номер провадження справи 20/16/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 Справа № 908/393/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АД ШИНА" (02660, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЭМ" (83023, м. Донецьк, вул. Харітонова, буд. 2, представник: тел. , адреса електронної пошти: , ; адреса для направлення кореспонденції: 08600, Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 45)

про стягнення суми 525056,15 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Рябко А.О. (дов. № б/н від 05.01.2015 р.);

- Чумак А.А. (дов. № б/н від 05.01.2015 р.);

Від відповідача - Серьожкін М.П. (дов. № ЮВ/3/С-57 від 15.09.2014 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 525056,15 грн., із яких: 472154,15 грн. основний борг, 23666,11 грн. пені, 3086,44 грн. 3% річних, 26149,45 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/393/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/16/15, справу призначено до розгляду на 17.02.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 18.03.2015 р., 31.03.2015 р., 07.04.2015 р.

Згідно з усним клопотанням представників сторін, заявленим у судовому засіданні 18.03.2015 р., починаючи з судового засідання 31.03.2015 р. здійснювалася технічна фіксація судового процесу на звукозаписувальному пристрої "Оберіг".

У судовому засіданні 07.04.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням письмового нормативного та документального обґрунтування заявлених вимог від 04.03.2015 р., які мотивовано наступним. 01.06.2010 р. між сторонами був укладений договір довгострокового постачання № МО1564. Станом на день укладення між сторонами нового договору поставки № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р. між позивачем та відповідачем було проведено повний розрахунок за старим договором. За новим договором поставки в 2014 р. у відповідача утворилася дебіторська заборгованість. За весь період існування договірних відносин між сторонами, а саме: з 14.03.2011 р. по 30.07.2014 р., позивач поставив відповідачу товарів на загальну суму 2986288,11 грн., що підтверджується наданими доказами у вигляді накладних та рахунків-фактур. У період з 11.03.2011 р. по 29.07.2014 р. відповідачем було частково погашено заборгованість у розмірі 2713254,40 грн., що підтверджується наданими банківськими виписками. Станом на день подання позовної заяви сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 273033,71 грн. Строк оплати поставленого товару зазначений у видаткових накладних. Відповідно до п. 2.5 договору позивачем здійснений розрахунок суми основного боргу, борг становить 472154,15 грн. Позивачем здійснений розрахунок пені, штрафу, індексу інфляції за перерахованими видатковими накладними. Просить стягнути з відповідача суму 472154,15 грн. основного боргу, 23666,11 грн. пені, нарахованої за період з 13.02.2014 р. по 29.08.2014 р., 3086,44 грн. 3% річних за період з 13.02.2014 р. по 15.01.2015 р., 26149,45 грн. інфляційних втрат за період з 13.02.2014 р. по 15.01.2015 р. Позов обґрунтовано ст.ст. 625, 692, ч. 1 ст. 258 ЦК України, ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193, ч. 1 ст. 216, ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідач позов визнав частково на суму 83737,51 грн., зазначивши в письмовому відзиві (вих. № 20150217-2 від 18.03.2015 р.), зокрема, наступне. Як вбачається з позовної заяви, до суми основного боргу за договором поставки від 21.02.2013 р. № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 включено заборгованість за поставку окремих партій товару, які в дійсності не поставлялися та не отримувалися відповідачем. У видатковій накладній від 05.06.2014 р. № АВSІ021460 на загальну суму 25999,45 грн. в графі "отримав" відсутній підпис уповноваженого представника відповідача та печатка підприємства. Інші наведені видаткові накладні (начебто підписані у липні 2014 р.) за своїм оформленням та зовнішнім виглядом суттєво відрізняються від видаткових накладних, що раніше використовувалися сторонами за договором та, на думку відповідача, мають ознаки підроблення підпису посадової особи підприємства відповідача та відбитку його печатки в графі "отримав". Відсутність справжнього підпису уповноваженої особи відповідача та оригінального відбитку його печатки у видаткових накладних свідчить про відсутність (не здійснення) реальної поставки позивачем вище перелічених партій товару, а відтак - невиконання позивачем у цій частині прийнятих на себе зобов'язань. Крім того, співробітники ТОВ "АД ШИНА" в обґрунтування нездійснення поставок вищевказаних партій товару у період із червня 2014 р. майже по серпень 2014 р. посилалися на неможливість проведення поставок через ведення активної фази антитерористичної операції. Відповідач здійснював поетапну часткову оплату товару за рахунками від 08.05.2014 р., 14.07.2014 р., 05.06.2014 р., що відображено у розрахунку суми основного боргу, а також у доданих позивачем звітах про кредитові операції по його розрахунковому рахунку за період з 08.05.2014 р. по 29.07.2014 р. Поставка товару по вказаним рахункам реально здійснена не була. Оскільки позивач, як кредитор, не ніс витрат, пов'язаних із одержанням виконання, а також не нараховував неустойку у жодному з рахунків, скерованих на адресу відповідача, кошти, які були сплачені відповідачем за фактично не поставлений товар відповідно до рахунків, виставлених позивачем у період з 08.05.2014 р. по 30.07.2014 р. на загальну суму 93339,63 грн. повинні бути скеровані на погашення суми основного боргу відповідача за раніше поставлений товар, тобто за товар, поставлений у період з 30.09.2013 р. по 11.02.2014 р. Відповідач не погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком суми основного боргу з урахуванням положень п. 2.5 договору. Заборгованість відповідача з урахуванням курсової різниці гривні до долару США перерахована на дату подання позову, а не на дату, в яку повинна була бути проведена оплата за поставлені партії товару, тобто на дату спливу 30-ти денного строку від дати підписання видаткової накладної. Позивач також перерахував на дату подання позову неіснуючу заборгованість за фактично непоставлений товар по накладним та рахункам до них від 05.06.2014 р. на суму 25999,45 грн., від 14.07.2014 р. на суму 110680,80 грн., та суму 37400,18 грн., від 29.07.2014 р. на суму 18700,08 грн., від 30.07.2014 р. на суму 222,00 грн. Відповідач визнає суму основного боргу (з урахуванням положень п. 2.5 договору) в розмірі 83737,51 грн. Вимоги щодо стягнення пені, інфляційних та 3% річних відповідачем не визнаються у повному обсязі, оскільки сума заборгованості з урахуванням курсової різниці, позивачем зазначена не вірно. Просить врахувати доводи відповідача, викладені у даному відзиві, задовольнивши позов частково на суму 83737,51 грн.

Від позивача 25.03.2015 р. надійшло письмове заперечення проти відзиву відповідача, в якому зазначено, що доводи та обґрунтування відповідача, які викладені у відзиві, є не доведеними, надуманими та не відповідають дійсності. Відповідач зазначає, що у видатковій накладній від 05.06.2014 р. № АВSІ021460 на загальну суму 25999,45 грн. в графі "отримав" відсутній підпис уповноваженого представника відповідача та печатка підприємства. При поданні позовної заяви позивачем було залучено до матеріалів справи вказану видаткову накладну як повністю оплачену. На даній накладній дійсно відсутній підпис та печатка отримувача, при цьому вказана накладна є повністю оплаченою відповідачем. Доказами вказаної оплати є банківські виписки, в призначенні платежу вказана підстава: згідно рахунку-фактури № SKVZ. Вважає, що відповідачем самостійно визнано вказану накладну, вказаний в ній товар отриманий відповідачем та повністю оплачений. У матеріалах справи наявні копії чотирьох видаткових накладних, виданих у липні 2014 р.: від 14.07.2014 р. на суму 110680,80 грн., на суму 37400,18 грн., від 29.07.2014 р. на суму 18700,08 грн., від 30.07.2014 р. на суму 222,00 грн. Вказані накладні наявні у позивача у сканованих копіях, не містять оригінального підпису та печатки відповідача, однак накладна від 14.07.2014 р. № АВSІ022543 є визнаною відповідачем та частково оплаченою (заборгованість - 80680,80 грн.). Накладна від 14.07.2014 р. № АВSІ022544 є також визнаною відповідачем та повністю оплаченою. Щодо видаткових накладних № АВSІ023044 від 29.07.2014 р. та № АВSІ023058 від 30.07.2014 р. зазначає, що в період проведення анти терористичної операції між керівництвом сторін було укладено усний договір про те, що із-за офіційного зупинення роботи Укрпошти, вони будуть направляти один одному скановані документи. Так, перед направленням позивачем податкових накладних, відповідач направляв позивачу підписані та завірені печаткою товариства видаткові накладні у сканованому вигляді, які до зупинення проведення анти терористичної операції вважатимуться оригіналами. Відповідач зобов'язався направити вказані оригінальні видаткові накладні позивачу кур'єрською службою, але цього не здійснив. Для підтвердження викладеного надає суду електронний лист представника позивача до відповідача та відповідь відповідача з додатками, а саме скановані видаткові накладні за липень 2014 р. із оригінальним підписами та печатками підприємства - відповідача. Звертає увагу, що товар за вказаними накладними був у повному обсязі поставлений відповідачу. Так як відповідач не здійснив повного розрахунку за отриманий товар в межах та строки, передбачені умовами договору, позивачем було здійснено перерахунок основного боргу з урахуванням п. 2.5 договору на момент подання позовної заяви. Просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 472154,15 грн., 23666,111 грн. пені, 3086,44 грн. 3; річних, 26149,45 грн. інфляційних втрат.

31.03.2015 р. відповідач у судовому засіданні надав письмове доповнення до відзиву (вих. № 20150217-4 від 31.03.2015 р.), в якому зазначив, що позивач у своєму запереченні від 24.03.2015 р. фактично визнав, що у накладній від 05.06.2014 р. дійсно відсутній підпис та печатка відповідача. Позивач також визнав, що видаткові накладні від 14.07.2014 р. № АВSІ022544, № АВSІ022543, від 29.07.2014 р. № АВSІ023044 та № АВSІ023058 від 30.07.2014 р. не містять оригінального підпису та печатки відповідача, зазначаючи при цьому, що відповідач начебто визнав їх шляхом їх повної або часткової оплати. Як вбачається зі звітів про кредитові операції по розрахунковому рахунку позивача за період з 08.05.2014 р. по 29.07.2014 р., які видані ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач здійснював поетапну оплату відповідних рахунків, тобто підставою перерахування коштів були рахунки, виставлені позивачем, а не вищеназвані видаткові накладні. Дати оформлення вказаних накладних та дати проведення відповідачем переказу коштів позивачу не співпадають, що свідчить на користь того, що сплата здійснювалася на підставі рахунків, а не видаткових накладних. Відповідно до умов договору від 21.02.2013 р. (пп.. 3.2.1 п. 3.2, п. 4.3), отримавши від позивача належним чином оформлені рахунки на сплату, відповідач мав право здійснювати авансування (поетапну оплату) за ще не поставлений, але вже замовлений товар, що не суперечить умовам договору та не може свідчити про здійснення фактичної поставки позивачем або фактичного отримання відповідачем замовленого товару. У разі дійсного здійснення поставок позивачем у період із початку червня по кінець липня 2014 р., останній мав би змогу надати, окрім сумнівних накладних, інші докази реальності проведених поставок (товарно-транспортні накладні, виписані вантажовідправником, підписані водієм та засвідчені вантажоодержувачем, довіреності на представника покупця, специфікації, передбачені договором поставки та підписані сторонами, акти приймання поставленого товару за кількістю та якістю). Однак, вищеперелічені документи позивач суду не надає. Відсутність даних документів свідчить про нездійснення позивачем реальних поставок товару в період з початку червня 2014 р. по кінець липня 2014 р. та недоведеність вимог позивача про стягнення заборгованості за цей товар. Не відповідає дійсності твердження позивача щодо укладення усного договору між керівництвом сторін про направлення сканованих документів. Відповідно до листа Запорізької дирекції «Укрпошти» від 20.01.2015 р. № 04-16-83 приймання поштових відправлень на територію м. Донецька Донецької області було припинено лише з 27.11.2014 р., тобто набагато пізніше ніж кінець липня 2014 р., коли за твердженням позивача було зупинено роботу Укрпошти в м. Донецьку. Жоден усний договір відповідно до п. 10.3 договору не може мати юридичної сили та взагалі не укладався сторонами. Перерахунок суми основного боргу на дату позову не відповідає умовам п. 2.5 договору. Не погоджується із наведеним позивачем розрахунком пені, інфляційних та 3% річних з огляду на наступне. Позивач нараховує дані суми за 6 місяців (184 дні), однак сума основного боргу, яка є базою для обрахунку пені, інфляційних та 3% річних, визначена з урахуванням курсової різниці станом на день подання позову. Між тим, з 30.09.2013 р. (з дати виникнення основної заборгованості) по 07.02.2014 р. курс гривні до долара США не змінювався порівняно з курсом, який існував на дату підписання видаткових накладних по поставках за цей період. Починаючи з 07.02.2014 р., заборгованість за поставку кожної окремої партії товару повинна була коригуватися за курсом гривні до долару США, який був встановлений НБУ на той час, а не на момент пред'явлення позову. Не зазначення позивачем методики (формули) розрахунків та показників, які застосовувалися при розрахунках, не дає можливості перевірити достовірність та правильність виконаних розрахунків, що свідчить про недоведеність позовних вимог в частині нарахування пені, інфляційних та 3% річних. У правовідносинах сторін існувала практика зарахування поточних платежів за поставлений товар в рахунок раніше виниклої (простроченої) заборгованості, що передбачено ст. 534 ЦК України. Відповідач визнає наступні вимоги позивача: суму основного боргу (з урахуванням п. 2.5 договору) в розмірі 83737,51 грн., суму витрат на сплату судового збору, пропорційну розміру визнаних вимог - 1674,75 грн. Інші вимоги позовної заяви відповідач не визнає. Просить врахувати доводи відповідача, викладені в цьому доповненні до відзиву, при вирішенні даної справи, задовольнивши позов частково, а саме в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 83737,51 грн. та суми витрат на сплату судового збору в розмірі 1674,75 грн. ; відмовити позивачу в задоволенні решти позовних вимог; долучити це доповнення до відзиву до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

21.02.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АД ШИНА» (постачальник за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАЭМ» (покупець за договором, відповідач) укладений договір поставки (відстрочка з лімітом) № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався в порядку і на умовах цього договору передати у власність покупцеві на підставі заявки, а покупець зобов'язався прийняти й оплатити запасні частини до транспортних засобів (далі - товар). Асортимент, кількість, ціна на товар визначається згідно з специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору (п.п. 1.1, 1.2 договору).

У розділі 2 договору сторонами узгоджено загальну вартість і порядок розрахунків. Відповідно до п. 2.1 загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій за період дії цього договору. Розрахунки за наданий постачальником товар проводяться протягом 30-ти календарних днів від дати поставки кожної окремо взятої партії товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 2.2). Партією вважається сумарний обсяг будь-якого відвантаженого товару покупцеві протягом однієї доби (п. 2.3). Розмір заборгованості покупця, не погашеної протягом періоду, зазначеного в п. 2.2 даного договору, не може перевищувати 100000 грн. (п. 2.4). Якщо на дату проведення оплати за товар згідно з вимог даного договору офіційний курс НБУ гривні до долара США зросте більше ніж на 3% порівняно зі встановленим курсом гривні до долара США на день підписання видаткової накладної, пропорційно змінюється і сума, яку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику. Оплата здійснюється в національній валюті України - гривні (п. 2.4).

Згідно з п. 4.1 договору поставка товару здійснюється в кількості, погодженій сторонами в специфікації. Строк поставки товару: протягом 14 робочих днів із моменту отримання заявки від покупця (п. 4.3).

Відповідно до п. 4.4 постачальник зобов'язаний надати покупцю одночасно з товаром наступні документи: податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні документи, технічний паспорт та сертифікат якості.

Датою поставки товару вважається дата, зазначена постачальником у відповідних товаросупровідних документах (п. 4.5). Зобов'язання постачальника в частині поставки товару вважається виконаним із моменту передачі товару покупцеві. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття товару (п. 4.6).

Згідно з п. 7.4.2 покупець зобов'язався своєчасно здійснювати необхідні розрахунки з постачальником.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. У разі, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, він вважається автоматично пролонгованим на наступний рік.

Після підписання цього договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки, специфікації до цього договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін (п. 10.3).

У зв'язку з несплатою відповідачем коштів за отриманий товар, у січні 2015 р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким було порушено провадження у даній справі.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням ТОВ «ДАЭМ» (відповідача) є м.Донецьк. Відповідно, справа за позовом до ТОВ «ДАЭМ» стосовно виконання договору № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Таким чином, справа за позовом «АД ШИНА» до ТОВ «ДАЭМ» про стягнення суми 525056,15 грн. підсудна господарському суду Запорізької області.

Заявляючи позов, позивач посилається на наявність заборгованості на загальну суму 273033,71 грн., яка виникла за поставлений відповідачу товар за договором № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 згідно з підписаними сторонами видатковими накладними: № АВSІ014969 від 30.09.2013 р. на суму 28400,17 грн.; № АВSІ017136 від 04.12.2013 р. на суму 27999,83 грн.; № АВSІ017459 від 13.12.2013 р. на суму 55200,25 грн.; № АВSІ017643 від 20.12.2013 р. на суму 18200,65 грн.; № АВSІ017669 від 20.12.2013 р. на суму 14200,09 грн.; № АВSІ017686 від 20.12.2013 р. на суму 28000,32 грн.; № АВSІ018099 від 14.01.2014 р. на суму 18800,16 грн.; № АВSІ018724 від 11.02.2014 р. на суму 38000,15 грн.; № АВSІ022543 від 14.07.2014 р. на суму 110680,80 грн.; № АВSІ023044 від 29.07.2014 р. на суму 18700,08 грн.; № АВSІ023058 від 30.07.2014 р. на суму 222,00 грн.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи слідує, що до укладення 21.02.2013 р. договору № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 правовідносини сторін були врегульовані договором довгострокового постачання №МО1564 від 01.06.2010р. У позовній заяві ТОВ «АД ШИНА» стверджує, що станом на день укладення договору поставки №ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р. між позивачем та відповідачем було проведено повний розрахунок за попереднім договором. Разом з тим, долучений до позовної заяви розрахунок основного боргу 273 033,71 грн. (т.1 а.с.19, т.3 а.с.83-89) зроблений позивачем з урахуванням поставок за період, починаючи з 14.03.2011 р., тобто не тільки за договором за № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р., а і за іншим договором. Із цього розрахунку, а також долучених до позовної заяви видаткових накладних, банківських виписок слідує, що по-перше, дата виставлення рахунку і дата видаткових накладних незавжди співпадала. По-друге, позивач зараховував сплачені відповідачем грошові кошти на свій розсуд. По - третє, незважаючи на твердження позивача в позовній заяві, що станом на день укладення договору поставки №ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р. між позивачем та відповідачем було проведено повний розрахунок за попереднім договором, позивач зараховував сплачені відповідачем 07.11.2013р., 08.11.2013 р., 11.11.2013 р., 20.11.2013р., 13.12.2013р. 19.12.2013 р., 23.12.2013 р., 26.12.2013 р.,16.01.2014 р., 11.06.2014р. грошові кошти за іншим договором (за видатковими накладними № 1391 від 25.03.2011р. , №1538 від 01.04.2011 р., №3378 від 07.06.2011 р.,№.7011 від 06.10.2011 р.).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р. (з урахуванням вказаних у підставі позову видаткових накладних за цим договором поставив, а відповідачем прийнято товар за видатковою накладною № АВSІ014969 від 30.09.2013 р. на суму 28400,17 грн.; за видатковою накладною № АВSІ017136 від 04.12.2013 р. на суму 27999,83 грн.; № АВSІ017459 від 13.12.2013 р. на суму 55200,25 грн.; № АВSІ017643 від 20.12.2013 р. на суму 18200,65 грн.; № АВSІ017669 від 20.12.2013 р. на суму 14200,09 грн.; № АВSІ017686 від 20.12.2013 р. на суму 28000,32 грн.; № АВSІ018099 від 14.01.2014 р. на суму 18800,16 грн.; № АВSІ018724 від 11.02.2014 р. на суму 38000,15 грн. Відповідач отримання товару за цими видатковими накладними не заперечив. У судовому засіданні визнав частково борг за цими накладними.

Разом з тим, відповідач заперечив отримання товару за вказаними у підставі позову видатковими накладними № АВSІ022543 від 14.07.2014 р. на суму 110680,80 грн.; № АВSІ023044 від 29.07.2014 р. на суму 18700,08 грн.; № АВSІ023058 від 30.07.2014 р. на суму 222,00 грн., а також за видатковими накладними № АВSІ022544 від 14.07.2014 р. на суму 37400,18 грн., №АВSІ021460 від 05.06.2014 р. на суму 25999,45 грн., які у розрахунку основного боргу визначені позивачем як оплачені (т.1 а.с.13-19).

Враховуючи заперечення відповідача, суд бере до уваги, що відповідно до ст.ст.4-3, 34,36 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Приписами ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду спору ухвалами суду від 23.01.2015 р., 18.03.2915р. було витребувано, зокрема, оригінали документів, доданих до позовної заяви; довіреності, на які мається посилання у видаткових накладних; документальні докази стосовно передання товару за зазначеними в позові видатковими накладними саме за договором № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р.

Витребувані судом документи позивачем у повному обсязі не надані. Зокрема, не надані оригінали спірних видаткових накладних № АВSІ022543 від 14.07.2014 р. на суму 110680,80 грн.; № АВSІ023044 від 29.07.2014 р. на суму 18700,08 грн.; № АВSІ023058 від 30.07.2014 р. на суму 222,00 грн., № АВSІ022544 від 14.07.2014 р. на суму 37400,18 грн.. Позивач визнав, що видаткові накладні наявні у позивача лише у сканованих копіях. Оцінюючи представлені позивачем скановані копії, суд не може визнати їх належними доказами підтвердження факту поставки вказаного у них товару і отримання його відповідачем, оскільки в даному випадку належними доказами були в саме оригінали цих документів. При цьому суд бере до уваги, що відповідач заперечив факт отримання товару за цими накладними. У запереченнях на відзив (т.3 а.с.144-153) позивач посилається на усний договір керівництва у період проведення анти терористичної операції із-за офіційного зупинення роботи Укрпошти направляти один одному скановані документи. Однак, відповідно до листа Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» №04-16-83 від 20.01.2015 р. (т.3 а.с.76) приймання поштових відправлень на територію Донецької області, в тому числі м.Донецьк, припинено з 27.11.2014р., тобто станом на липень 2014 р. поштові відправлення приймались. Згідно з ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару у розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

За умовами договору № ДАЭМ/Р/П/S/1/АРМ-135 від 21.02.2013 р. датою поставки товару вважається дата, зазначена постачальником у відповідних товаросупровідних документах (п.4.5). Зобов'язання постачальника у частині поставки товару вважається виконаними з моменту передачі товару покупцеві. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття товару (п.4.6)

Як вбачається із сканованих копій спірних видаткових накладних, фактичною адресою відвантаження вказано м.Донецьк (№АВSІ022543 від 14.07.2014 р.) та м.Київ (№ АВSІ023044 від 29.07.2014 р.), взагалі не вказано (№АВSІ023058 від 30.07.2014 р.). Будь-яких інших докази отримання товару за спірними накладними ( оригіналів довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, які повинні залишитися у позивача, товарно - транспортних накладних, актів приймання - передачі товару із підписом отримувача товару) не надано.

Не можуть бути доказами отримання товару і надані позивачем електронні листи, оскільки вони не можуть замінити оригінали товаросупровідних документів, підписаних сторонами. І крім того, із змісту цих листів не слідує, що вони стосуються спірних видаткових накладних (т.3 а.с. 148-150).

Сплата рахунків і зарахування оплат позивачем не спростовує заперечення відповідача щодо отримання товару. Суд в цій частині погоджується із запереченнями відповідача, оскільки із матеріалів справи слідує, що дійсно, дата рахунку і дата накладної не співпадали (зокрема, рахунок №SКYІН002352 від 23.07.2012 р., накладна №АВSІ004511 від 21.08.2012 р. (т.2,а.с.137-138), рахунок №SКYZ від 28.11.2012 р. накладна №АВSІ007591 від 18.12.2012 р. (т.2 а.с.148-149), тому стверджувати, що оплата із посиланням на рахунок є доказом отримання товару за цим рахунком є безпідставним.

Відповідач не визнає отримання товару за видатковою накладною №АВSІ021460 від 05.06.2014 р. на суму 25999,45 грн. (т.3 а.с.57). Як слідує із накладної, у ній відсутній підпис і печатка відповідача. Інших доказів у підтвердження факту отримання товару за цією накладною позивачем не надано. Згідно з цією накладною вона відповідає рахунку №SКYZ5 від 08.05.2014 р., який необхідно сплатити до 05.07.2014р. (т.3 а.с.56). У рахунку вказано, що він дійсний протягом 3-х банківських днів. Отже, дата рахунку і дата накладної не співпадають (08.05.14 та 05.06.14), доказів отримання товару за накладною не надано, отже, зарахування позивачем за цією накладною оплат на загальну суму 25999,45 грн. не свідчить що даний факт є доказом отримання товару, і у зв'язку з відсутністю доказів отримання товару, суд вважає, що оплату в сумі 25999,45 грн. слід зарахувати в рахунок основного боргу, заявленого до стягнення.

Також відповідач не визнає отримання товару за видатковою накладною №АВSІ022544 від 14.07.2014 р. на суму 37400,18 грн. (т.3 а.с.61). Оригінал накладної не надано, тому суд не може визнати скановану копію належними доказом отримання товару у м. Донецьк. Згідно з цією накладною вона відповідає рахунку №SКYZ3 від 05.06.2014 р., який необхідно сплатити до 13.08.2014р. (т.3 а.с.60). У рахунку вказано, що він дійсний протягом 3-х банківських днів. Отже, дата рахунку і дата накладної не співпадають (05.06.14 та 14.07.14), доказів отримання товару за накладною не надано, отже, зарахування позивачем за цією накладною оплат на загальну суму 37400,18 грн. не свідчить що даний факт є доказом отримання товару, і у зв'язку з відсутністю доказів отримання товару, суд вважає, що оплату в сумі 37400,18 грн. слід зарахувати в рахунок основного боргу, заявленого до стягнення.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи докази в сукупності, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 273 033,71 грн. основного боргу, вказаного в накладних, є підтверджена належними доказами лише частково. З урахуванням суми здійснених оплат 93399,63 грн. (25999,45 + 37400,18 + 30000) і відмову судом у стягненні боргу за накладними від 14.07.2014р., 29.07.2014р. , 30.07.2014 р., підлягає задоволенню позовна вимога частково на суму 83737,51 грн. (борг 6936,88 грн. за накладною № АВSІ017669 від 20.12.2013 р., борг 28000,32 грн. за накладною АВSІ017686 від 20.12.2013 р. 18800,16 грн. за накладною № АВSІ018099 від 14.01.2014 р. , борг 30000,15 грн. за накладною № АВSІ018724 від 11.02.2014 р. ).

Оскільки позивач заявив до стягнення суму основного боргу з урахуванням положень п.2.5 договору, вирішуючи спір в цій частині, суд враховує наступне.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 ст. 692 ЦК України).

Суд вважає, що по суті за змістом п.2.5 договору сторони встановили обов'язок покупця сплатити проіндексовані суми платежів за товар в залежності від зміни офіційного курсу НБУ гривні до долара США. Сплачені покупцем постачальнику суми у зв'язку з виконанням цього пункту, що перевищують ціну товару, вказану у видатковій накладній, є індексацією (тобто збільшенням) ціни товару. Датою проведення оплати за товар є дата фактичного перерахування коштів постачальнику, а не строк виконання грошового зобов'язання, який передбачений у п.2.2 договору - протягом 30 календарних днів від дати поставки кожної окремо взятої партії товару, як зазначає відповідач у своєму відзиві. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

З урахуванням умов договору а також визнаною судом доведеною суму боргу 83737,51 грн., судом проведено перерахунок з урахуванням п.2.5 договору та встановлено, що підлягає до стягнення загальна сума основного боргу 161 397 грн. 54 коп. (13691,32 грн. +55265,32 грн. + 37106,61+ 55334,29 грн.).

Також позивач просить стягнути з відповідача 3086,44 грн. 3% річних згідно з розрахунком та суму 26149,45 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір в цій частині, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь- якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

На вимоги суду, викладені в ухвалі від 23.01.2015р. щодо надання обгрунтованих розрахунків, позивач надав розрахунки, які по суті аналогічні розрахункам, викладеним у позовній заяві (т.3 а.с.109-111, 121-122).

Із представленого позивачем розрахунку індексу інфляції вбачається, що розрахунки зроблені на калькуляторі підрахунку заборгованості та штрафних санкцій у базі ЛІГА ЗАКОН.

Оскільки судом відмовлено у стягненні основного боргу за вказаними у розрахунку видатковими накладними № АВSІ022543 від 14.07.2014 р. № АВSІ023044 від 29.07.2014 р.; № АВSІ023058 від 30.07.2014 р., не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення індексу інфляції 15 128,01 грн. на вказані у цих видаткових накладних суми боргу.

Стосовно стягнення суми 11021,44 індексу інфляції, нарахованих позивачем за видатковим накладними № АВSІ018099 від 14.01.2014 р.; № АВSІ018724 від 11.02.2014 р., суд вважає позовні вимоги в цій частині також не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що у розрахунку індексу інфляції вказаний період прострочення і кількість днів прострочення, сукупний індекс інфляції у розрахунку не вказаний. Оскільки у п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що найменший період визначення індексу інфляції складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, розрахунок позивача за кількістю днів прострочення є неправильним. Із розрахунку невідомо які місяці взято позивачем у розрахунку, тому суд не може перевірити правильність розрахунку. Крім того, індекс інфляції нараховано на суму боргу з урахуванням змін, передбачених п.2.5 договору, тобто по суті збільшеної суми з урахуванням індексації різниці офіційного курсу Національного банку України до долару США. Однак, це суперечить підставам нарахуванням інфляції, яка вже є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Таким чином, у стягненні суми 26149,45 грн. індексу інфляції відмовляється повністю.

Розглянувши позовні вимоги у частині стягнення 3086,44 грн. 3% річних, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так як судом відмовлено у стягненні основного боргу за вказаними у розрахунку видатковими накладними № АВSІ022543 від 14.07.2014 р. № АВSІ023044 від 29.07.2014 р.; № АВSІ023058 від 30.07.2014 р., не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1683,89 грн. на вказані у цих видаткових накладних суми боргу.

Перевіривши розрахунок 3% річних, нарахованих позивачем за видатковими накладними № АВSІ018099 від 14.01.2014 р.; № АВSІ018724 від 11.02.2014 р., суд бере до уваги, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1. постанови Пленуму). На момент порушення зобов'язання відповідачем за вказаними видатковими накладними 13.02.2014., 13.03.2014 р. суми боргу 37106,61грн.та 55334,29 грн. відповідно не існувало, оскільки ці суми розраховані станом на день подання позову 14.01.2015 р. Тому нараховувати 3% річних слід на суму боргу за видатковими накладними, без урахуванням змін, передбачених п.2.5 договору, тобто не на збільшеної суми з урахуванням індексації різниці офіційного курсу Національного банку України до долару США. Таким чином, з відповідача стягується сума 740,49 грн.-3% річних (а саме: за видатковою накладною № АВSІ018099 від 14.01.2014 р. на суму 18800,16 грн. боргу за визначений позивачем період 13.02.2014 р. -15.08.2014р. 3% річних становлять 284,32 грн.; за видатковою накладною № АВSІ018724 від 11.02.2014 р. на суму боргу 30000,15 грн. за визначений позивачем період 13.03.2014р.-13.09.2014 р. 3% річних становлять 456,17грн).

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 23666,11 грн.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 8.2 договору поставки від 21.02.2013 р. сторони встановили, що за затримку платежів відповідно до ст.2 цього договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт порушення відповідачем строків розрахунків, передбачених договором, за видатковими накладними № АВSІ018099 від 14.01.2014 р.; № АВSІ018724 від 11.02.2014 р., є доведеним і вимоги про стягнення пені заявлено в цій частині обґрунтовано. Разом з тим, позивачем здійснений розрахунок пені не на суму боргу за видатковими накладними, а з урахуванням змін, передбачених п.2.5 договору, тобто на збільшену суму з урахуванням індексації різниці офіційного курсу Національного банку України до долару США. Однак, це суперечить приписам ст.549 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, і розраховується від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. На момент порушення зобов'язання відповідачем за вказаними видатковими накладними 13.02.2014., 13.03.2014 р. суми боргу 37106,61грн.та 55334,29 грн. відповідно не існувало, оскільки ці суми розраховані станом на день подання позову 14.01.2015 р. Крім того, позивачем допущено помилку у розрахунку щодо суми, яка підлягає сплаті за видаткової накладною № АВSІ018724 від 11.02.2014р., оскільки вказано 38000,15 грн., а необхідно 30000,15 грн. Облікові ставки НБУ вказані позивачем перед розрахунком пені, тому заперечення відповідача що у розрахунку немає показника облікової ставки НБУ, суд не бере до уваги. Здійснивши перерахунок пені за видатковими накладними № АВSІ018099 від 14.01.2014 р.; № АВSІ018724 від 11.02.2014 р., з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає доведеною суму 4696,42 грн. пені (а саме: за видатковою накладною № АВSІ018099 від 14.01.2014 р. на суму 18800,16 грн. боргу за період 13.02.2014 р. -13.08.2014р. (182 дні) пеня становить 1679,14 грн.; за видатковою накладною № АВSІ018724 від 11.02.2014 р. на суму боргу 30000,15 грн. за визначений позивачем період 13.03.2014р.-13.09.2014 р. пеня становить 3017,28 грн).

Так як судом відмовлено у стягненні основного боргу за вказаними у розрахунку видатковими накладними № АВSІ022543 від 14.07.2014 р. № АВSІ023044 від 29.07.2014 р.; № АВSІ023058 від 30.07.2014 р., не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені у сумі 14735,83 грн. на вказані у цих видаткових накладних суми боргу.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені задовольняються частково на суму 4696,42 грн. пені.

Заперечення відповідача частково взяті до уваги судом, про що вказано у мотивувальній частині рішення, в іншій частині спростовуються наведеними приписами законодавства та умовами договору.

Таким чином, позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЭМ" (83023, м. Донецьк, вул. Харітонова, буд. 2, адреса для направлення кореспонденції: 08600, Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 45,2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АД ШИНА" (02660, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16, ) суму 161 397 (сто шістдесят одна тисяча триста дев'яносто сім) грн. 54 коп. основного боргу, суму 4696 (чотири тисячі шістсот дев'яносто шість) грн. 42 коп. пені, суму 740 (сімсот сорок) грн. 49 коп. - 3% річних, суму 3336 (три тисячі триста тридцять шість) грн. 69 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 14 квітня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд, який розглянув справу. У разі неподання скарги, рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання у повному обсязі.