РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/2747/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району»

про стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію в розмірі 664 668,76 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Кирищук В.П., за довіреністю

від відповідача: Гамоля О.Ф., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - позивач) до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію в розмірі 664 668,76 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/2747/15-г, розгляд справи призначено на 04.03.2015 р.

04.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву.

У судове засідання 04.03.2015 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/2747/15-г позивач виконав частково.

У судове засідання 04.03.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/2747/15-г відповідач виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 04.03.2015 р. клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 04.03.2015 р. не з'явився, а також у зв'язку із частковим виконанням позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 11.02.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/2747/15-г та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 01.04.2015 р.

26.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові заперечення на відзив.

27.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові заперечення на відзив та письмові пояснення.

У судове засідання 01.04.2015 р. представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 01.04.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2003 р. між АЕК «Київенерго» (в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», далі - позивач, постачальник) та ЖЕО-111 структурним підрозділом Комунального підприємства «Голосіїво-житло» (Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району", далі - відповідач, споживач) було укладено Договір на постачання електричної енергії № 321611 (далі - Договір).

30.05.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої Договір викладено в новій редакції згідно з Додатком 1 до цієї угоди.

З Договору вбачається, що його предметом є продаж електричної енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач, в свою чергу, оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 2.3.3 Договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з п. 2.1 Додатку «Порядок розрахунків» до Договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Позивач у своєму позові зазначає про те, що відповідачем систематично порушуються договірні зобов'язання в частині оплати вартості поставленої електроенергії, внаслідок чого у відповідача за період з 01.05.2014 р. по 01.01.2015 р. виникла заборгованість за використану активну електричну енергію у розмірі 571 156,99 грн.

На підтвердження вищезазначеної заборгованості відповідача позивачем надано копії актів про використану електричну енергію, рахунків, рахунків-розшифровок, актів прийняття-передавання товарної продукції.

Відповідач у своєму письмовому відзиві заперечує, зокрема, проти визначеного позивачем розміру заборгованості з оплати за спожиту активну електричну енергію, у зв'язку з тим, що позивачем, на думку відповідача, в акті про використану електричну енергію за червень 2014 р. по житловому будинку, розташованому за адресою: м. Київ, пр-т. Науки, 86, було вказано значно більше кіловат, ніж фактично спожито, що вплинуло на розмір заборгованості, визначений позивачем.

Крім того, відповідач зазначає, що Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» самостійно проводить розщеплення платежів мешканців житлових будинків, що в свою чергу впливає на порядок перерахування коштів на рахунки постачальників комунальних послуг.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Пунктом 4.1 Договору в первинній редакції встановлено обов'язок відповідача своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за електричну енергію відповідно до встановлених Договором умов та термінів оплати.

Аналогічна умова міститься в п. 2.3.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.05.2014 р., відповідно до якого споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Твердження відповідача щодо зазначення в акті про використану електричну енергію за червень 2014 р. по житловому будинку, розташованому за адресою пр-т. Науки, 86, завищеної кількості спожитих кіловат спростовується Додатком № 4А «Перелік об'єктів КП «ЖЕО-111» Голосіївського району», з якого вбачається, що сторонами було погоджено коефіцієнт обліку 40, що являє собою коефіцієнт трансформації електричної енергії, за яким обсяг спожитої електричної енергії множиться на 40.

Крім того, в матеріалах справи наявний Акт про використану відповідачем електричну енергію за червень 2014 р., який надано відповідачем позивачу, відповідно до умов Договору, в якому також встановлено коефіцієнт 40.

Згідно з Актом про використану електричну енергію за червень місяць 2014 року, наданому відповідачем позивачу, нарахування по зазначеному будинку проводилось виходячи із фактично спожитої енергії помноженої на коефіцієнт 40, в результаті чого позивачем було вірно розраховано обсяг спожитої електричної енергії по зазначеному будинку.

Відповідач заперечує проти позову також з огляду на те, що до рахунків-розшифровок, які додано позивачем до позовної заяви до загального обсягу нарахувань, що виставлені до оплати відповідачу, включено обсяги електричної енергії, які споживаються мешканцями житлових будинків та гуртожитків, які обслуговує відповідач, а також у зв'язку із тим, що в деяких будинках, які перебувають на обслуговуванні відповідача, знаходяться споживачі, які підключені до електромереж після встановлення приладів обліку відповідача та здійснюють розрахунок за електричну енергію самостійно, відповідно до показників індивідуальних приладів обліку, встановлених у цих споживачів.

Проте, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження вищезазначених доводів, а тому вони не беруться до уваги.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про електроенегетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з п. 2.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28, (далі - Правила) користування електричною енергією - споживання електричної енергії з дотриманням споживачем визначених відповідними договорами умов підключення електроустановок споживача до електричних мереж у точці приєднання, умов оплати купованої електричної енергії та режимів споживання електричної енергії для отримання договірних обсягів електричної енергії та величини потужності.

Відповідно до п. 1.3 Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з п. 5.1 Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по оплаті за використану електричну енергію.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи докази заборгованості відповідача перед позивачем та встановлено, що у відповідача існує заборгованість за спожиту електричну енергію за Договором в розмірі 571 156,99 грн., а тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 48 820,45 грн., 3 % річних в розмірі 4 671,60 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 40 019,72 грн.

Відповідач заперечує проти нарахованої пені, 3 % річних та інфляційної складової боргу з огляду на те, що у розрахунку заборгованості не вказано періоди прострочки, що на думку відповідача унеможливлює проведення перевірки правильності проведених розрахунків.

Проте, суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом визначено періоди нарахувань відповідно до умов Договору та приписів чинного законодавства України, а також здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційної складової боргу, та встановлено, що зазначені суми розраховані позивачем вірно. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 48 820,45 грн., 3 % річних в розмірі 4 671,60 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 40 019,72 грн. підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором, з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційної складової боргу, в розмірі 664 668,76 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, будинок 25/2; ідентифікаційний код: 26385463) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305) заборгованість за спожиту активну електричну енергію в розмірі 571 156 (п'ятсот сімдесят одна тисяча сто п'ятдесят шість) грн. 99 коп., пеню в розмірі 48 820 (сорок вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 45 коп., 3 % річних в розмірі 4 671 (чотири тисячі шістсот сімдесят одна) грн. 60 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 40 019 (сорок тисяч дев'ятнадцять) грн. 72 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 293 (тринадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 38 коп.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Суддя О.В. Нечай