РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/13245/14

За позовом Дочірнього підприємства "КМ Техно"
доПублічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»
простягнення коштів

Судді Васильченко Т.В. (головуючий)

Марченко О.В.

Ломака В.С.

в присутності представників сторін:

від позивача Краснокуцька Т.О., довіреність № 11-06/2014 від 11.06.2014;
від відповідачаСобко О.В., довіреність № 2-15д від 19.12.2014.

Суть спору: Дочірнє підприємство "КМ Техно" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом 16.03.2015, стягнення заборгованості за договором про надання послуг №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 в розмірі 18270918,92 грн., з яких: 13187109,18 грн. - основний борг, 1340850,16 грн. - пеня, 391701,29 грн. - 3% річних та 3351258,29 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору про надання послуг №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 надав відповідачу визначені договором послуги, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, що зумовило нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2014 (суддя Головіна К.І.) порушено провадження у справі та призначено до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2014 провадження у справі №910/13245/14 зупинено до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва по справі №910/16233/14 про визнання договору недійсним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2014 ухвалу господарського суду міста Києва від 08.09.2014 скасовано, справу передано на розгляд господарському суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2014 справу №910/13245/14 призначено до розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2014 у справі №910/13245/14 залишено без змін.

27.11.2014 відповідач, через відділ діловодства суду, подав клопотання про зупинення провадження по справі №910/13245/14 до вирішення пов'язаної з нею справи №910/25209/14.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/1182 від 02.12.2014 призначено повторний автоматичний розподіл справи, у зв'язку з перебуванням судді Головіної К.І. на навчанні, справу № 910/13245/14 передано для розгляду судді Васильченко Т.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2014 справу № 910/13245/14 прийнято до провадження суддею Васильченко Т.В. та призначено до розгляду.

12.01.2015 відповідач, через відділ діловодства суду, подав повторне клопотання про зупинення провадження по справі №910/13245/14 до вирішення пов'язаної з нею справи №910/25209/14.

В судових засіданнях 26.01.2015 та 02.02.2015 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви.

09.02.2015 відповідач, через відділ діловодства суду, подав клопотання про зупинення провадження по справі №910/13245/14 до вирішення пов'язаної з нею справи №910/25209/14.

13.02.2015 відповідач, через відділ діловодства суду, подав клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи по справі.

В судовому засіданні 13.02.2015 у зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду справи №910/13245/14.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 13.02.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/13245/14 в наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Ломака В.С., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2015 справу №910/13245/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Ломака В.С., Марченко О.В. та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 16.03.2015 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 18.03.2015.

17.03.2015 відповідач, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що договір №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 є недійсним, оскільки укладений всупереч Закону України «Про здійснення державних закупівель» та Закону України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності». Крім того, відповідач зауважує на тому, що оскільки Кабінет Міністрів України не затверджував фінансовий план Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на 2014-2015 роки, він позбавлений можливості здійснити оплату за дані послуги.

18.03.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2015 розгляд справи призначено на 06.04.2015.

Розглянувши в судовому засіданні 06.04.2015 клопотання відповідача про зупинення провадження по справі №910/13245/14 до вирішення пов'язаної з нею справи №910/25209/14, суд дійшов наступного висновку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що розгляд даної справи неможливий до вирішення справи №910/25209/14, суд відмовляє в задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження по справі.

Також, за результатами розгляду клопотання відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні в зв'язку з необґрунтованістю, оскільки відповідачем не доведено необхідність застосування відповідних методів та методик дослідження у даній справі, які не може бути зроблено господарським судом самостійно без залучення відповідних фахівців.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2015 позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив задовольнити.

В свою чергу, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 06.04.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, які приймали участь під час розгляду справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2012 між Дочірньої компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (замовник) та Дочірнім підприємством «КМ Техно» (виконавець) укладено договір №УГВ6757/19-12 про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги по реалізації проекту по побудові комплексної автоматизованої системи управління на базі функціональних прикладних програм SAP, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати ці послуги відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).

За умовами п. 1.2 договору, в редакції додаткової угоди №3 від 18.03.2013, сторони визначають перелік, опис, етапність, строки надання та вартість послуг, які надаються за договором в додатку №1, додатку №2, додатку №3, додатку №4, додатку №5 до договору, які складають його невід'ємну частину.

Загальна вартість за цим договором становить 58986155,70 грн., (п. 2.1 договору, в редакції додаткової угоди №5 від 13.06.2013), в тому числі по етапу №1 - 34506739,41 грн. (п. 2.1.1 договору, в редакції додаткової угоди №7 від 04.11.2013).

Пунктом 2.2 договору, в редакції додаткової угоди №3 від 18.03.2013, сторони визначили, що замовник має оплатити загальну вартість послуг, визначену у п. 2.1 договору, згідно графіку проведення платежів, що є додатком №5 до цього договору. При цьому, якщо акт приймання-передачі наданих послуг сторонами не підписаний, відповідна дата оплати, зазначена в додатку №5, продовжується до підписання сторонами такого акту приймання-передачі наданих послуг.

Послуги надаються пофазно відповідно до етапів, визначених в додатку №2 до договору. Передача та приймання наданих послуг по відповідній фазі здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання відповідного акту передачі-приймання наданих послуг (п. 4.1 договору).

Графіком проведення платежів, який є додатком №5 до договору, в редакції додаткової угоди №7 від 04.11.2013 сторони визначили порядок оплати, зокрема по етапу №1: 28.12.2012 - 4183964,46 грн. - сума сплачена на підставі рахунку №Т2703-1-ПО; 15.03.2013 - 4400398,37 грн. - сума сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг №УГВ 6757/19-12-1 від 20.02.2013; 03.04.2013 - 2456080,17 грн. - сума сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг №УГВ 6757/19-12-2 від 12.03.2013; 19.07.2013 - 2190071,52 грн. - сума сплачена на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг №УГВ 6757/19-12-3 від 12.07.2013; 18.11.2013 - 6742610,43 грн. - сума сплачується на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг та 13.01.2014 - 10397006,71 грн. - сума сплачується на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг.

При цьому, додатковою угодою №9 від 20.01.2014 до договору про надання послуг №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 сторони вирішили перенести оплату послуг по фазі 4 першого етапу проекту на 17.03.2014, у зв'язку з чим внесли зміни в таблицю «Графік проведення платежів» додатку №5, викладену в редакції додаткової угоди №7 від 04.11.2013 до договору, а саме: №6 таблиці виклали в наступній редакції « 17.03.2014 - 10397006,71 грн. - сума сплачується на підставі підписаного обома сторонами акту передачі-приймання послуг».

Згідно п. 9.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов даного договору, позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги по першому етапу на загальну суму 29788928,91 грн., що підтверджується актами передачі-приймання наданих послуг: №УГВ 6757/19-12-1 від 20.02.2013 на суму 5078766,00 грн., №УГВ 6757/19-12-2 від 12.03.2013 на суму 2728977,96 грн., №УГВ 6757/19-12-3 від 12.07.2013 на суму 2433412,80 грн., №УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013 на суму 7689962,46 грн. та №УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014 на суму 11857809,69 грн., які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг.

Позаяк, відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання в частині оплати наданих послуг в повному обсязі не виконав, сплативши лише 16601819,73 грн. внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 13187109,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а за умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 2.2 договору, в редакції додаткової угоди №3 від 18.03.2013, сторони визначили, що замовник має оплатити загальну вартість послуг, визначену у п. 2.1 договору, згідно графіку проведення платежів, що є додатком №5 до цього договору.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем належними доказами, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 13187109,18 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату за надані послуги, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані ним послуги, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 5.2 договору, позивачем нараховано за період з 03.12.2013 по 26.09.2014 та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 1340850,16 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договором сторін можливості визначення іншого, ніж зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України, періоду нарахування пені, не передбачено.

Отже, пеня повинна нараховуватись з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Позаяк, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за прострочення здійснення оплати за актом №УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013, яка мала бути сплачена за графіком 18.11.2013 по 03.06.2014 та за актом №УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014, яка мала бути сплачена за графіком 17.03.2014 по 26.09.2014, тобто з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду, з урахуванням викладеного та враховуючи, що суд не має права змінити визначену позивачем дату початку нарахування пені, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1256682,65 грн.: (за актом №УГВ6757/19-12-4 від 11.11.2013: 1329299,49 грн. х 13/100/365х133 (з 03.12.2013 по 14.04.2014) = 62968,73 грн.; 1329299,49 грн. х 19/100/365х34 (з 15.04.2014 по 18.05.2014) = 23526,78 грн.; за актом №УГВ6757/19-12-4 від 03.03.2014:11857809,69 грн. х 13/100/365 х 20 (з 26.03.2014 по 14.04.2014) = 84466,59 грн.; 11857809,69 грн. х 19/100/365 х 93 (з 15.04.2014 по 16.07.2014) = 574047,94 грн.; 11857809,69 грн. х 25/100/365х63 (з 17.07.2014 по 17.09.2014) = 511672,61 грн.).

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 1256682,65 грн., тоді як в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 84167,51 грн. позивачу належить відмовити.

Крім того, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано за період з 03.12.2013 по 10.03.2015 та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 391701,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3351258,29 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, а його доводи щодо недійсності договору про надання послуг №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 не заслуговують на увагу, оскільки обставини дійсності або недійсності вказаного правочину були предметом дослідження іншого господарського спору.

Так, в матеріалах справи наявна копія рішення від 11.03.2015 по справі №910/25209/14, що набрало законної сили, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Дочірнього підприємства «КМ Техно» про визнання недійсним договору №УГВ6757/19-12 від 12.12.2012 надання послуг з додатками, відмовлено з підстав необґрунтованості доводів ПАТ «Укргазвидобування» щодо невідповідності вказаного договору вимогам Закону України «Про здійснення державних закупівель» та Закону України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності».

Безпідставними є і посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу для відмови в позові, оскільки відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором про надання послуг не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати наданих послуг, так як в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати послуг, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005".

Обов'язок відповідача сплатити суму боргу, додатково обґрунтовується і тим, що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається випадком, внаслідок якого боржник може бути звільнений від відповідальності. Тому відсутність коштів у відповідача не може бути підставою для звільнення його від відповідальності. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) на користь Дочірнього підприємства «КМ Техно» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, ідентифікаційний код 136819 (тринадцять мільйонів сто вісімдесят сім тисяч сто дев'ять) грн. 18 коп. основного боргу, 1256682 (один мільйон двісті п'ятдесят шість тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 65 коп. пені, 391701 (триста дев'яносто одну тисячу сімсот одну) грн. 29 коп. 3% річних, 3351258 (три мільйони триста п'ятдесят одну тисячу двісті п'ятдесят вісім) грн. 29 коп. інфляційних втрат та 72743 (сімдесят дві тисячі сімсот сорок три) грн. 35 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.04.2015.

Головуючий суддя Т.В. Васильченко

Судді О.В. Марченко

В.С. Ломака