ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Справа № 25/076-12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Куровського С.В. - доповідача,
за участю:

керуючого санацією Дахненка Є.М.,

представника керуючого санацією - Косянчука В.В. (дов. від 20.03.2015),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Керуючого санацією ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015

та ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2013

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на дії Державної виконавчої служби Ірпінського міського

управління юстиції

у справі №25/076-12 господарського суду Київської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Білицький завод

"Теплозвукоізоляція"

про стягнення коштів,

встановив:

Ухвалою господарського Київської області від 23.04.2013 (суддя Саванчук С.О.) скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" від 15.03.2013 № 93/24-1955 на дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції задоволено частково.

Визнано неправомірними дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 18.01.2013 ВП №36050868 про зупинення виконавчого провадження.

Постанову відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції від 18.01.2013 ВП №36050868 про зупинення виконавчого провадження скасовано.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 (колегія суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуючий, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.) ухвалу господарського суду Київської області від 23.04.2013 залишено без змін.

В касаційній скарзі керуючий санацією ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" просить вищевказані ухвалу суду першої інстанції від 23.04.2014 та постанову суду апеляційної інстанції від 27.01.2015 скасувати, прийняти нове рішення, яким скаргу ПАТ "Київенерго" на дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Київської області у справі №25/076-12 залишити без задоволення. В обґрунтування посилається на порушення та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 1, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Переглянувши у касаційному порядку прийняті у даній справі оскаржувані ухвалу та постанову, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2012, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2012 року, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 91677,83 грн. основної заборгованості, 2 596,78 грн. 3% річних, 2402,17 грн. інфляційних втрат та 1 933,53 грн. судового збору.

06.11.2012 господарським судом Київської області видано судовий наказ від 06.11.2012 № 25/076-12.

11.01.2013 відділом Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 36050868 щодо виконання наказу Господарського суду Київської області № 25/076-12 від 06.11.2012.

18.03.2013 постановою відділом Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції було зупинено виконання наказу Господарського суду Київської області № 25/076-12 від 06.11.2012 на підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із тим, що ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2010 порушено справу № Б/8/180-10 про банкрутство ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція".

ПАТ "Київенерго" звернулося до господарського суду Київської області зі скаргою від 15.03.2012 № 93/24-1955 на дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Київської області у справі № 25/076-12. Скарга мотивована тим, що державним виконавцем ВДВС Ірпінського міського управління юстиції при винесенні постанови від 18.01.2013 ВП № 36050868 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 06.11.2012 № 25/076-12 не перевірено, чи поширюється відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Місцевий господарський суд, з висновком якого погодися апеляційний господарський суд, визнавши неправомірними дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 18.01.20134 ВП № 36050868 про зупинення виконавчого провадження, виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем у справі № 25/076-12, про стягнення якої видано наказ Господарського суду Київської області № 25/076-12 від 06.11.2012 та відкрито виконавче провадження, виникла за період з 01.12.2010 по 01.06.2012, тобто після порушення справи про банкрутство відповідача, на них не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, а тому підстави для зупинення виконавчого провадження на підставі саме п.8 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця відсутні.

Однак, суд касаційної інстанції вважає, що вказані висновки були зроблені судами передчасно та з неповним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" обставинами, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження є порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника), а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах.

З наведеної норми Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що необхідною умовою зупинення виконавчого провадження є не лише порушення господарським судом справи про банкрутство боржника, а й поширення при цьому на вимогу стягувача дії мораторію.

Суди попередніх інстанцій, стверджуючи, що на вимоги стягувача не поширюється дія мораторію, в контексті наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" не дослідили, чи поширюється дія мораторію на вимоги зведеного виконавчого провадження № 41/10 про стягнення з ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" на користь фізичних та юридичних осіб боргів в сумі 1266807,33 грн., оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.11.2012 постановою від 18.01.2013 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 41/10.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" перебуває в процедурі санації, яка введена ухвалою господарського суду Київської області від 28.05.2012 у справі №Б8/180-10.

Згідно зі ст. 1 Закону санація - система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та виробничої структури боржника.

Відповідно до положень Закону про банкрутство, які в даному випадку є спеціальними та мають пріоритет перед іншим законодавством, з моменту введення процедури санації розпорядження майном боржника відбувається в порядку, визначеному планом санації, який містить відповідні заходи щодо відновлення платоспроможності боржника та виконання якого забезпечує фінансове оздоровлення боржника, запобігає визнанню боржника банкрутом і його ліквідації.

У зв'язку з чим згідно частини 4 ст. 17 Закону про банкрутство арешт на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути накладені в межах процедури санації, у разі, якщо вони не перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів.

У зв'язку з чим застосування заходів щодо реалізації майна боржника (у т.ч. стягнення грошових коштів за поточною заборгованістю) можливе лише з дозволу господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, тобто це питання вирішується виключно у справі про банкрутство. Тому у разі необхідності здійснення відповідних заходів органу державної виконавчої служби потрібно було звернутися до господарського суду в межах справи про банкрутство боржника.

Однак при винесенні оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій не дослідили обставин справи, що стосуються затвердження плану санації боржника, а також його умов, зокрема, щодо визначення строків та черговості виплати боргу кредиторам, в тому числі й погашення поточної заборгованості, що є одним із способів відновлення платоспроможності боржника.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин справи та виходячи із повноважень суду касаційної інстанції відповідно до норм п. 3 ст. 1119 ГПК України, касаційний суд вирішив, що оскаржувані ухвала місцевого суду та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню, як прийняті передчасно та з неповним з'ясуванням обставин справи, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого суду.

При новому розгляді справи суду слід повно та всебічно дослідити всі суттєві обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, перевірити твердження та заперечення сторін, всім зібраним доказам надати належну оцінку в їх сукупності та розглянути справу відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу керуючого санацією ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 та ухвалу господарського суду Київської області від 23.04.2013 по справі №25/076-12 скасувати.

Справу № 25/076-12 направити на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Катеринчук Л.Й.

Куровський С.В.