300 000,00 грн. ПАТ "КБ "Експобанк" мало право, як власник рахунку, на власний розсуд у будь-який спосіб розпоряджатися цими коштами. Сам же факт перерахування грошових коштів на кореспондентський рахунок ПАТ "КБ "Експобанк" № 4 ніяким чином не порушує права ПАТ "КБ "Експобанк", натомість така операція була проведена на виконання ПАТ "Діамантбанк" умов кредитного договорі № 1007/14-1 від 11.07.2014 року.

Більш того, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановивши вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, не містить наведеної ліквідатором ПАТ "КБ "Експобанк" підстави нікчемності, як встановлення заборони використовувати певні види рахунків при проведенні банківських операцій.

Таким чином, оскільки при укладанні договорів іпотеки було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, а жодна з підстав нікчемності правочину (передбачена ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") за цими договорами не настала.

Щодо штучного виведення активів ПАТ "КБ "Експобанк", суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої твердження, позивач посилається на те, що в день видачі кредитних коштів (11.07.2014р.) в сумі 101 300 000,00 грн., з рахунку ПАТ "КБ "Експобанк" були перераховані грошові кошти в сумі 330 870 000,00 грн. на рахунок ПАТ "Діамантбанк" в якості виконання зобов'язань по іншим правовідносинам.

З наданих відповідачем-2 пояснень встановлено, що 11.07.2014 року з кореспондентського (гривневого) рахунку ПАТ "КБ "Експобанк" № 4 були перераховані грошові кошти в сумі 330 000 000,00 грн. (за іншими угодами, аніж за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р.), в той же час ПАТ "Діамантбанк", в свою чергу, в цей же день перерахувало на користь ПАТ "КБ "Експобанк" 229 573 901,70 грн. (за іншими угодами, аніж за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р.). Разом з перерахованими кредитними коштами за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р., ПАТ "КБ "Експобанк" на гривневий кореспондентський рахунок отримало грошові кошти в загальному розмірі 330 873 901,70 грн.

Суд погоджується з твердженням відповідача-2 про те, що операції між ПАТ "КБ "Експобанк" та ПАТ "Діамантбанк" щодо перерахування грошових коштів за іншими правовідносинами не мають ніякого відношення до кредитних правовідносин за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014р. та не мають відношення до предмету розгляду в рамках даної судової справи, оскільки випливають з інших правовідносин сторін.

Щодо недійсності договору іпотеки з підстав невідповідності п.7.1 договору положенням Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд зазначає наступне.

Так, умови п. 7.1 договору іпотеки містять вказівку на те, що іпотекодержатель набуває права отримати задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку введення тимчасової адміністрації в іпотекодавця.

Як вбачається з умов договору іпотеки він не встановлює порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в разі введення тимчасової адміністрації в іпотекодавця, а лише містить вказівку на те, що іпотекодержатель "набуває права" звернути стягнення. Сам же порядок звернення стягнення на заставне майно банку, в якому введено тимчасову адміністрацію, встановлений та конкретизується Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. У разі якщо обсяг коштів від реалізації заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

При цьому, виходячи з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Таким чином, вказівка в п. 7.1 договору іпотеки, на яку посилається ПАТ "КБ "Експобанк" безпосередньо узгоджується з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки саме у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації в іпотекодавця, іпотекодержатель і набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, на умовах п. 7.7 договору іпотеки, в силу яких іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Суд зазначає, що відповідно до іпотечного повідомлення № 011014/2 від 01.10.14 відповідач-1 повідомив позивача про порушення іпотекодавцем умов кредитного договору в частині повноти та своєчасності сплати кредиту та відсотків по ньому, таким чином, відповідачем-1 було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність не у зв'язку з введенням у позивача тимчасової адміністрації, а у зв'язку з порушенням ПАТ «КБ «Експобанк» умов кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.14.

Таким чином, посилання ПАТ "КБ "Експобанк" на невідповідність п. 7.1 договору іпотеки вимогам п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є необґрунтованими.

За таких обставин, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, враховуючи, що твердження позивача стосовно нікчемності договору є доказово необґрунтованими та юридично неспроможними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання іпотечного договору від укладеного між публічним ПАТ "КБ "Експобанк" та ПАТ "Діамантбанк".

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки №1007/14-1-6 від 21.08.2014 року та застосування наслідків його недійсності є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, вимоги позивача щодо витребувати майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності є похідними від вимог про визнання недійсним нікчемного правочину, тому вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В порядку передбаченому ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачами його прав і охоронюваних законом інтересів, не надано, за таких обставин в задоволенні позовних вимог, з викладених у позові правових підстав, необхідно відмовити.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. повноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому законом порядку звільнений, з нього не стягується та у зв'язку з відмовою у позові на відповідачів не покладається.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.04.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин