ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. Справа № 917/2427/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

прокурора -Ногіна О.М.,посвідчення від 11.02.2015 р. №032167

позивача - не з'явився

відповідача - Давидов В.Л., голова правління.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1918 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 03.02.2015 р. у справі № 917/2427/14

за позовом Заступника прокурора міста Кременчука в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області та Кременчуцької міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", м. Кременчук Полтавської області

про стягнення 47 181,72 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора міста Кременчука звернувся до господарськго суду Полтавської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області та Кременчуцької міської ради до Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", відповідача про стягнення з відповідача на користь Кременчуцької міської ради 47 1818,72 грн. збитків, завданих внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Рішенням господарськго суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі № 917/2427/14 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено повністю.

З відповідача на користь Кременчуцької міської ради стягнуто 47 1818,72 грн. збитків, завданих внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

З відповідача в доход Державного бюджету України стягнуто 1827 грн. судового збору.

Відповідач із зазначеним рішенням не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що

господарський суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення" № 827 від 12.12.1994 р. та статті 23 Кодексу України про надра.Зазначає, що відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України підземні води віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення,правове регулювання користування якими передбачено вказаним Кодексом і не регулюється нормами водного кодексу України.

Зважаючи на це, відповідач вважає, що відповідно до статті 23 Кодексу України про надра йому як землекористувачу, який в межах наданої йому земельної ділянки видобуває прісні підземні води для побутових потреб з продуктивністю водозаборів, яка не перевищує 300 куб. м. надано право видобувати підземні води без спеціального дозволу.

Також відповідач вказує на те, що відповідно до ч. 7 статті 48 Водного кодексу України видобування корисних копалин не належить до спеціального водокористування, у зв'язку з чим він мав право видобувати підземні води, які віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення без спеціального дозволу на водокористування.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти викладених в ній доводів заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення -без змін.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд здійснити розгляд справи без участі його представника.

Прокурор в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, прокуратурою міста Кременчука розглянуто матеріали перевірки додержання вимог діючого природоохоронного законодавства в діяльності приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", яка проведена Державною екологічною інспекцією у Полтавській області.

У результаті перевірки встановлено, що внаслідок самовільного використання ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управлінні № 17" водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) у період часу з 08.08.2011 р. по 26.06.2013 р., державі заподіяно збитків в сумі 47 181,72 грн.

Так, під час перевірки фахівцями Державної екологічної інспекції у Полтавській області складено акт № 168/01-01-14 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" від 02.04.2013 р. (а.с. 16-28), у якому зафіксовано допущене вказаним підприємством використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування).

Відповідно до інформації, наведеної у листі ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" від 04.07.2013 №12/436 та Акті перевірки за період з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. підприємством видобуто 274 м3 підземної води, протягом 2012 року 745 м3 підземної води, у період з 01.01.2013р. по 26.06.2013 р. - 286 м3 підземної води за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

У відповідності до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 №389 та зареєстрована Мін'юстом України 14.08.2009 №767/16783, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області розраховано розміри збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які становлять:

за 2011 рік - 8 907,74 грн;

за 2012 рік - 26 954,10 грн;

за 2013 рік - 11 319,88 грн.

Відповідно до ст. 38, ст. 40 Закону України від 25.06.1991 р. № 1264-ХІІ "Про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами та доповненнями) використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах; використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Статтею 3 Закону України "Про надра" встановлено, що водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Частинами 2, 3 статті 2 Водного кодексу України передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України, водні ресурси - обсяги поверхневих, підземних і морських вод відповідної території, а водокористування - це використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Статтею 1 Водного кодексу України передбачено, що використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб; забір води - це вилучення води з водного об'єкта для використання за допомогою технічних пристроїв або без них.

Відповідно до ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Згідно зі статтею 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

У відповідності до статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування є платним.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України у період, охоплений перевіркою, відповідач здійснював спеціальне водокористування без відповідно дозволу.

Як підтверджено матеріалами справи відповідачем здійснювався забір підземних вод з 2-х трубчатих колодязів глибиною 19 м та глибиною 19,5 м, розташованих на території підприємства.

За результатами обстеження колодязів ЗАО «Гірник» видало паспорти на трубчаті колодязі за № 117 (№ 1), № 118 (№ 2) (а.с. 47-59).

Забір води з вказаних колодязів здійснювався з використанням насосного обладнання.

Колодязі обладнані лічильниками, дані про використання кількості води реєструвалися в Журналі обліку водовикористання вимірювальними приладами та пристроями (а.с. 60 - 72).

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції відповідачем здійснювалося спеціальне водокористування, оскільки забір води з водних об'єктів здійснювався із застосуванням споруд та технічних пристроїв.

Продуктивність водозабору із вказаних колодязів складає 1,2 м3/год та 1,3 м3/год відповідно.

Продуктивність водозаборів підземних вод відповідача не перевищувала 300 кубічних метрів на добу.

Приватне акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" є землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщені колодязі, відповідно до договору оренди від 29.12.2006 р.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що відповідно до статті 23 Кодексу України про надра йому як землекористувачу, який в межах наданої йому земельної ділянки видобуває прісні підземні води для побутових потреб з продуктивністю водозаборів, яка не перевищує 300 куб. м. надано право видобувати підземні води без спеціального дозволу.

Також відповідач вказує на те, що відповідно до ч. 7 статті 48 Водного кодексу України видобування корисних копалин не належить до спеціального водокористування, у зв'язку з чим він мав право видобувати підземні води без спеціального дозволу на водокористування.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, стаття 23 Кодексу України про надра звільняє саме від отримання спеціального дозволу користування надрами, який дає право на видобування підземних вод, але не звільняє відповідача від обов'язку отримання спеціального дозволу на водокористування, який дає право на використання підземних вод.

Так, відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 р. № 827.

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Таким чином прісні підземні води -це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Як зазначено вище, відповідно до статтей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування-це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування відповідно до п. 9 ч. 1 статті 44, статті 49 Водного кодексу України здійснюється на підставі дозволу.

Статтями 16,19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, наведеними нормами чинного законодавства передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування -право на їх використання.

Спірні водні правовідносини, які пов'язані з обов'язковістю отримання відповідачем дозволу на спецводокористування, вичерпно врегульовані статтями 44,48,49 Водного ткодексу України як нормами спеціального закону, а стаття 23 Кодексу України про надра звільняє певних суб'єктів (землекористувачів і землевласників в межах наданих їм земельних ділянок) від отримання спеціальних дозволів на користування надрами, які не слід ототожнювати з дозволами на спецводокористування.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 01.04.2015 р. у справі № 922/2610/14 та правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 04.06.2014 р. у справі № 916/1321/13 та від 19.02.2015 р. у справі № 917/1210/14.

Таким чином, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, використання підземних вод для власних побутових потреб відповідач протягом спірного періоду мав право здійснювати на підставі дозволу на спеціальне водокористування, відповідно до ст. ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України, отримання якого не ставиться в залежність від продуктивності водозаборів підземних вод.

Відповідач в порушення зазначених норм здійснював користування підземними прісними водами у спірний період за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно зі ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до статті 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушення водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від сплати збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Відповідно до частин 4, 5 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно зі статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Загальні підстави цивільної відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Згідно з вказаною статтею майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з цієї норми, підставою для стягнення шкоди є наявність в діях заподіювача шкоди складу цивільного правопорушення, який включає: протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди, прямий причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою, наявність вини.

Враховуючи вказану норму та положення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, прокурор та позивач повинні довести протиправність поведінки заподіювача, наявність шкоди (її розмір), безпосередній причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою в заявленому розмірі, а відповідач-відсутність своєї вини в заподіянні шкоди.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції з матеріалів справи вбачається наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає у здійсненні самовільного водокористування у період з 08.08.2011 р. по 26.06.2013 р., наявність прямого причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяними державі збитками у розмірі 47181,72 грн., який розрахований відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 №389 та зареєстрована Мін'юстом України 14.08.2009 №767/16783.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутності його вини у заподіянні збитків.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обгрунтоване.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03.02.2015 р. у справі № 917/2427/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 27.04.2015 р.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.