ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Справа № 915/430/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, а/с № 34, вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54017

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління Державної служби охорони при УМВС України у Миколаївській області, вул. Шевченка, 52, м. Миколаїв, 54001

про стягнення заборгованості за Договором № РОФ-1198 від 10.10.2013 року у сумі 2 916, 29 грн., у тому числі 2 895, 92 грн. - основного боргу та 20, 37 грн. - пені.

за участю представників сторін:

від позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області: Ревенко Олексій Володимирович, довіреність № 1 від 05.01.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_6, ордер серії МК № 45212 від 08.04.2015 року, договір про надання правової допомоги від 08.04.2015 року;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління державної служби охорони при УМВС України: Павленко Павло Валерійович, довіреність № 19/1-1948 від 23.05.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Договором № РОФ-1198 від 10.10.2013 року у сумі 2 916, 29 грн., у тому числі: 2 895, 92 грн. - основного боргу та 20, 37 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.03.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 14.04.2015 року. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління Державної служби охорони при УМВС України у Миколаївській області. Відстрочено позивачу Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області сплату судового збору до 14.04.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.04.2014 року відмовлено Управлінню Державної служби охорони при УМВС України у Миколаївській області в задоволенні заяви вх. № 6321 від 14.04.2015 року про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та повернуто Управлінню Державної служби охорони при УМВС України у Миколаївській області позовну заяву вх. № 6322/15 від 14.04.2015 року без розгляду.

В судовому засіданні 14.04.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір № РОФ-1198 від 10.10.2013 року оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі Управління Державної служби охорони при УМВС України в Миколаївській області.

Відповідно до умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, що є предметом договору.

17.07.2014 року договір оренди було розірвано за згодою сторін, однак відповідачем не сплачено орендну плату за травень - липень (17 днів) 2014 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 895, 92 грн.

В зв'язку із непогашенням орендарем суми боргу по орендній платі, орендодавцем нараховано пеню в сумі 20, 37 грн.

Із посиланням на вищевикладене та приписи ст. 121 Конституції України, ст. 549, 629 ЦК України, ст. 286, 287 ГК України, ст. 18, 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та на умови Договору представник позивача просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суму основного боргу в розмірі 2 895, 92 грн. визнав, просив суд відмовити в задоволенні пені, а судовий збір покласти на позивача.

Представник третьої особи заперечень до позову не мав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір № РОФ-1198 від 10.10.2013 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі Управління Державної служби охорони при УМВС України в Миколаївській області (арк. 8-10).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі гаражів площею 147, 6 кв.м. (літ.А) та нежитлове приміщення будівлі сторожки площею 7,9 кв.м. (літ. Б), загальною площею 155, 5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (Майно), згідно з планом розміщення орендованого приміщення (додаток 1 до договору оренди), що перебувають на балансі управління Державної служби охорони при УМВС України в Миколаївській області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.07.2013 року і становить за незалежною оцінкою 116 300 грн.

Даний договір підписано сторонами та скріплено печатками.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.2 Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 в редакції змін та доповнень, затверджених постановою КМУ від 14.09.2011 року № 961 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (вересень 2013 року) 1 443, 57 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.4 Договору у разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітнім відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.11 Договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.3 Договору орендар зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету і Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює Орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає Орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Відповідно до п. 10.1 Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 10.10.2013 року до 08.10.2016 року.

Відповідно до п. 10.3 Договору зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 10.6 Договору чинність цього договору припиняється достроково за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 10.10 Договору майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, що є предметом Договору оренди від 10.10.2013 року №РОФ-1198, про що між сторонами було підписано Акт приймання-передавання (арк. 11).

17.07.2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір про дострокове припинення дії договору оренди нерухомого майна від 10.10.2013 року № РОФ-1198, відповідно до якого сторони правочину погодили припинити дію Договору з 08.07.2014 року за згодою сторін (арк. 13).

На виконання умов Договору про дострокове припинення дії договору оренди нерухомого майна від 10.10.2013 року №РОФ-1198, орендар передав, а орендодавець прийняв із строкового платного користування державне нерухоме майно, що було предметом оренди, про що між сторонами було підписано Акт приймання-передавання від 17.07.2014 року (арк. 14).

Відповідачем ФОП ОСОБА_3 не проведено оплату орендної плати до державного бюджету за оренду майном за період з травня 2014 року по 17 липня 2014 року (дата повернення майна орендодавцю). Заборгованість відповідача перед позивачем за період з травня 2014 року по 17 липня 2014 року включно становить 2 895, 92 грн., що підтверджується детальним розрахунком суми заборгованості з орендної плати, який міститься у матеріалах справи (арк. 15).

23.07.2014 року за вих. № 09/857 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про стягнення заборгованості за договором оренди (арк. 17), яка була отримана відповідачем 26.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 18). Доказів направлення відповідачем відповіді на претензію суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, умовами п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітнім.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

При вирішенні спору судом також враховано визнання представником відповідача позову в частині стягнення заборгованості з орендних платежів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати за період з травня 2014 року по 17 липня 2014 року в сумі 2 895, 92 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 20, 37 грн. - пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітнім відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 Договору співвідношенні відноповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення платежу з орендної плати на суму 20, 37 грн. Нарахування пені здійснено позивачем за період з 16.06.2014 року по 17.07.2014 року. Розрахунок пені у сумі 20, 37 грн. здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, та в межах шестимісячного строку. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 16). Отже, нарахування пені в сумі 20, 37 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат у даній справі, то слід зазначити наступне.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.03.2015 року відстрочено позивачу Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області сплату судового збору до 14.04.2015 року.

Станом на 14.04.2015 року позивачем судовий збір за розгляд вимоги майнового характеру в розмірі 1 827 грн. не сплачено.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з наступними змінами у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 44-49 ГПК України, судовий збір в сумі 1 827 грн. підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, а/с № 34, вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54017 ( (р/р 0002, в ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, одержувач УК у м. Миколаєві 22080300, ):

- 2 895, 92 грн. (дві тисячі вісімсот дев'яносто п'ять грн. 92 коп.) - заборгованості з орендної плати;

- 20, 37 грн. (двадцять грн. 37 коп.) - пені.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку 826013, р/р 3002, , одержувач УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за позовом (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області, ):

- 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій інспекції після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 17.04.2015 року

Суддя Е.М. Олейняш