ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.04.2015 року Справа № 907/242/15

За позовом Комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород", м. Ужгород

до Публічного акціонерного товариства „Готельно-туристичний комплекс "Інтурист Закарпаття", м. Ужгород

за участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про зобов'язання укласти договір,

Суддя господарського суду - Кривка В.П.

представники:

Позивача - Подсоліній Л.В., довіреність №02 від 05.01.2015 року;

Відповідача - Філінова К.С., довіреність від 01.04.2015 року;

Третьої особи - Митровцій Д.Ю., довіреність №24-12/2242 від 25.12.2014 року;

СУТЬ СПОРУ: Комунальним підприємством „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород", м. Ужгород заявлено позов до Публічного акціонерного товариства „Готельно-туристичний комплекс "Інтурист Закарпаття", м. Ужгород про зобов'язання укласти договір. Ухвалою від 02.04.2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача було залучено Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

У судовому засіданні 16.04.2015 року судом оголошувалась перерва за клопотанням сторін відповідно до ст. 77 ГПК України до 29.04.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород" на адресу відповідача було надіслано два примірника проекту договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод, однак даний Договір був повернутий позивачу, а разом з ним надіслано два примірника Протоколу розбіжностей, яким пропонується внести деякі зміни, зокрема щодо визначеної договором площі водовідведення. Оскільки в процесі переговорів сторони не досягли згоди щодо умов договору, позивач просить суд винести рішення: зобов'язати відповідача Публічне акціонерне товариство „Готельно-туристичний комплекс "Інтурист Закарпаття" укласти договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації в редакції Комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород".

У ході судового розгляду уповноважений представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягає на вирішенні по суті саме заявлених вимог, покликаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Представники відповідача проти позову заперечили, з підстав наведених у письмових поясненнях по суті спору, з доданням підтверджуючих документів. Зокрема вказали, що відповідач не заперечує щодо необхідності укладення даного договору, однак не погоджується з визначеною позивачем у запропонованому договорі площею водовідведення у розмірі 14 918 кв.м., оскільки зазначена площа не відповідає станом на даний час дійсним обставинам, з огляду на прийняття Ужгородської міською радою ряду рішень відносно частини цієї земельної ділянки та передачі її у володіння іншій особі. Покликання заявника на положення договору оренди землі від 30.03.2011 року, укладеного між відповідачем та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради вважає безпідставними, оскільки у зв'язку з прийнятими Ужгородською міською радою рішеннями, кадастровий номер щодо оренди земельної ділянки у розмірі 14 918 кв.м. в системі державного земельного кадастру України відсутній. При цьому інформували суд, що обставини законності прийнятих Ужгородською міською радою рішень щодо вилучення та припинення права користування ПАТ частиною спірної земельної ділянки, а також її передачі у володіння третій особі, на даний час, є предметом розгляду господарським судом за позовом акціонерного товариства „Готельно-туристичний комплекс "Інтурист Закарпаття".

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Департамент міського господарства Ужгородської міської ради подала письмові пояснення, в яких вказала, що договір оренди земельної ділянки площею 1,4918 га від 30.03.2011 року, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія не є припиненим, водночас інформувала, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/18384/13-а від 27.08.2014 Ужгородській міській раді заборонено укладати додаткові угоди про внесення змін до вищезазначеного договору, а також вказала, що на даний час стосовно об'єкта нерухомого майна відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1,4918 га за кадастровим номером №:15:001:0016 відсутні.

Під час судового розгляду даної справи судом неодноразово забезпечувались процесуальні права сторін на врегулювання спору в позасудовому порядку, проте сторонами такої домовленості станом на 29.04.2015 року досягнуто не було, тому справа за наполяганням сторін вирішується судом по суті заявлених вимог за наявними у справі матеріалами, з урахуванням положень ст. 69 ГПК України (строк вирішення спору судом).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін та третьої особи,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача позивачем було надіслано два типових примірника проекту договору №35/15 від 30.01.2015 року на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгород. Згідно умов запропонованого позивачем проекту Договору пунктом 4.11 визначено, що площа території Абонента, з якої відводяться дощові та снігові стоки, згідно листів Департаменту міського господарства за №1923/24 від 13.01.2015 р. та №1923/24-12 від 23.01.2015р. та договору оренди землі від 30.03.2011, складає 14 918кв.м.: - площа водонепроникних поверхонь (включаючи площу дахів та поверхонь, які не відносяться до щебеневих, брукованих та газонів) 10538 кв.м, з використанням коефіцієнту 0,7; площа газонів 4380 кв.м., з використанням коефіцієнту 0,1 (а.с. 11-16).

Проте, як зазначає заявник, 20 лютого 2015 року на адресу Позивача надійшов супровідний лист №19 від 18.02.2015 року, яким запропонований до укладення договір №35/15 від 30.01.2015 року на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгород повернуто з узгодженим відповідачем протоколом розбіжностей від 30.01.2015 року. Зокрема, відповідач у протоколі розбіжностей вказує, що п. 4.11 Договору необхідно викласти в наступній редакції: „площа території абонента , з якої відводиться дощові та снігові стоки (площа дахів та поверхонь, які не відносять до щебеневих, брукованих та газонів) згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2009 року складає 2 432 кв. м., з використанням коефіцієнту 0,7" (а.с. 22-24).

Зазначені розбіжності відповідач мотивує тим, що визначена позивачем у запропонованому договорі площа водовідведення у розмірі 14 918 кв.м. на даний час не відповідає дійсним обставинам, з огляду на прийняття Ужгородської міською радою ряду рішень відносно частини цієї земельної ділянки та передачі її у володіння іншій особі, у зв'язку з чим, кадастровий номер на зазначену земельну ділянку у розмірі 14 918 кв.м. в системі державного земельного кадастру України відсутній (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 85). При цьому, відповідач інформував суд з доданням підтверджуючих документів, що обставини законності прийнятих Ужгородською міською радою рішень щодо вилучення та припинення права користування ПАТ частиною спірної земельної ділянки, а також її передачі у володіння третій особі, на даний час, є предметом розгляду господарським судом за позовом Публічного акціонерного товариства „Готельно-туристичний комплекс "Інтурист Закарпаття" до Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради від 20.09.13 №1051 "Про припинення дії договорів оренди земельних ділянок" в частині припинення дії договору оренди Відкритому акціонерному товариству "Готельно - туристичному комплексу "Інтурист - Закарпаття", ідент. код 02574001, земельної ділянки площею 0,1061 га для обслуговування майнового комплексу на пл. Кирила і Мефодія, 5; 2) пункту 20 рішення Ужгородської міської ради від 19.12.13 №1176 "Про зміни та скасування рішень міської ради" в частині припинення Публічному акціонерному товариству "Готельно - туристичному комплексу "Інтурист - Закарпаття" права користування земельною ділянкою (кадастровий номер №:15:001:0158) площею 0,1061 га згідно з пунктом а ст. 141 Земельного кодексу України; 3) пункту 2.30 рішення Ужгородської міської ради від 20.09.13 №1052 "Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині надання дозволу гр. Опаленику М.М. на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0996 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Пестеля; 4) пункту 1.21 рішення Ужгородської міської ради від 11.07.14 №1363 "Про затвердження та відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" про затвердження гр. Опаленику М.М. проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :15:001:0166) площею 0,0996 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Пестеля та передачі її у власність (а.с. 62-63). Тому вважає позов про укладення договору на запропонованих позивачем умовах передчасним.

Третя особа - Департамент міського господарства Ужгородської міської ради наявність вищезазначених обставин, рішень Ужгородської міської ради та спору щодо вказаної земельної ділянки підтвердив, про що подав відповідні письмові пояснення з доданням підтверджуючих документів (долучено до матеріалів справи).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач такожт зазначає, що укладення такого договору є обов'язком для споживача на підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а тому в разі відмови споживача від послуг укладення договору виконавець послуг має право на судовий захист в обраний ним спосіб, а саме: зобов'язати відповідача укласти договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації в редакції КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород".

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За ч. 6 ст. 179 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем.

У відповідності з п. 2.1 Правил N 190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Таким чином, суд констатує обов'язковість укладення в силу закону договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Згідно Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 із змінами від 27.03.2012 року №131 Позивач здійснює відведення стічних вод, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій і які неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 20.04.2011 року №132 було затверджено Правила приймання стічних вод підприємств і організацій у комунальну систему каналізації м. Ужгород та було затверджено типовий Договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгорода.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Водночас ч.ч. 1 - 5 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Поряд з цим, суд відзначає наступне.

У положеннях ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України законодавцем визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Водночас закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Слід зазначити, що вказані положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Статті 20, 21 Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Так пунктом 1 ч. 3 ст. 20 коментованого Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

З аналізу змісту вищезазначених положень Законодавства вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, в т.ч. визначенні умови договору, застосовані обсяги та величини не суперечать та не відступають від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тільки в цьому разі відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

У даному випадку запропонований виконавцем послуг договір в цілому відповідає умовам типового договору, між тим враховуючи вищенаведене в сукупності, закладені заявником у договорі обсяги надаваних послуг (площа водовідведення у розмірі 14 918 кв.м. на яких наполягає позивач) суперечать на даний час дійсним обставинам, з огляду на прийняття Ужгородської міською радою ряду рішень відносно частини цієї земельної ділянки та передачі її у володіння іншій особі. Тому запропоновані заявником умови договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації м. Ужгород в частині визначеної ним площі водовідведення суперечать діючим на даний час актам органу місцевого самоврядування та дійсному кадастровому обліку земель.

Крім цього, виходячи з суті та заявленого предмету спору (а саме заявник наполягає на розгляді вимоги: зобов'язати відповідача укласти договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації в редакції КП „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород", суд також констатує неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України ст. 20 ГК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів, оскільки відсутній механізм примусового виконання такого рішення).

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. На аналогічну правової позицію вказав і притримується Верховний суд України (постанова №6-110цс12 від 10.10.2012 року).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене в сукупності в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 - 85Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.05.2015 року.

Суддя В.Кривка