ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 911/1132/15

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Приватного підприємства "Деліція" про стягнення в порядку регресу,

представники :

позивача: Макєєв В.М. (дов. б/н від 07.04.2015);

відповідача: Хасін І.Б. (дов. б/н від 30.12.2013).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Приватного підприємства "Деліція" про стягнення в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виплативши страхове відшкодування відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників транспортних засобів та набув права регресної вимоги до страхувальника, у зв'язку з невиконанням останнім вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.03.2015 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 31.03.2015.

Ухвалою від 31.03.2015 розгляд справи відкладено на 14.04.2015.

03.04.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача, в якому він, зокрема, просив залучити до участі у справі в якості третьої особи Осінського Едуарда Петровича. В задоволенні вказаного клопотання суд відмовляє, оскільки за змістом ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи без самостійних вимог на предмет спору можуть вступити у справу або бути залученими до участі у ній у випадку, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Водночас, відповідачем не зазначено, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та/або обов'язки Осінського Едуарда Петровича.

В судовому засіданні 14.04.2015 суд заслухав пояснення представників сторін. Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, відповідач проти позову заперечував.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 14.04.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

Між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (страховик) та Приватним підприємством "Деліція" (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого страхувальнику видано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА 1766994, строк дії якого з 12.01.2011 по 11.01.2012 включно, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, пов'язану з експлуатацією автомобіля Mercedes, державний номер АІ2675ВН.

Відповідно до довідки № 8801281, наданої ВДАЇ, 20.04.2011 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ ДЕО, державний номер АА2157СА під керуванням Коваленко Ігоря Васильовича (власник Коваленко Ігор Васильович, поліс ОСЦПВВНТЗ АА2284978, виданий ПАТ «УПСК») та автомобіля Mercedes, державний номер АІ2675ВН під керуванням Осінського Едуарда Петровича (працівник ПП «Деліція», власник ПП «Деліція», поліс ОСЦПВВНТЗ АА1766994), внаслідок якої автомобілю ЗАЗ ДЕО, державний номер АА2157СА було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2011 у справі № 3-4374/2011 Осінського Едуарда Петровича визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Слід врахувати, що преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів (аналогічна правова позиція викладена в п. 4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди").

Проаналізувавши обставини, за яких було заподіяно шкоду автомобілю ЗАЗ ДЕО, державний номер АА2157СА та наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що саме дії водія Осінського Едуарда Петровича, що керував автомобілем Mercedes, державний номер АІ2675ВН знаходяться у причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а відтак і в спричиненні матеріальної шкоди Коваленку Ігорю Васильовичу, що підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2011 у справі № 3-4374/2011.

Відповідно до звіту від 04.05.2011, наданого ТОВ «БК-Експерт», вартість ремонту складає 9231,01 грн.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.04.2011 настав страховий випадок у страхувальника ПАТ «УПСК».

На виконання своїх договірних зобов'язань ПАТ «УПСК» сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 5483,83 грн.

Згідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (Аналогічна правова позиція викладена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6).

Одночасно, згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як визначено абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Отже, ПАТ «УПСК» набуло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, в даному випадку до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", як до особи, що застрахувала цивільну відповідальність винної особи - Осінського Едуарда Петровича, працівника ПП «Деліція».

ПАТ «УПСК» звернулось до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" з заявою від 25.08.2011 № 6085 про відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в якій просило сплатити суму страхового відшкодування на рахунок останнього протягом 30 днів.

Враховуючи наведене, на підставі вказаної заяви, відповідно до платіжного доручення № 19545 від 28.03.2012 позивач Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" перерахувало ПАТ «УПСК» 5483,83 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

У зв'язку з невиконанням страхувальником свого обов'язку з повідомлення страховика Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулось з даним позовом до Приватного підприємства "Деліція" про стягнення 5483,83 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 38. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмового повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого обов'язку з письмового повідомлення страховика у встановлений триденний термін не виконав.

Крім того, відповідачем не було надано суду жодних доказів такого повідомлення, або наявності поважних причин такого не повідомлення.

У зв'язку з наведеним у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу 5483,83 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

З огляду на вказані нормативні приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 5483,83 грн страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем належним чином не спростованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив застосувати строк позовної давності, який на його думку починає свій перебіг 20.04.2011 (дата ДТП) та відповідно сплив 21.04.2014. Суд не погоджується з такими твердженнями виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, оскільки право регресної вимоги перейшло до позивача лише у момент сплати страхового відшкодування, тобто 28.03.2012, то відповідно вказана дата є початком перебігу позовної давності щодо регресних вимог позивача до відповідача, і відповідно, на дату подання даної позовної заяви не сплив трирічний строк позовної давності. Отже, в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Деліція" () на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" () 5483,83 грн страхового відшкодування, а також 1827,00 грн судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 20.04.2015

Суддя А.Ф. Черногуз