П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоБарбари В.П.,
суддів:Берднік І.С.,Григор'євої Л.І.,Гуля В.С.,
Гуменюка В.І.,Ємця А.А.,Жайворонок Т.Є.,
Колесника П.І.,Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
Потильчака О.І.,Романюка Я.М.,Сеніна Ю.Л.,
Сімоненко В.М.,Шицького І.Б.,

за участю представника Генеральної прокуратури України - Гнатюка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 р. у справі № 916/2439/14 за позовом прокурора Балтського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Балта Енерго», третя особа - Балтська районна рада Одеської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л и:

Заступник Генерального прокурора України у порядку статті 11119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) подав заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 р. у справі № 916/2439/14 із підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень статті 13 Закону України «Про оцінку земель», статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права заявником надано копію постанови Вищого господарського суду України від 2 грудня 2014 р. у справі № 916/2287/14, в якій суд касаційної інстанції висловив протилежну думку та зазначив, що спірний договір укладено з порушенням приписів статті 13 Закону України «Про оцінку земель», а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Крім того, заявником надано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 р. у справі № 6-22189св12, в якій висловлено правову позицію про те, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться обов'язково у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що передбачено статтею 13 Закону України «Про оцінку земель». При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, то договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним у зв'язку із недодержанням сторонами в момент вчинення цього правочину встановленого законом порядку.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28 серпня 2014 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 7 жовтня 2014 р., у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 грудня

2014 р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 7 жовтня 2014 р. і рішення господарського суду Одеської області від 28 серпня 2014 р. залишено без змін.

В основу постанови суду касаційної інстанції покладено висновок про те, що оскільки Податковим кодексом України прямо передбачено можливість і порядок обчислення орендної плати за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, а також встановлено пріоритет норм цього Кодексу у разі наявної суперечності з положеннями інших актів, то до спірних правовідносин слід застосувати саме норми Податкового кодексу України, а не положення частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель».

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23 лютого 2015 р. справу № 916/2439/14 допущено до провадження Верховного Суду України.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 12 березня 2015 р. відкрито провадження у справі № 916/2439/14 щодо перегляду постанови Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 р. у цій справі.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 26 березня 2015 р. закінчено підготовчі дії та призначено справу № 916/2439/14 до розгляду на спільному засіданні Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Генеральної прокуратури України, дослідивши викладені у заяві доводи, Судова палата у господарських справах і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважають, що заява підлягає частковому задоволенню з наведених нижче підстав.

Господарськими судами встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держземагенства в Одеській області від 19 вересня 2013 р.

№ ОД/:01:001/00000050 між Головним управлінням Держземагенства в Одеській області (орендодавець) і ТОВ «Балта Енерго» (орендар) укладено договір оренди землі № 5, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації сонячної електростанції, розташовану на території Балтської міської ради Балтського району Одеської області (за межами населеного пункту). Пунктами 3, 3.1 наказу до проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки встановлено орендну плату у розмірі 12 земельних податків за 1 рік; після проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та затвердження її у встановленому законодавством порядку встановлено річну орендну плату у розмірі 3 % від визначеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 2.1 договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 17,0388 га із земель сільськогосподарського призначення для будівництва та експлуатації сонячної електростанції.

Пунктом 2.4 договору визначено, що нормативну грошову оцінку земельної ділянки не проведено.

Залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель не є обов'язковою, застосувавши до спірних правовідносин норми Податкового кодексу України, які регламентують встановлення земельного податку до розрахунку орендної плати за землі державної власності.

Проте у справах, судові рішення в яких надано заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції зауважив, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться обов'язково у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, викладене вище свідчить про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Судова палата у господарських справах і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходять із такого.

Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843705/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778344/ed_2013_07_04/pravo1/T980161.html?pravo=1> однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778385/ed_2013_07_04/pravo1/T980161.html?pravo=1>» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_11_08/pravo1/T102755.html?pravo=1>.

Частиною 1 пункту 289.1 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_6651/ed_2014_11_08/pravo1/T102755.html?pravo=1> статті 289 Податкового кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_6650/ed_2014_11_08/pravo1/T102755.html?pravo=1> і частиною 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_167/ed_2014_10_20/pravo1/T031378.html?pravo=1>» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_154/ed_2014_10_20/pravo1/T031378.html?pravo=1>»).

Отже, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Проте суд касаційної інстанції у цій справі ототожнив поняття «земельний податок» та «орендна плата за землю», внаслідок чого дійшов безпідставного висновку, що положення частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» щодо обов'язковості проведення нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати суперечать положенням Податкового кодексу України, яким передбачено можливість і порядок обчислення орендної плати за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, оскільки відповідно до пункту 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Водночас згідно з пункту 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відтак, земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування.

Таким чином, Вищий господарський суд України дійшов передчасного висновку, що для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель не є обов'язковою, застосувавши до спірних правовідносин норми Податкового кодексу України, які регламентують встановлення земельного податку, до розрахунку орендної плати за землі державної власності.

За таких обставин постанова Вищого господарського суду України від

24 грудня 2014 р. прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» і керуючись статтями 11123, 11124, 11125 ГПК України (у редакції до 28 березня 2015 р.), Судова палата у господарських справах і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л и:

Заяву заступника Генерального прокурора України задовольнити частково.

Постанову Вищого господарського суду України від 24 грудня 2014 р. у справі № 916/2439/14 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 2 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий В.П. Барбара

Судді:І.С. БерднікН.П. Лященко

Л.І. Григор'єваЛ.І. Охрімчук

В.С. ГульО.І. Потильчак

В.І. ГуменюкЯ.М. Романюк

А.А. ЄмецьЮ.Л. Сенін

Т.Є. Жайворонок В.М. Сімоненко

П.І. Колесник І.Б. Шицький