ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Справа № 911/1449/15

Господарський суд Київської області у складі судді А.Ф. Черногуза, розглянувши матеріали справи за позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору розірваним,

За участю представників:

позивача: Лабутіна О.А. (дов. №18 від 12.01.2015) та ОСОБА_3 (дов. №17 від 21.01.2015);

відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору оренди нежитлового приміщення №1168/12 від 03.07.2014.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги скрутним матеріальним становищем, що позбавляє позивача можливості орендувати приміщення за вказаним договором та тим, що 15.12.2014 позивачем було укладено інший договір оренди частини нежитлового приміщення з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, у зв'язку з чим просить визнати розірваним договір від 12.12.2014, тобто коли приміщення фактично було звільнено за твердженням позивача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.04.2015 було порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 21.04.2015.

17.04.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшов відзив від відповідача, в якому останній вимоги позивача не визнає у повному обсязі та просить відмовити у позові.

У судовому засіданні 21.04.2015 суд заслухав представників позивача. Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про особисте вручення.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами в порядку ст. 75 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні 21.04.2015 судом після виходу з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

03.07.2012 між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення №11678/12.

Відповідно до умов договору орендодавець зобов'язується у 2012 році передати, а орендар прийняти та оплатити у строкове, тимчасове платне користування (оренду) частину нежитлової будівлі, адміністративний будинок (п. 1.1 договору).

03.07.2012 нежитлове приміщення було передане у оренду, що підтверджується актом приймання-передачі підписаними обома сторонами (копія акту міститься у матеріалах справи).

Пунктом 10.1 договору встановлений термін дії останнього - з 03.07.2012, строком на 35 (тридцять п'ять) місяців, тобто до 20.06.2015 включно.

Згідно п. 6.2.1 договору орендар має право достроково розірвати цей договір з підстав передбачених ст. 784 Цивільного кодексу України, повідомивши про це орендодавця у строк 15 днів.

Так, листом №13/1-1-1901 від 19.11.2014 позивач повідомив відповідача про бажання достроково припинити договір оренди нежитлового приміщення №1168/12 від 03.07.2012 з 01.12.2014 у зв'язку з значним розміром орендної плати та незгодою відповідача щодо її зменшення.

Листом №13/1-1-2065 від 08.12.2014 позивач вдруге повідомив відповідача про бажання достроково припинити договір оренди нежитлового приміщення №1168/12 від 03.07.2012 з 12.12.2014, просив прийняти орендоване приміщення та підписати акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 12.12.2014.

Так, згідно приписів ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 3 ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на певний строк, встановлений договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З листування між сторонами вбачається наступне. Так, позивач керуючись своїм правом на дострокове розірвання договору (п. 6.2.1 договору) неодноразово звертався до відповідача з вимогою про дострокове припинення договору оренди першим листом №13/1-1-1901 від 19.11.2014 з 01.12.2014 та другим листом №13/1-1-2065 від 08.12.2014 з 12.12.2014 у зв'язку з значним розміром орендної плати.

У відповідь на листи позивача, відповідач направив позивачу листа від 18.02.2015, в якому зазначив, що орендарем не вказано підстав для дострокового розірвання договору передбачених ст. 784 Цивільного кодексу України, двічі порушено термін повідомлення орендодавця про дострокове розірвання договору та зазначив, що підстави для розірвання договору відсутні (копії вказаних листів містяться в матеріалах справи).

З огляду на вищезазначене, сторони не дійшли згоди шляхом переговорів, про що свідчить лист Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 18.02.2015 та відсутність підписаного акту прийому-передачі (повернення) нежитлових приміщень.

Суд розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Орендар має право достроково розірвати цей договір з підстав передбачених ст. 784 Цивільного кодексу України, повідомивши про це орендодавця у строк 15 днів (п. 6.2.1 договору).

Відповідно до ст. 784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі, наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Тобто, стаття 784 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік підстав, які дають право позивачу достроково розірвати спірний договір.

Перевіривши доводи позивача про наявність підстав для одностороннього розірвання договору в порядку п. 6.2.1 договору, суд звертає увагу на те, що скрутне матеріальне становище позивача не може вважатись підставою для дострокового розірвання договору.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір припиняється.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано акт приймання-передачі майна із оренди від 12.12.2014 підписаний в односторонньому порядку Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області. Згідно положень ст. 795 Цивільного кодексу України необхідна згода обох сторін для припинення спірного договору і той факт, що позивач уклав інший договір оренди частини нежитлового приміщення з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від15.12.2014 не тягне за собою наслідків припинення договору оренди нежитлового приміщення №1168/12 від 03.07.2012.

Статтею 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Так, позивач просить розірвати договір з дати фактичного звільнення приміщення визначеного позивачем - 12.12.2014. З цих підстав, суд зазначає, що законом чітко передбачено, що у випадку розірвання договору у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи положення ст. 653 Цивільного кодексу України те, що позивачем не надано доказів, що вказують на наявність підстав для його розірвання у судовому порядку, а також той факт, що 12.12.2014 акт приймання-передачі майна із оренди від 12.12.2014 не був підписаний відповідачем, вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки, суд позбавлений права розірвати договір із зазначеної позивачем дати в минулому.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору в порядку ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 28.04.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз