РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/2690/15-г
За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна

корпорація"

До Київського міського територіального відділення Антимонопольного

комітету України

3-тя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору, на стороні

позивача Київська міська митниця Державної фіскальної служби України

Про визнання недійсним рішення

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Дмитриченко-Кулеба Г.М. - представник (дов. № б/н від 30.09.2014 р.)

від відповідача Клюсова Т.М. - представник (дов. № 1 від 05.01.2015 р.)

Савчук Н.О. - представник (дов. № 5 від 05.01.2015 р)

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2014 р. № 141/03-р/к.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Даним Рішенням визнано, що Публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" здійснило порушення, передбачене п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у м. Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю шляхом встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Пунктом 3 резолютивної частини оскаржуваного рішення на позивача накладено штраф у розмірі 68 000, 00 грн.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад порушення конкурентного законодавства, у зв'язку з чим дане Рішення прийнято за відсутністю правових підстав та чим повинно бути визнано недійсним.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/2690/15-г, призначено справу до розгляду на 11.03.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 11.03.2015 р. подав суду клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу. Дане клопотання судом задоволено, у зв'язку з чим суд здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2015 р. подав суду відзив на позов, відповідно до якого останній заперечує проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

У даному судовому засіданні позивач усно заявив клопотання про залучення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київську міську митницю Державної фіскальної служби України.

У судовому засіданні 11.03.2015 р. оголошено перерву до 19.03.2015 р.

18.03.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про залучення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київську міську митницю Державної фіскальної служби України.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що відповідачем у оскаржуваному Рішенні зобов'язано позивача привести тарифи на послуги філії «КГЦ «УкрАвто», на території якого розміщений відділ митного оформлення № 2 митного поста «Спеціалізований», до економічно обґрунтованих, що змушує філію до зменшення вартості своїх послуг, що може мати наслідком неможливість виконання своїх функцій як утримувача зони митного контролю. Таким чином, зазначене призведе до неможливості функціонування зони митного контролю № 2, а отже Київська міська митниця Державної фіскальної служби України буде змушена переміщувати відділ митного оформлення № 2 митного поста «Спеціалізований».

Суд, розглянувши у судовому засіданні 19.03.2015 р. клопотання про залучення 3-ої особи, заслухавши доводи учасників судового процесу, дійшов висновку про доцільність задоволення даного клопотання та залучення Київську міську митницю Державної фіскальної служби України як особи, на права та обов'язки якої може вплинути рішення суду у даній справі, в якості 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

За змістом ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського суду може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

За таких обставин, суд задовольняє клопотання позивача про залучення Київської міської митниці Державної фіскальної служби України в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Окрім того, позивачем через відділ діловодства 18.03.2015 р. продано суду клопотання про зупинення дії оскаржуваного Рішення відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Разом з тим, оскільки представники відповідача у судовому засіданні 19.03.2015 р. просили суд відкласти розгляд даного клопотання з метою підготування додаткових пояснень, суд відклав розгляд даного клопотання до наступного судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з залученням до участі у справі 3-ї особи, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 03.04.2015р., про що виніс відповідну ухвалу від 19.03.2015р. Також, даною ухвалою, залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київську міську митницю ДФС.

31.03.2015р. через відділ діловодства суд представником відповідача подано додаткові пояснення до клопотання позивача про зупинення дії рішення.

У судове засідання 03.04.2015р. представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 03.04.2015р. представник позивача підтримав подане ним 18.03.2015р. через відділ діловодства суду клопотання про зупинення дії оскаржуваного Рішення відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача надали свої заперечення проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні 03.04.2015р. клопотання позивача про зупинення дії оскаржуваного рішення, суд зазначає таке.

Необхідність зупинення дії рішення, позивач обґрунтовує тим, що не зупинення дії Рішення на час розгляду справи у суді може призвести до порушення строку виконання Рішення, а саме п.4 резолютивної частини Рішення, що в подальшому може кваліфікуватися як порушенням ч.4. ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» - невиконання рішення органів АМКУ або його виконання не в повному обсязі, за яке накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) від реалізації продукції за останній звітний рік.

За таких обставин, позивач і просить суд зупинити на час розгляду справи в суді дію Рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2014р. № 141/03-р/к по справі № 68-03/06.13 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», зокрема в частині зобов'язання припинити порушення у зв'язку із його недоведенням (ч.4 резолютивної частини Рішення).

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, накладення штрафу тощо.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п'ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Зважаючи на те, що позивачем оскаржено до Господарського суду міста Києва рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2014р. № 141/03-р/к по справі № 68-03/06.13 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», господарським судом порушено провадження з перегляду зазначеного рішення за заявою сторони, законом передбачене автоматичне зупинення його дії на час розгляду справи, а отже у суду відсутні підстави для повторного зупинення дії такого рішення.

З огляду на зазначене, суд вважає не доцільним задоволення клопотання позивача про зупинення дії Рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2014р. № 141/03-р/к по справі № 68-03/06.13, у зв'язку із чим в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

Окрім того, представник позивача у судовому засіданні 03.04.2015 р. подав суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника третьої особи, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 20.04.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 20.04.2015р. представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 20.04.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15).

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Пунктом 11 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Комітету від 23.02.2001 р. № 32-р, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.03.2001 р. за № 129/5482 передбачено, що діяльність щодо виявлення, попередження та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється територіальним відділенням з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України, а також Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що затверджуються Комітетом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5 (в редакції Розпорядження Антимонопольного комітету № 169-р від 14.03.2012 р.), доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов'язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

26.12.2014 р. Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 68-03/06.13 прийнято рішення № 141/03-р/к, згідно з яким:

- визнано, що публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" (м. Київ, ідентифікаційний код 03121566) в особі філії "Київський головний центр "УкрАвто", у період з 01.01.2012 по 31.07.2014, займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю, з часткою 100 відсотків;

- визнано дії публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" (м. Київ, ідентифікаційний код 03121566) в особі філії "Київський головний центр "УкрАвто", які полягають у встановленні економічно необґрунтованої вартості послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю, шляхом встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладено на публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" (м. Київ, ідентифікаційний код 03121566) штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн.;

- зобов'язано публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" (м. Київ, ідентифікаційний код 03121566) припинити порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення вартості послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю до економічно обґрунтованого рівня у двомісячний строк з дня отримання рішення.

Позивач, не погоджуючись з Рішенням, зазначає таке. Оскаржуване рішення, на думку позивача, прийнято з порушенням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища на ринку, оскільки не встановлено конкретний вид товару (послуг), що надається позивачем, а також необґрунтовано встановлено частку 100%, так як повно та всебічно не досліджено обставини можливості надання послуг, аналогічних тим, що надаються позивачем іншими суб'єктами.

При цьому, позивач також вказує на те, що ним використовується витратний метод формування ціни, при цьому, калькуляція вартості послуг, що надаються позивачем, розрахована за методом розподілу витрат по питомій вазі доходу по видам послуг. Таким чином, висновки відповідача про завищення позивачем вартості послуг не відповідають дійсності.

З огляду на вищенаведене, позивач просить суд визнати недійсним спірне Рішення.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що в матеріалах справи наведені докази та встановленні факти порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, а тому прийняте рішення 141/03-р/к відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить процесуальним правилам встановленим Законом України «Про захист економічної конкуренції».

3-тя особа у судові засідання не з'явилась, пояснень по суті спору не надала.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається зі справи № 68-03/06.13, ПАТ "Українська автомобільна корпорація" є юридичною особою, видами діяльності якої за КВЕД є:

29.10 Виробництво автотранспортних засобів;

Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний);

45-31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів;

45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів:

Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

Допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Судом встановлено, що ПАТ "Українська автомобільна корпорація" має філію "Київський головний центр "УкрАвто" (далі - "КГІД "УкрАвто" або Філія), яка є відокремленим підрозділом ПАТ "Українська автомобільна корпорація" та не є юридичною особою.

Філія здійснює свою діяльність на підставі положення, затвердженого протоколом від 15.09.2011 № 175 правління ПАТ "Українська автомобільна корпорація" (далі - Положення).

Місцезнаходження Філії м. Київ, вул. Новопирогівська, 58.

Відповідно до пункту 1.4. Положення, Філія здійснює свою діяльність від імені ПАТ "Українська автомобільна корпорація". ПАТ "Українська автомобільна корпорація" відповідає по зобов'язанням Філії згідно із законодавством України та внутрішніми документами товариства.

Предметом діяльності Філії, зокрема, є надання послуг, пов'язаних з навантаженням та розвантаженням вантажів та вантажного багажу усіх видів транспорту; зберігання та складування товарів на відповідних складах, надання послуг митно-ліцензійного складу і брокерської контори; надання послуг по зберіганню транспортних засобів.

Генеральний директор Філії разом з головним бухгалтером затверджує ціни на продукцію і тарифи на послуги Філії.

На території Філії розташовано вантажно-митний комплекс, відкриття якого погоджено Державною митною службою України листом від 09.03.2006 р. № 11/2-9/2398, що наявний у матеріалах справи.

Відповідно до статті 442 Митного кодексу України, вантажний митний комплекс - це ділянка території з комплексом будівель, споруд, інженерно-технічних засобів і комунікацій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Згідно зі статтею 443 Митного кодексу України, утримувач вантажного митного комплексу повинен обов'язково забезпечувати:

надання посередницьких послуг з декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України;

надання послуг із зберігання товарів, що переміщуються через митний кордон України, і транспортних засобів комерційного призначення;

виконання навантажувально-розвантажувальних робіт.

На вантажному митному комплексі також можуть бути обладнані місця для надання додаткових послуг.

Статтею 444 Митного кодексу України передбачено, що взаємовідносини утримувача вантажного митного комплексу з особами, які користуються послугами комплексу, та митними органами визначаються відповідними договорами.

Зі змісту Рішення вбачається, що за інформацією, наданою позивачем відповідачеві, для фізичних осіб, які мають бажання скористатись послугами митного терміналу та не бажають вступати в договірні відносини із власником вантажного митного комплексу, передбачено оформлення відповідної заяви, у якій клієнт зазначає, що відмовляється укладати договір, але зобов'язується оплачувати надані йому послуги.

Отже, ПАТ "Українська автомобільна корпорація" в особі Філії здійснює господарську діяльність на ринку надання послуг вантажного митного комплексу (митного контролю) та у розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є суб'єктом господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (частина 2 наведеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до п.15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 № 49-р.

Згідно п.2.1 Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії:

2.1.1. встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання;

2.2.2. складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

2.2.3. складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп);

2.1.4. визначення товарних меж ринку;

2.1.5. визначення територіальних (географічних) меж ринку;

2.1.6. встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку;

2.1.7. визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

2.1.8. розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;

2.1.9. складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

2.1.10. визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

2.1.11. встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Таким чином, установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Тобто, п. 2.1. Методики містить перелік можливих дій для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, що за своїм характером є диспозитивною нормою. Означений перелік дій застосовується залежно від конкретного предмету розглядуваних порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а також залежно від фактичних обставин, зокрема, особливостей товару, структури ринку тощо.

Так, відповідно до п. 2.2. Методики, етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення можуть змінюватись залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Під час розгляду справи № 68-03/06.13, у відповідності до вимог Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції», Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р.№ 49-р., зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01.04.2002 р. за № 317/6605 (далі - Методика), Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України проведено дослідження становища ПАТ «Українська автомобільна корпорація» на ринку надання послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю, яким встановлено наступне.

Об'єктом аналізу щодо визначення монопольного становища є ПАТ "Українська автомобільна корпорація" в особі Філії, що надає послуги з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю.

Товарними межами ринку (попит-пропозиція) за показниками взаємозамінності, подібності призначення, споживчих властивостей, умов використання товару визначено послуги з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю.

Споживачами послуги з проходження процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю є фізичні особи, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві та яким необхідно здійснити митне оформлення (розмитнення) транспортних засобів.

Територіальні межі ринку - місто Київ.

Часовими межами ринку визначено період з 01.01.2012 по 31.07.2014.

Підпункт 15.4 пункту 15 Постанови ВГСУ зазначає, що обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Як вбачається змісту Рішення, особи, яким необхідно здійснити митне оформлення товарів та транспортних засобів через відділ митного оформлення № 2 митного поста "Спеціалізований" Київської регіональної митниці, який розташований за адресою:м. Київ, вул. Новопирогівська, 58 на території ПАТ "Українська автомобільна корпорація", отримують необхідні платні послуги зони митного контролю, що знаходиться в межах території, яка належить ПАТ "Українська автомобільна корпорація".

Відповідно до статті 329 Митного кодексу України, з метою забезпечення здійснення митними органами митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, проведення заходів, пов'язаних з виявленням, попередженням та припиненням контрабанди і порушень митних правил, у пунктах пропуску через державний кордон України, на територіях морських і річкових портів, аеропортів, на залізничних станціях та на територіях підприємств, вільних митних зон, митних складів, складів тимчасового зберігання, а також в інших місцях, визначених відповідно до цього Кодексу, створюються зони митного контролю.

Відповідно до пункту 2 Положення про відділ митного оформлення № 2 митного поста "Спеціалізований" Київської міжрегіональної митниці Міндоходів. затвердженого наказом Київської міжрегіональної митниці Міндоходів від 06.12.2013 № 276 та Розподілу території і компетенції, в межах яких здійснюють функціональні повноваження підрозділи митного оформлення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, затвердженого наказом Київської міжрегіональної митниці від 05.12.2013 № 255. митний контроль та митне оформлення транспортних засобів, що належать громадянам, які постійно або тимчасово проживають у м. Києві, віднесено до функцій відділу митного оформлення № 2 митного поста "Спеціалізований", що розташований за адресою м. Київ, вул. Новопирогівська, 58 (ПАТ "Українська автомобільна корпорація").

Як вбачається з інформації Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, наданої листом від 07.08.2014 № 9028/1/26-70-51-02, у період з 01.01.2013 по 31.07.2014 отримання послуги з митного оформлення транспортних засобів фізичними особами можливе у місці доставки товарів транспортними засобами за адресою м. Київ, вул. Новопирогівська, 58 ПАТ "Українська автомобільна корпорація".

За наданою Київською регіональною митницею інформацією (лист від 28.10.2013 № 141/6-17/6873) доставка товарів і транспортних засобів, як фізичних так і юридичних осіб, здійснюється у місця доставки транспортних засобів, внесених до Переліку місць доставки. Технічні можливості та критерії місць, які мають відповідати вимогам проведення процедури митного оформлення товарів і транспортних засобів, визначені наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2013 № 646 "Про місця доставки товарів транспортними засобами" (далі - Наказ № 646).

Згідно з Наказом № 646 місцем доставки може бути визначена митницею призначення територія (або її частина) пункту пропуску (пункту контролю) через державний кордон України, морського чи річкового порту, аеропорту, залізничної станції, вільної митної зони, підрозділу митниці призначення, у якому безпосередньо проводиться митне оформлення, підприємства з безперервним циклом виробництва, вантажного митного комплексу, територія, що прилягає до центральної сортувальної станції, регіональної сортувальної станції, місця міжнародного поштового обміну, складу тимчасового зберігання або митного складу.

За рішенням керівника (вповноваженої ним особи) митниці призначення в інше місце, ніж зазначене в Переліку, можуть бути доставлені автомобільним транспортом товари: які можна віднести до категорії небезпечних вантажів відповідно до законодавства України; що потребують особливих умов зберігання, унаслідок чого вони не можуть протягом тривалого часу зберігатися в автотранспортних засобах; валютні цінності, що ввозяться банками; що ввозяться на адресу підприємств з безперервним циклом виробництва та призначені для використання в процесі виробництва; що за своїми габаритами або особливостями транспортування не можуть бути ввезені в місце доставки.

За наданою Київською міжрегіональною митницею Міндоходів інформацією (Додаток № 2 до листа від 08.05.2013 №14/4-18/5996), у період з січня 2012 року по квітень 2013 року розмитнення транспортних засобів, що належать фізичним особам відбувалося лише через відділ митного оформлення №2 митного поста "Спеціалізований".

Отже, конкуренція на зазначеному ринку відсутня, оскільки ПАТ "Українська автомобільна корпорація" в особі Філії є єдиним суб'єктом господарювання, що надає послуги з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю при тому, що проходження митного оформлення поза межами зони митного контролю не допускається.

Таким чином, суд погоджується із висновком відповідача про те, що ПАТ "Українська автомобільна корпорація" в особі Філії на ринку надання послуги з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю, з 01.01.2012 по 31.07.2014, займало монопольне (домінуюче) становище з часткою 100 відсотків.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного доказу не займання ним монопольного становища на визначеному відповідачем ринку, суд дійшов висновку, що в Рішенні Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №141/03-р/к від 26.12.2014р. по справі №68-03/06.13 монопольне становище позивача на досліджуваному ринку Київським міським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України визначено відповідно до статей 12, 13, 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р.

В позовній заяві та наданих поясненнях позивач заперечує встановлений в рішенні адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №141/03-р/к від 26.12.2014р. по справі №68-03/06.13 факт зловживання позивачем монопольним становищем зокрема через те, що позивачем не було застосовано завищених розмірів тарифів на послуги вантажних митних комплексів (зони митного контролю).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції

Згідно з ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", у розгляді справ зі спорів, пов'язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 ГК України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 ГК України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України "Про захист економічної конкуренції", який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

П. 14 Постанови передбачено, що для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15 1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з'ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб'єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

П. 12 Постанови передбачено, що вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, господарському суду необхідно з'ясовувати, яким саме чином такі дії (бездіяльність) призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки.

Порядок формування тарифів на послуги вантажних митних комплексів (зони митного контролю) відповідно до Закону України "Про ціни та ціноутворення" суб'єктами господарювання визначається самостійно.

ПАТ "Українська автомобільна корпорація" повідомило відповідача, що у 2012 році діяли наступні тарифи на послуги вантажного митного комплексу (ЗМК), які надаються КГЦ "УкрАвто": обслуговування одного транспортного засобу вантажопідйомністю понад 3-х тон, для виконання необхідних митних процедур - 745 грн. без ПДВ, 894 грн. з ПДВ; обслуговування одного транспортного засобу вантажопідйомністю менше 3-х тон, для виконання необхідних митних процедур - 520 грн. без ПДВ, 624 грн. з ПДВ; обслуговування одного транспортного засобу по перевантаженню - 690 грн. без ПДВ, 828 грн. з ПДВ; вартість перебування одного автотранспортного засобу на території ВМК - 150 грн. без ПДВ, 180 грн. з ПДВ.

Калькуляція вартості послуг у розрізі до кожної послуги сформована на основі розрахунку загальних витрат КГЦ "УкрАвто".

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено, зокрема, Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на . праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених _ реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат. у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Разом з тим, з аналізу Калькуляції судом встановлено, що до неї включено матеріальні витрати, оплата праці, нарахування, амортизація, адмінуправлінські витрати (поточний ремонт, поштово-телеграфні послуги, представницькі витрати, професійні послуги, підписка на періодичні видання), загальногосподарські витрати, страхування, інші витрати.

Таким чином, до Калькуляції включено витрати, які не відносяться до собівартості витрат, прямо пов'язаних з наданням послуг вантажно-митного терміналу (ЗМК).

Також слід зазначити, що до адміністративних витрат позивачем включено витрати на опалення, електроенергію, поточний ремонт, поштово-телеграфні послуги, обслуговування орг. техніки, професійні послуги при тому, що аналогічні витрати також включено до Калькуляції окремими статтями витрат.

Згідно з Єдиним порядком функціонування у вантажних митних комплексах, автопортах, автотерміналах системи електронного обліку товарів і транспортних засобів, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20.12.2010 № 1410, при в'їзді транспортного засобу на його територію здійснюється фотографування транспортного засобу та причепа/напівпричепа, автоматичне підняття шлагбаума, після чого транспортний засіб зважується на електронних вагах з автоматичним перенесенням інформації до картки перепустки встановленого зразка. Також, у картці-перепустці фіксується інформація щодо номерних знаків, назви та коду ЗУКПО організації, яка отримує вантаж, документа доставки вантажу та вноситься фотозображення транспортного засобу. Після вчинення вказаних дій по забезпеченню оформлення факту прибуття транспортного засобу в зону митного контролю, транспортний засіб розміщується у зоні прибуття. При подальшому митному оформленні товарів та транспортного засобу, вантажний митний комплекс на вимогу митних органів забезпечує можливість догляду за транспортним засобом або товаром. За необхідності проводяться вантажо-розвантажувальні роботи силами співробітників Товариства. При виїзді транспортного засобу з вантажного митного комплексу, забезпечується повторне його зважування з автоматичним перенесенням інформації до картки-перепустки, фіксується інформація щодо номерних знаків, назви та коду ЗУКПО організації, яка отримує вантаж, документи доставки вантажу та вноситься фотозображення транспортного засобу. Також проходить перевірка електронної бази щодо наявності дозволу митниці на виїзд транспортного засобу.

Всі перелічені заходи постійно виконуються власником вантажного митного комплексу та є основними складовими вартості обслуговування транспортного засобу на його території.

Враховуючи вищенаведене, до Калькуляції Товариством в особі Філії включені витрати, які безпосередньо не пов'язані з витратами, що виникають під час надання послуг митного оформлення ПАТ "Українська автомобільна корпорація" та не відносяться до собівартості витрат, прямо пов'язаних з наданням послуг для виконання необхідних митних процедур.

Таким чином, ПАТ "Українська автомобільна корпорація" встановлено економічно необґрунтовану вартість послуг вантажного митного комплексу (ЗМК), які надаються "КГЦ "УкрАвто".

Зі змісту Рішення вбачається, що після отримання розпорядження адміністративної колегії Відділення від 12.06.2014 № 98/03-р про початок розгляду справи, ПАТ "Українська автомобільна корпорація" листом від 30.09.2013 року зазначило, що з метою приведення діяльності у відповідність з вимогами чинного законодавства України, недопущення порушень конкурентного законодавства, з метою врахування інтересів споживачів та підвищення конкурентоспроможності тарифів на послуги, які надаються в зоні митного контролю Філією, з 23.09.2013 р. зменшено тарифи, а саме, знижено тариф на послугу з обслуговування одного транспортного засобу до 3,5 т, який прибув в зону митного контролю як товар для виконання необхідних митних процедур та встановлено у розмірі 225 грн. без ПДВ. Крім того, було збільшено загальну вагу транспортного засобу на 0,5 т, що збільшить кількість фізичних осіб та дозволить суб'єктам ЗЕД розмитнювати за новими тарифами в тому числі мікроавтобуси та автобуси до 3,5 т включно.

Таким чином, ПАТ "Українська автомобільна корпорація", у період розгляду зазначеної справи частково зменшено вартість послуг, які ним надаються.

При цьому, суд звертає увагу, що до нового Розрахунку включено витрати, які не відносяться до собівартості витрат, прямо пов'язаних з наданням послуг вантажного митного комплексу (ЗМК).

За таких обставин доводи позивача в цій частині не приймаються судом.

У відповідності до абзацу 2 частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 цього Закону накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, у якому накладається штраф.

Відповідно до звіту про фінансові результати ПАТ «Українська автомобільна корпорація», чистий дохід від реалізації товарів, робіт, послуг за 2013 рік становить 2833094 тис. грн.

Під час визначення відповідачем розміру штрафу враховано, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчинено вперше, порушення не визнане та не припинене у зв'язку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 68 000, 00 грн.

Статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

При прийнятті рішення по даній судовій справі, суд врахував усні та письмові пояснення представників сторін та дослідив докази надані до письмових пояснень.

Таким чином, з огляду на положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні правомірно кваліфіковано дії ПАТ «Українська автомобільна корпорація» як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та ч. 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з проходження фізичними особами, які постійно або тимчасово проживають у місті Києві, процедури митного оформлення (розмитнення) транспортних засобів у зоні митного контролю, шляхом встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. При цьому стаття 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не передбачає можливості визнання рішення протиправним.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи № 68-03/06.13 та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 141/03-р/к від 26.12.2014 р., суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 68-03/06.13, досліджено подані документи, належним чином проаналізувало відносини сторін.

Викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № № 68-03/06.13, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими. Натомість, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду по суті справи № 910/2690/15-г.

Отже, рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2014 р. № 141/03-р/к по справі № 68-03/06.13 відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" про визнання недійсним рішення відповідача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 27.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева