ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 квітня 2015 року Справа № 18/122-12/2

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Іванової Л.Б. Акулової Н.В. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши касаційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 року
у справі№ 18/122-12/2 господарського суду Київської області
за позовом Приватно-орендної агрофірми "Україна"
доДержавного сільськогосподарського підприємства "Головний селекційний центр України"
за участюпрокуратури Київської області
простягнення 17 118 871,75грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватно-орендна агрофірма "Україна" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 року у справі №18/122-12/2.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України та підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до статті 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, передбачено, зокрема, що до скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено розміри ставок судового збору за подання касаційної скарги до господарського суду на судові рішення.

Зокрема, за подання касаційної скарги до господарського суду на рішення суду, ставки судового збору встановлюються у розмірі 70 % ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 % ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми (ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1218,00 грн.

Скаржник в касаційній скарзі просить суд скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 року у справі №18/122-12/2 в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог.

Отже, за подання касаційної скарги на оскаржувану постанову скаржник повинен сплатити судовий збір у розмірі 36 540,00 грн., тобто максимальний розмір сплати судового збору при поданні касаційної скарги майнового характеру на рішення суду.

Приватно-орендної агрофірми "Україна" не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі, оскільки до касаційної скарги додано квитанцію №ПН102997 від 14.04.2015, яка свідчить про сплату судового збору лише у сумі 609,00 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених судом фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Крім того, касаційна інстанція на підставі вже встановлених судом фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 111 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга за змістом повинна містити вимоги особи, що подала касаційну скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом.

В пункті 62 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 3 зазначено, що за приписом пункту 4 частини першої статті 111 ГПК у касаційній скарзі має бути зазначена суть порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права. Недодержання цієї вимоги тягне за собою повернення скарги на підставі пункту 6 частини першої статті 1113 названого Кодексу. Отже, якщо в касаційній скарзі не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, то касаційна скарга до розгляду не приймається і підлягає поверненню судом.

Тобто, в касаційній скарзі наводяться конкретні норми матеріального чи процесуального права з обґрунтуванням суті їх порушення чи неправильного застосування та впливу такого порушення (неправильного застосування) на прийняття рішень.

У касаційній скарзі не допускаються посилання на недоведеність обставин справи, оскільки згідно з імперативними вимогами статей 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє рішення місцевого господарського суду чи постанову апеляційного господарського суду виключно на предмет правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, тобто в межах юридичної оцінки фактичних обставин справи.

Всупереч вимог, викладених у п. 4 частини першої ст. 111 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Приватно-орендної агрофірми "Україна" містить лише загальні посилання на норми матеріального та процесуального права, без зазначення того, які саме норми матеріального і процесуального права було порушено чи застосовано неправильно і в чому саме полягає це порушення або неправильне застосування та ігнорування судами попередніх інстанцій судової практики при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги Приватно-орендної агрофірми "Україна" ідентичні доводам апеляційної скарги по цій справі і зводяться до намагань повторного перегляду справи в повному обсязі та вирішення питань про додаткову перевірку доказів, перевагу одних доказів над іншими та їх достовірність і стосуються виключно питань, пов'язаних з установленням обставин справи та оцінкою доказів у ній, тобто питань, розгляд та вирішення яких з урахуванням наведених приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України перебувають поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.

Пунктом 6 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України та підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, 111, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Приватно-орендної агрофірми "Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 року у справі №18/122-12/2 повернути скаржнику (з доданими до неї документами).

2. Справу №18/122-12/2 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Л.Б. Іванова

Судді: Н.В. Акулова

Т.П. Козир