РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015Справа №910/26996/14
За позовом Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

До Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

Про стягнення 1 006 378,97 грн.

За зустрічним позовом Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

До Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

Про визнання права оренди

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача ( за первісним позовом) Бородкін Д.І.- представник

Від відповідача ( за первісним озовом) Штогрин П.А. - представник

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Інститут розвитку передових технологій" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про стягнення 1 006 378,97 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2014 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/23996/14 та призначено розгляд справи на 13.01.2015.

12.01.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 13.01.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 13.01.2015 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав.

Ухвалою від 13.01.2015 відкладено на 13.02.2015.

02.02.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

12.02.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

12.02.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримані додаткові пояснення.

Ухвалою від 16.02.2015 розгляд справи призначено на 10.03.2015.

05.03.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано зустрічну позовну заяву про визнання права оренди нежилого приміщення.

Ухвалою суду від 06.03.2015 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду.

06.03.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача (за зустрічним позовом) отримано клопотання про призначення судової експертизи.

06.03.2015 відділом діловодства суду від представника позивача (за первісним позовом) отримано відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

10.03.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

В судовому засіданні 10.03.2015 оголошено перерву на 13.03.2015.

11.03.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача (за первісним позовом ) отримано пояснення по справі.

12.03.2015 відділом діловодства суду від представника позивача (за зустрічним позовом) отримано пояснення по справі.

19.03.2015 відділом діловодства суду від представника позивача( за первісним позовом) отримано пояснення по справі.

19.03.2015 відділом діловодства суду від представника позивача (за зустрічним позовом) отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та збільшення позовних вимог в частині стягнення орендної плати із врахуванням індексу інфляції, 3% річних та неустойки.

В судовому засіданні 20.03.2015 представник позивача надав суду клопотання про продовження строку розгляду спору о справі.

Клопотання судом задоволено.

В судовому засіданні 20.03.2015 оголошено перерву до 08.04.2015.

В судовому засіданні 08.04.2015 представник позивача за первісним позовом надав суду усні пояснення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні 08.04.2015 представник відповідача за первісним позовом просив суд задовольнити клопотання про призначення колегіального розгляду справи та призначення судової експертизи.

В клопотанні про призначення колегіального розгляду справи суд відмовив.

Представник позивача за первісним позовом заперечив проти задоволення клопотання про призначення судової експертизи.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи суд відмовив в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 08.04.2015 р., запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 08.04.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Інститут розвитку передових технологій» як орендодавцем та Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України як орендарем укладено Договір оренди нежилого приміщення №39

Відповідно до п. 1.1. Договору в оренду передано нежиле приміщення, яке знаходиться в підвальному поверсі нежилого будинку - офісного центру, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 81, літ. «А» (далі за текстом - Офісний центр), загальною площею 227,92 (двісті двадцять сім цілих дев'яносто дві сотих) квадратних метра (далі за текстом - Приміщення), до якого входить:

- основна площа - 190 кв. м.;

- допоміжна площа, в тому числі площа загального користування згідно пропорційного розподілу - 37,92 кв. м.

Позивач зазначає, що дане приміщення належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежилий будинок - офісний центр, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 31.01.2006 за № 53-в.

Передача приміщення здійснюється за Актом прийома-передачі приміщення, який засвідчується підписами та печатками сторін який становитиме, після його підписання невідємну частину договору ( п. 2.2)

Відповідно до Акту прийому-передачі Приміщення від 01 грудня 2012 року, Позивач передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування нежиле Приміщення Офісного центру та зобов'язався вносити плату за користування даними Приміщеннями, відповідного умов Договору.

Згідно п. 3.1 Договору, розмір орендної плати наведено в протоколі узгодження договірної ціни (Додаток № 1), який є невід'ємно частиною Договору. Розмір орендної плати формується орендодавцем з урахуванням рівня цін на ринку аналогічних послуг, індексу інфляції, та витратного механізму, що пов'язаний з утриманням приміщення.

Перша орендна плата вноситься орендарем авансовим платежем після підписання сторонами Акту прийому-передачі приміщення, шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця встановленої грошової суми з урахуванням протоколу узгодження договірної ціни на підставі виставлених орендодавцем рахунків протягом 5 банківських днів з дня отримання таких рахунків. Перша орендна плата включає в себе орендну плату: за перший - до кінця поточного місяця та два останні місяці - із розрахунку, як повні календарні місяці. ( п.3.3).

Відповідно до протоколу узгодження ціни до Договору оренди нежилого приміщення № 39 від 30.11.2012 сторони досягли згоди, що розмір договірної плати за оренду 1 (одного) кв. м основної площі за календарний місяць становить 113 (сто тринадцять) гривень 13 коп., крім того ПДВ 20% - 22 (двадцять дві) гривні, 63 коп., всього з ПДВ - 135 (сто тридцять п'ять) гривень 76 коп., а за користування допоміжною площею - 69 (шістдесят дев'ять) гривень 68 коп., крім того ПДВ 20% - 13 (тринадцять) гривень 93 коп., всього з ПДВ - 83 (вісімдесят три) гривні 62 коп.

Таким чином, загальна вартість оренди за один календарний місяць з урахуванням ПДВ становить:

1) в період з 30.11.2012 по 01.10.2014 - 28 964 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот

шістдесят чотири) гривні, 36 коп. (відповідно до Додатку № 1 до Договору),

2) в період з 02.10.2014 по день подання позову - 9 481 (дев'ять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня, 70 копійок

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем умов договору, зокрема оплати орендних платежів. Відповідач проти задоволення позову заперечує зазначив що вище зазначені вимоги не обґрунтовані.

Позивач зазначає, що в зв'язку із не оплатою відповідачем орендних платежів ним було направлено повідомлення № 275-12 від 11.12.2013 відповідно до якого повідомив про розірвання Договору з моменту одержання ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України повідомлення.

Згідно з Актом прийому-передачі (повернення) Приміщень від 01.10.2014 Відповідач частково повернув Приміщення Позивачу. Так, згідно з Актом прийому - передачі (повернення) Приміщень від 01 жовтня 2014 року загальна площа повернених Приміщень становить 153,31 (сто п'ятдесят три цілих тридцять одна сота) кв. м, до яких входить: ^

основна площа - 127,8 кв. м;

- допоміжна площа, в тому числі площа загального користування згідно пропорційного розподілу - 25,51 кв. м.

Тобто, з 02 жовтня 2014 року Відповідач користується частиною орендованих Приміщень загальною площею 74,61 (сімдесят чотири цілих шістдесят одна сота) кв. м, з яких:

- основна площа - 62,2 кв. м;

- допоміжна площа, в тому числі площа загального користування згідно пропорційного розподілу - 12,41 кв. м.

Актом від 15.12.2014 орендовані приміщення були повернуті позивачу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та збільшення позовних вимог в частині стягнення орендної плати із врахуванням індексу інфляції, 3% річних та неустойки з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі - ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи , позивач на виконання умов укладеного договору виконав свої зобов'язання. Відповідач свої обов'язки щодо своєчасної та повної сплати відповідно до договору не виконав, внаслідок чого за ним на момент звернення позивача до суду з даним позовом утворилась заборгованість .

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що фактично орендарем не сплачено орендну плату що підтверджено матеріалами справи і не спростовані відповідачем ( за первісним позовом), а обов'язок їх оплати встановлений законом, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу із врахуванням індексу інфляції у розмірі 446 231,25 грн.

Крім суми основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 10 848,34 грн - 3% річних, пеню в розмірі - 608,65 грн., неустойку в розмірі 597 748,09 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 848,34 грн. - 3% річних, підлягають задоволенню.

Крім того позивач за первісним позовом просить стягнути із відповідача пеню в розмірі 608,65 грн. та неустойку в розмірі 597 748,09 грн.

Відповідно до приписів п. 6.3 Договору за прострочення платежів по орендній платі, а також фактичних витрат орендодавця, пов'язаних з утриманням приміщень, а саме експлуатаційні витрати та витрати з наданих комунальних послуг, що відбулося з вини орендаря, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла у період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунок позивача за первісним позовом суд приходить до висновку про задоволення та стягнення пені в розмірі 608,65 грн.

Крім того позивач просить стягнути неустойку в розмірі 597 748,09 грн.

Відповідно до приписів ст.. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи договір є розірваним з 16.12.2013.

Після закінчення строку дії Договору орендар зобов'язаний повернути приміщення орендодавцю в день закінчення строку дії договору. Приміщення повинно бути повернуто орендодавцеві у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу. Факт повернення орендарем орендодавцю оформлюється сторонами відповідним актом прийому-передачі, який засвідчується підписами та печатками сторін.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується сторонами, приміщення відповідно до Акту від 15.12.2014 повернуто позивачу.

Суд здійснив розрахунок суми неустойки та прийшов до висновку, що розрахунок позивача відповідає матеріалам справи тому підлягає задоволенню в розмірі 597 748,09 грн.

Відносно зустрічного позову потрібно зазначити наступне:

Зустрічна позовна заява, як зазначає позивач за зустрічним позовом мотивована тим що позивач за зустрічним позовом мав законне право користуватися нежитловими приміщеннями, що знаходяться на першому та другому поверхах будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 81, літера «А» до моменту повернення орендованих приміщень, а саме до моменту підписання Акту прийому-передачі (повернення) орендованого майна - 15.12.2014 р., а надсилання повідомлення про відмову від Договору у порядку ст. 782 ЦК України є протиправним на думку позивача та таким, що спричинює загрозу стабільності функціонування Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України.

Позивач (за зустрічним позовом) не погоджується з доводами Відповідача та вважає, що за Позивачем збереглося право оренди нежилих приміщень до моменту підписання Акту прийому-передачі (повернення) орендованого майна - 15.12.2014, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 81, літ «А», а право на їх оренду не визнається Відповідачем, а отже порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 782 ЦК України, на яку Відповідач посилався як на підставу припинення орендних правовідносин,наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вважає, що у Відповідача відсутні правові підстави для розірвання Договору в порядку та на підставі ч.ч. 1,2 ст. 782 ЦК України, а посилання Відповідача на ч.ч. 1, 2 ст. 782 ЦК України необгрунтованим, про що також було зазначено у листі Підприємства Вих. №01- 20/5263 від 24.12.2013 р., надісланого на адресу Відповідача. Зокрема, у даному листі було вказано, що Держінформ'юстом частково вносилась плата за користування річчю (приміщеннями). Зважаючи на це, із змісту статті 782 ЦК України слідує, що ст. 782 ЦК України встановлює право наймодавця відмовитись від договору оренди і вимагати повернення речі лише у випадку невнесення повного розміру плати за користування річчю протягом 3-х місяців підряд.

Таким чином, Позивач вважає, що підстави для відмови від Договору згідно ч.ч. 1, 2 ст. 782 ЦК України у Відповідача відсутні, а у Позивача існує право оренди приміщень до 15,12.2014, зважаючи на наступне.

У своєму Повідомленні про відмову від Договору Відповідач вказував лише про несплату авансових платежів. Проте, розділом 3 укладеного Договору «Орендна плата та порядок розрахунків» був встановлений склад орендної плати, до якого належать авансові платежі та відшкодування фактичних витрат Орендодавця, пов'язаних з утриманням приміщень, - експлуатаційні витрати та витрати з наданих комунальних послуг.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що ним своєчасно та належним чином були сплачені усі рахунки на відшкодування фактичних витрат Орендодавця (експлуатаційних витрат та комунальних послуг), що не заперечується Відповідачем та підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідач за первісним позовом заперечує проти задоволення зустрічної позовної заяви, зазначивши, що відшкодування фактичних витрат Орендодавця (експлуатаційних витрат та комунальних послуг) не є платою за користування річчю, оскільки вони не є орендною платою.

Позивач (за зустрічним позовом) в позовній заяві зазначає, що контролюючими органами було здійснено ряд перевірок, якими було встановлено завищення орендної плати, що сплачувалась Позивачем за Договорами оренди, в тому числі і за спірним Договором.

З метою усунення порушень, вказаних Державною фінансовою інспекцією та з метою встановлення механізму формування орендної плати за місяць, яка підлягає до сплати, Позивачем на адресу Відповідача були надіслані листи № 01-20/4142 від 17.10.2013, № 01-20/4380 від 30.10.2013, № 01-20/4692 від 21.11.2013 щодо з'ясування та визначення механізму формування ставок орендної плати. З огляду на відсутність мотивованої належним чином відповіді щодо порядку формування орендної плати та її складу, на думку позивача, у сторін виник спір щодо порядку визначення орендної плати з урахуванням витратного механізму, визначеного Договором оренди

Відповідно до ч. 1 ст 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Приписами ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Крім того, як вбачається із умов Договору, а саме п. 3.1 сторони погодили що розмір орендної плати згідно Договору наведено у протоколі узгодження договірної ціни (Додаток № 1), який є невід'ємно частиною Договору. Розмір орендної плати формується орендодавцем з урахуванням рівня цін на ринку аналогічних послуг, індексу інфляції, та витратного механізму, що пов'язаний з утриманням приміщення.

Відповідно до п. 3.6 Договору окрім визначеної в Протоколі узгодження договірної ціни орендної плати орендарем відшкодовується на користь орендодавця фактичні витрати орендодавця пов'язані з утриманням приміщень, а саме експлуатаційні витрати та витрати з наданих комунальних послуг.

Враховуючи вище зазначені умови Договору та приписи законодавства, суд приходить до висновку, що експлуатаційні витрати та витрати з наданих комунальних послуг не входять до складу орендної плати.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, а саме зазначено позивачем за первісним позовом, оплату за спірним договором позивачем ( за зустрічним позовом) було припинено з вересня 2013 року, тоді як Акт, на який посилається позивач за зустрічним позовом, позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Інформаційний центр» Державної фінансової інспекції України. № 08-21/21 датовано 05.11.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд приходить до висновку зо зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом). Відносно витрат по сплаті судового збору за подання зустрічного позову, то вони покладаються на позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (04073, м. Київ, вул. Ливарська, буд. 1 (літера А), ) заборгованість в орендній платі з урахуванням індексу інфляції в розмірі 446 231 (чотириста сорок шість тисяч двісті тридцять одну) грн. 25 коп., три відсотки річних в розмірі 10 848 (десять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 34 коп., пеню в розмірі 608 (шістсот вісім) грн. 65 коп., неустойку в розмірі 597 748 (п'ятсот дев'яносто сім тисяч сімсот сорок вісім) грн. 09 коп., судовий збір в розмірі 21108 (двадцять одну тисячу сто вісім) грн. 74 коп.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання повного рішення 14.04.2015.

Суддя Л..В. Прокопенко