РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/29069/14

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод"

до Приватного підприємства "Артбудінвест"

про стягнення 66 750, 42 грн.

за участю представників:

від позивача:Федоренко О.І.- представник за довіреністю 02-01/8635-Д/01-839 від 04.10.2015 р.
від відповідача:Цікало М.М.- представник за довіреністю № 20/01/15 від 20.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Дочірнє підприємство "Золотоніський комбікормовий завод" (далі - ДП "Золотоніський комбікормовий завод") з позовом до Приватного підприємства "Артбудінвест" (далі - ПП "Артбудінвест") про стягнення 57 250,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач порушив умови договору оренди транспортного засобів від 15.07.2012 р. в частині здійснення платежів з орендної плати, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаній сумі.

У позові ДП "Золотоніський комбікормовий завод" просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у сумі 34 750,00 грн. за період з 01.07.2013 р. по 15.07.2014 р. та неустойку у розмірі подвійної плати за користування транспортними засобами у сумі 22 500,00 грн. за період з 15.07.2014 р. по 30.11.2014 р.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній, окрім заявлених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача:

- пеню у сумі 4 141,16 грн. за період з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р.;

- інфляційну складову боргу у сумі 4 889,75 грн. за період з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р.;

- 3 % річних у сумі 469,51 грн. за період з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що у нього заборгованість за вказаним договором оренди транспортного засобу відсутня. Просив до вимог про стягнення пені застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Крім того, заявив клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду заяви про визнання договору оренди транспортного засобу від 15.07.2012 р. недійсним у справі № 01/5026/839/2011 про банкрутство ДП "Золотоніський комбікормовий завод", яка розглядається господарським судом Черкаської області.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, суд відхилив його, як необґрунтоване, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно встановити фактичні обставини у даній справі, при цьому судом було встановлено, що ДП "Золотоніський комбікормовий завод" відмовився у справі № 01/5026/839/2011 від заяви про визнання договору оренди транспортного засобу від 15.07.2012 р. недійсним.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

15.07.2012 р. між Дочірнім підприємством "Золотоніський комбікормовий завод" (орендодавець) та Приватним підприємством "Артбудінвест" (орендар) був укладений договір оренди транспортного засобу (далі - договір оренди).

Відповідно до п.п. 1.1 договору оренди-1 орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування автомобіль марки Сканіа, державний реєстраційний номер СА 6880 АК, рік випуску 2007 р. та напівпричіп марки Фелдбіндер, державний номер СА 0668 ХТ, рік випуску 1988 р.

Передача транспортного засобу в оренду здійснюється за Актом прийому - передачі (п. 2.2 договору оренди).

Згідно з п. 5.1 договору орендна плата становить 3 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 договору транспортний засіб повинен бути повернутий орендодавцю по закінченні терміну оренди у справному стані з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації.

Згідно з п. 6.2 договору повернення ТЗ відбувається за актом прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан, та який є невід'ємною частиною даного договору.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 15 липня 2014 року (п. 8.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ДП "Золотоніський комбікормовий завод" умови договору оренди виконав та передав в оренду відповідача транспортний засіб, а саме - автомобіль марки Сканіа, державний реєстраційний номер СА 6880 АК, рік випуску 2007 р., напівпричіп марки Фелдбіндер, державний номер СА 0668 ХТ, рік випуску 1988 р., про що свідчить акт прийому-передачі від 15.07.2012 р. доданий до вказаного договору.

За користування транспортними засобами позивач склав та направив відповідачу рахунки, а також акти здачі-прийняття виконаних робіт № 26-03/01-839 від 02.08.2013 р., № 28-03/01-839 від 02.09.2013 р., № 30-03/01-839 від 02.10.2013 р., № 32-03/01-839 від 04.11.2013 р., № 34-03/01-839 від 02.12.2013 р., № 36-03/01-839 від 03.01.2013 р., № 38-03/01-839 від 03.02.2014 р., № 40-03/01-839 від 03.03.2014 р., № 42-03/01-839 від 03.04.2014 р., № 44-03/01-839 від 05.05.2014 р., № 46-03/01-839 від 03.06.2014 р., № 48-03/01-839 від 03.07.2014 р.

Однак, відповідач зі свого боку зобов'язання за договором оренди виконав неналежним чином, орендну плату у сумі 34 750,00 грн. за період з 01.07.2013 р. по 15.07.2014 р. не сплатив.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість по орендній платі за договором від 15.07.2012 р. у вказаній сумі про що свідчать акти наданих послуг та виставлені позивачем рахунки за вказаний період.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Як вже встановлено судом, відповідач не виконав свого зобов'язання та у визначений сторонами строк орендну плату за користування транспортними засобами за договором від 15.07.2012 р. у сумі 34 750,00 грн. не сплатив, а також не повернув позивачу орендовані транспортні засоби.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не приймає до уваги в якості належних доказів надані відповідачем платіжні доручення № 2050 від 30.07.2013 р. на суму 18 000,00 грн. та № 2051 від 30.07.2013 р. на суму 18 000,00 грн., оскільки вказані кошти були сплачені відповідачем згідно з призначенням платежу за період січень - червень 2013 р. та січень-червень 2012 р. відповідно, тобто за інший період, ніж заявлений позивачем.

Доводи відповідача про те, що договір оренди транспортного засобу припинив свою дію на підставі договору купівлі-продажу № 92 від 30.07.2013 р., укладеного між ДП "Золотоніський комбікормовий завод" (продавець) та ПП "Артбудінвест" (покупець), суд також відхиляє та зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1 наданого договору купівлі-продажу продавець продає і зобов'язується передати у власність покупця, траспортні засоби, серед яких і автомобіль марки Сканіа, державний реєстраційний номер СА 6880 АК, рік випуску 2007 р., напівпричіп марки Фелдбіндер, державний номер СА 0668 ХТ, рік випуску 1988 р.

Загальна вартість автомобілів за договором купівлі-продажу становить 734 4000,00 грн. (20 % ПДВ - 122 400,00 грн.). Продавець сплачує продавцю ціну договору в повному обсязі до 30.06.2014 р. (п.п. 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу).

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору купівлі-продажу право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі майна у власність підписується протягом 1 робочого дня з моменту проведення повного розрахунку за придбане покупцем майно.

Згідно з п. 4.4 договору купівлі-продажу порушення покупцем терміну розрахунку за майно згідно з п. 2.2 договору є підставою для негайного розірвання договору з ініціативи продавця, повернення покупцем майна продавцю та відшкодування покупцем прямих збитків.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідач перерахував кошти за автомобілі за договором купівлі-продажу частково - у сумі 122 400,00 грн.

Однак, враховуючи п. 4.4 договору купівлі-продажу ДП «Золотоніський комбікормовий завод» розірвав вказаний договір в односторонньому порядку, про що повідомив відповідача листами від 06.09.2013 року № 7379/01-839-2011 та від 02.10.2014 року № 7481/01-839-2011.

Крім того, судом встановлено, що за вказаним договором право власності на автомобілі, зокрема, які є предметом договору оренди від 15.07.2012 р., переходить до покупця (ПП "Артбудінвест") за актом приймання-передачі (п. 2.3 договору купівлі-продажу), проте, вказаний акт між сторонами підписаний не був, а тому право власності на транспортні залишилось за ДП «Золотоніський комбікормовий завод».

Таким чином, доводи відповідача про те, що орендні відносини між сторонами стосовно транспорних засобів припиниились у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу транспортних засобів № 92 від 30.07.2013 року, є необгрунтованими.

Враховуючи викладене, оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 34 750,00 грн. за період з 01.07.2013 р. по 15.07.2014 р. підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування транспортними засобами у сумі 22 500,00 грн. за період з 15.07.2014 р. по 31.01.2015 р.

Як встановлено судом договір оренди транспортного засобу від 15.07.2012 р. припинив свою дію 15.07.2014 року, доказів продовження дії договору сторонами суду не надано, а тому відповідач зобов'язаний був повернути позивачу орендовані транспортні засоби. Про що також свідчить вимога позивача № 02-01/8335/01-839 від 07.08.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів повернення орендованих транспортних засобів за договором оренди від 15.07.2012 р., а тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування транспортними засобами у сумі 22 500,00 грн. за період з 15.07.2014 р. по 31.01.2015 р. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 4 141,16 грн. за період з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 договору за несплату орендарем орендної платні в терміни, встановлені договором та порушення терміну повернення ТЗ, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідач у своїй заяві просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо орендних платежів.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вказані норми закону, суд зазначає, що по рахунках № 26-03/01-839 від 02.08.2013 р., № 28-03/01-839 від 02.09.2013 р., № 30-03/01-839 від 02.10.2013 р., № 32-03/01-839 від 04.11.2013 р., № 34-03/01-839 від 02.12.2013 р., строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені сплинув, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 25.12.2014 р., про що свідчить відмітка канцелярії суду.

Суд не приймає посилання позивача на те, що рахунки відповідачу були направлені лише 12.08.2014 р. та 29.08.2014 р. Так, позивач, будучи стороною договору оренди транспортного засобу не тільки не був позбавлений можливості довідатись, а й повинен був довідатись про несплату відповідачем орендної плати за вказаний період (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому посилання позивача на виявлення ним невиконаного договору під час процедури банкрутства не є підставою для преривання строку позовної давності. Так, позивач звернувся до суду 25.12.2014 р., а тому позовна давність застосовується до всіх вимог про стягнення пені, яка підлягає нарахуванню у період до 25.12.2013 р.

Разом з тим, суд приймає нарахування пені на суми заборгованості за рахунками № 36-03/01-839 від 03.01.2014 р., № 38-03/01-839 від 03.02.2014 р., № 40-03/01-839 від 03.03.2014 р., № 42-03/01-839 від 03.04.2014 р., № 44-03/01-839 від 05.05.2014 р., № 46-03/01-839 від 03.06.2014 р., № 48-03/01-839 від 03.07.2014 р.

Проте зазначає, що рахунки № 36-03/01-839 від 03.01.2014 р. та № 38-03/01-839 від 03.02.2014 р. не підпадають під заявлений позивачем період нарахування пені - з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р., оскільки заборгованість за рахунком № 36-03/01-839 у відповідача існує, починаючи з 04.01.2014 р., а за рахунком № 38-03/01-839, починаючи з 04.02.2014 р., тобто саме з вказаних дат розпочинається 6-місячний строк нарахування пені, який закінчився 04.07.2014 р. та 04.08.2014 р. відповідно.

Таким чином, нарахування пені здійснюється за рахунками № 40-03/01-839 від 03.03.2014 р., № 42-03/01-839 від 03.04.2014 р., № 44-03/01-839 від 05.05.2014 р., № 46-03/01-839 від 03.06.2014 р., № 48-03/01-839 від 03.07.2014 р., починаючи з 19.08.2014 р. по кожному рахунку окремо (як того просить позивач), а тому позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд враховує, що згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Провівши розрахунок заявленої до стягнення суми пені з урахуванням строку позовної давності та ст. 232 ГК України в частині 6-ти місячного строку нарахування пені, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 684,93 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 4 889,75 грн. та 3 % річних у сумі 469,51 грн. за період з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши власний розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 4 872,35 грн., оскільки позивачем невірно врахований індекс інфляції за заявлений період та 3 % річних у сумі 418,01 грн. за період з 19.08.2014 р. по 31.01.2015 р., тобто у менших розмірах, ніж заявлено позивачем.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" до Приватного підприємства "Артбудінвест" про стягнення 66 750, 42 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Артбудінвест" (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 2, ідентифікаційний код 35489425) на користь Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" (19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Обухова, буд. 66, Б, ідентифікаційний код 35002242) заборгованість з орендної плати в сумі 34 750 (тридцять чотири тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп., неустойку у розмірі подвійної плати за користування транспортними засобами у сумі 22 500 (двадцять дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп., пеню у сумі 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн. 93 коп., інфляційну складову боргу у сумі 4 872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 35 коп. та 3 % річних у сумі 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 01 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Артбудінвест" (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 2, ідентифікаційний код 35489425) на користь Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" (19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Обухова, буд. 66, Б, ідентифікаційний код 35002242) судовий збір у сумі 1 730 (одну тисячу сімсот тридцять) грн. 52 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 6 квітня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 10 квітня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна