ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа № 918/240/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - Товариство) до державного підприємства "Проектно-вишукувальний інститут "Рівнедіпроводгосп" (далі - Підприємство), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, про стягнення заборгованості в сумі 305 112 грн. 65 коп.,

за участі представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Бодрягова В.С. за дов. від 24 вересня 2012 року № 16-ад/12,

третьої особи: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2015 року Товариство звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору на відпуск теплової енергії № 1220, укладеного 1 січня 2006 року між комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської обласної ради (правонаступником якого є комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради) та Підприємством, останньому була поставлена теплова енергія. Водночас 4 вересня 2013 року між Компанією та комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради був укладений договір про відступлення права вимоги № 1220-ВПВ, за умовами якого останнє передало позивачу право вимоги до Підприємства про оплату спожитої ним теплової енергії, поставленої відповідачу за вищезазначеним договором на відпуск теплової енергії, в сумі 269 977 грн. 01 коп., а також право вимоги про стягнення з боржника всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням останнім своїх грошових зобов'язань за даною угодою. Оскільки Підприємство взяте на себе зобов'язання за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 щодо оплати вартості теплової енергії виконало лише частково, заборгувавши таким чином Товариству як новому кредиторові 211 968 грн. 32 коп., позивач, посилаючись на статті 525-526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 175, 193, 216-217 Господарського кодексу України (далі -ГК України), просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також 23 201 грн. 67 коп. пені, 55 973 грн. 59 коп. інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 13 969 грн. 07 коп., нарахованих у зв'язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року порушено провадження у справі № 918/240/15, розгляд якої було призначено на 24 березня 2015 року. Цією ж ухвалою до участі в справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради.

У судове засіданні 24 березня 2015 року відповідач та третя особа явку своїх повноважних представників не забезпечили, витребуваних у них судом документів не надали.

У даному засіданні представник позивача надав суду для огляду ряд оригіналів документів, копії яких були додані до позовної заяви. Крім того, представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи надані ним рахунки за послуги теплопостачання, що виставлялись відповідачу у спірний період. Проте після дослідження вказаних рахунків судом було встановлено, що останні не стосуються даного спору, оскільки були виставлені не відповідачу, а іншій особі. У зв'язку з наведеним представник Товариства зобов'язався надати вірні рахунки за теплопостачання на наступне судове засідання.

Водночас останнім не було подано суду витребуваних у позивача доказів, які мають істотне значення для вирішення по суті даного спору, зокрема, оригіналів документів, на підставі яких діє позивач, а також їх належним чином засвідчених копій для долучення до матеріалів справи, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; оригіналу (в судове засідання) договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ; письмових пояснень із зазначенням початкової та кінцевої дати періоду, в якому відповідачу була надана неоплачена теплова енергія; довідки про суму заборгованості відповідача за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 та відсутність погашень останнім спірної суми боргу станом на час розгляду даної справи за підписом відповідальних осіб керівництва та бухгалтерії Товариства; доказів, які підтверджують, що комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради є правонаступником комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської обласної ради; а також доказів належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги третьою особою на користь позивача та заміну кредитора у зобов'язанні щодо оплати поставленої теплової енергії за договором від 1 січня 2006 року № 1220. Будь-яких поважних причин невиконання імперативних вимог ухвал суду представником позивача повідомлено не було.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, зокрема, неявкою представників відповідача та третьої особи, а також неподанням учасниками процесу витребуваних у них документів, ухвалою суду від 24 березня 2015 року розгляд справи було відкладено на 7 квітня 2015 року, а керівникам сторін та третьої особи з метою усунення наведених порушень були направлені відповідні окремі ухвали. Враховуючи те, що в порушення приписів ухвали від 13 березня 2015 року сторони та третя особа не надали суду всіх витребуваних в них документів, ухвалою суду від 24 березня 2015 року явку уповноважених представників сторін та комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради у судове засідання було визнано обов'язковою.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшли письмові пояснення комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 6 квітня 2015 року № 01-13/19 (а.с. 46), в яких третя особа зазначила про законність та обґрунтованість позовних вимог Товариства до відповідача. До вказаних письмових пояснень була долучена витребувана судом копія статуту третьої особи, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також докази повідомлення відповідача про відступлення права вимоги третьою особою на користь позивача та заміну кредитора у зобов'язанні щодо оплати поставленої теплової енергії за договором від 1 січня 2006 року № 1220. Також у даних письмових поясненнях комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради просило суд розглянути справу без участі його уповноваженого представника.

6 квітня 2015 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення позивача від 6 квітня 2015 року № 03-05/397/189 (а.с. 65), в яких Товариство вказало початкову та кінцеву дату періоду, в якому відповідачу була надана неоплачена теплова енергія, визначивши період виникнення спірної заборгованості з листопада 2012 року до квітня 2013 року, а також обґрунтувало розрахунок заборгованості відповідача.

Також до початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшло клопотання позивача від 7 квітня 2015 року № 03-05/329/128 (а.с. 69), в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи ряд витребуваних у нього документів, зокрема, копію статуту Товариства, копію підписаного між сторонами акту звірки взаєморозрахунків за спірним договором, а також копії вірних рахунків, які виставлялись Підприємству у спірний період.

Крім того, до початку даного судового засідання через канцелярію суду надійшов відзив Підприємства на позовну заяву від 6 квітня 2015 року (а.с. 83), в якому останнє визнало суму спірного основного боргу перед позивачем та просило суд зменшити розмір нарахованої Товариством до стягнення суми пені на 90 % у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем Підприємства.

У судовому засіданні 7 квітня 2015 року представник відповідача визнав позовні вимоги Товариства в частині стягнення суми спірного основного боргу та просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем до стягнення суми пені на 90 % з вищенаведених підстав.

Товариство та комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради про дату, час і місце розгляду даної справи були повідомлені належним чином, проте явку своїх повноважних представників у судове засідання 7 квітня 2015 року не забезпечили, витребувані судом документи надали не в повному обсязі. Зокрема, учасниками процесу не було надано суду оригіналу договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ.

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 24 березня 2015 року явку уповноважених представників сторін та третьої особи у судове засідання було визнано обов'язковою у зв'язку з неподанням ними витребуваних судом документів, відсутність яких унеможливлювала здійснення повного, всебічного та неупередженого розгляду даної справи.

У той же час до початку розгляду справи по суті учасники процесу надали суду документи, необхідні для її об'єктивного, неупередженого та всебічного розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Зі змісту даної норми вбачається, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника з урахуванням обставин конкретної справи можуть бути відхилені виходячи з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1-5 статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

У разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду представника позивача, якщо його присутність було визнано обов'язковою, суд вправі притягти позивача до відповідальності, встановленої пунктом 5 статті 83 ГПК України, або залишити позов без розгляду, або вжити обох цих заходів одночасно, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено частиною першою статті 90 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 3.9.2, 3.9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова).

У той же час суд не вбачає необхідності скористатися вищезазначеними правами, а також правом на відкладення розгляду справи, оскільки у матеріалах даної справи наявні всі документи, необхідні для повного, всебічного та неупередженого її розгляду, у зв'язку з чим фактично відпала необхідність заслуховування пояснень представників позивача та третьої особи.

За таких обставин, беручи до уваги те, що учасники процесу надали всі документи, необхідні для повного й всебічного розгляду даного спору, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи та на підставі статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представників Товариства та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 січня 2006 року між Підприємством та комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської обласної ради (правонаступником якого є комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради) був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1220, за умовами якого останнє зобов'язалося надавати споживачеві теплову енергію, а Товариство, у свою чергу, - прийняти та оплатити її за встановленими тарифами в терміни, передбачені даною угодою (а.с. 7-10).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1.4 цього договору теплова енергія подається споживачу за адресою: місто Рівне, вулиця Кавказька, 7.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно загальних відомостей про об'єкти споживача, що є невід'ємною частиною договору від 1 січня 2006 року № 1220, загальна площа об'єкту відповідача - адміністративного приміщення, розташованого за адресою: місто Рівне, вулиця Кавказька, 7, становить 3 153,1 м2 (а.с. 10).

Споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 днів з дня отримання рахунку. При цьому споживач самостійно отримує рахунок до 5-го числа кожного наступного місяця. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (пункти 5.3-5.4 договору).

Судом також встановлено, що на виконання умов вищезазначеного правочину третя особа протягом листопада 2012 року - квітня 2013 року належним чином виконала свій обов'язок по поставці відповідачу теплової енергії. Дана обставина підтверджена матеріалами справи та не заперечувалася представником Підприємства у судовому засіданні 7 квітня 2015 року.

Про належне виконання третьою особою своїх зобов'язань за цим договором щодо відпуску теплової енергії також свідчить відсутність з боку Підприємства претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія підписаного між Товариством та третьою особою договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ, за умовами якого остання передала позивачу право вимоги до Підприємства про оплату спожитої ним теплової енергії, поставленої відповідачу за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 року, в сумі 269 977 грн. 01 коп. (а.с. 11).

З метою огляду даного правочину та перевірки відповідності його копії оригіналу, ухвалами суду від 13 березня 2015 року та від 24 березня 2015 року у позивача був витребуваний для огляду в судовому засіданні оригінал договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ. Проте в порушення імперативних вимог наведених ухвал Товариство не надало суду оригіналу даної угоди.

Водночас у судовому засіданні 7 квітня 2015 року представник відповідача визнав факт укладення договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ. Крім того, даний факт був визнаний і контрагентами цього правочину - Товариством та третьою особою, що вбачається зі змісту поданих ними письмових пояснень по суті спору (а.с. 46, 65). Вказана обставина додатково підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема, поданою третьою особою копією реєстру відправленої кореспонденції, який свідчить про повідомлення відповідача про відступлення права вимоги третьою особою на користь позивача та заміну кредитора у зобов'язанні щодо оплати поставленої теплової енергії за договором від 1 січня 2006 року № 1220, а також копією підписаного між сторонами акту звіряння взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію від 6 квітня 2015 року № 138 (а.с. 76), який містить посилання на договір про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відтак, оскільки в суду не виникає сумніву щодо достовірності факту укладення між позивачем та третьою особою договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ, добровільності визнання цього факту учасниками процесу, а також відповідності наданої позивачем належним чином засвідченої копії даного правочину його оригіналу, суд на підставі частини 1 статті 35 ГПК України дійшов висновку про те, що вищезазначені обставини є встановленими та не потребують доказування.

Вищезазначений договір підписаний повноважними представниками Товариства та комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, а також скріплений печатками цих суб'єктів господарювання.

За умовами пункту 1.2 вказаної угоди крім передачі права вимоги оплати спожитої теплової енергії за зобов'язаннями по договору на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 року, до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків за прострочення виконання зобов'язання споживачем, включаючи вимоги щодо стягнення заборгованості, штрафних та фінансових санкцій, заявлених у судовому порядку, та на підставі фактичного надання таких послуг, що підтверджується обліком по реалізації теплової енергії.

Крім передачі права вимоги, визначеного пунктом 1.1 даного договору, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права та обов'язки первісного кредитора і стає стороною в договорі на відпуск теплової енергії, який укладений між первісним кредитором та споживачем (пункт 1.3 даного правочину).

Відповідно до пункту 3.1 цієї угоди первісний кредитор зобов'язується у термін до 10 вересня 2013 року передати новому кредитору оригінали документів, які підтверджують права та обов'язки за договором на відпуск теплової енергії та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з пунктом 3.2 наведеної угоди відступлення права вимоги та передача прав і обов'язків по договору на відпуск теплової енергії вважається здійсненою після фактичної передачі документів, зазначених у пункті 3.1 цього договору. Передача документів оформляється актом приймання-передачі із зазначенням переліку переданих документів.

Первісний кредитор зобов'язаний протягом 20 днів з моменту підписання договору належним чином повідомити споживача про відступлення права вимоги та заміну сторони в зобов'язанні, а також про права вимоги нового кредитора щодо стягнення боргу, штрафних та фінансових санкцій за прострочення виконання зобов'язання (пункт 3.угоди).

За умовами пункту 7.1 даного правочину останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Враховуючи положення пункту 3.1 зазначеного договору, ухвалою суду від 13 березня 2015 року у позивача були витребувані, зокрема, рахунки за послуги теплопостачання, що виставлялись відповідачу у спірний період.

На виконання вимог суду 24 березня 2015 року через канцелярію суду надійшло клопотання Товариства від 24 березня 2015 року № 03-05/322/123 (а.с. 19), до якого були долучені рахунки за послуги теплопостачання (а.с. 26-33). Водночас при дослідженні матеріалів справи судом було встановлено, що в порушення вимог вищезазначеної ухвали суду позивачем були надані рахунки, що виставлялися не відповідачу за спірним договором, а іншій особі, яка не є учасником даного процесу, - Рівненському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституту "Рівнеагропроект" за договором від 16 березня 2004 року № 1124. Факт надання Товариством рахунків, що не стосуються спору у даній справі, відображений у протоколі судового засідання від 24 березня 2015 року (а.с. 35).

У той же час в процесі розгляду справи позивачем були надані копії вірних рахунків, що виставлялись відповідачу у спірній період на оплату теплової енергії, поставленої за договором від 1 січня 2006 року № 1220 (77-82). Зі змісту зазначених рахунків вбачається, що у листопаді 2012 року Підприємству була поставлена теплова енергія на суму 176 285 грн. 12 коп., у грудні 2012 року - на суму 54 161 грн. 58 коп., у січні 2013 року - на суму 52 895 грн. 70 коп., у лютому 2013 року - на суму 44 577 грн. 06 коп., у березні 2013 року - на суму 42 696 грн. 32 коп., у квітні 2013 року - на суму 24 775 грн. 08 коп.

Судом встановлено, що на виконання умов договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ 4 вересня 2013 року позивач та третя особа склали та підписали відповідний акт прийому-передачі документів (а.с. 25).

Крім того, на виконання умов цього правочину листом від 10 вересня 2013 року № 02-02/2862 третя особа письмово повідомила Підприємство про відступлення Товариству права вимоги до відповідача за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220, в сумі 269 977 грн. 01 коп. (а.с. 24). Факт повідомлення Підприємства про заміну кредитора у вищезазначеному зобов'язанні також підтверджується копією відповідного реєстру відправлення кореспонденції (а.с. 63-64).

Однак всупереч умовам договору відповідач взятий на себе обов'язок по оплаті вартості теплової енергії, поставленої у спірний період, виконав лише частково, заборгувавши таким чином Товариству як новому кредитору 211 968 грн. 32 коп. Даний факт додатково підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту звіряння взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію від 6 квітня 2015 року № 138 (а.с. 76).

Враховуючи вищезазначене, а також беручи до уваги наявні у матеріалах справи документи, судом встановлено, що спірна заборгованість відповідача виникла на підставі договору на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220, право вимоги якої було передано Товариству за договором про відступлення права вимоги від 4 вересня 2013 року № 1220-ВПВ. Про наявність заборгованості Підприємства перед Товариством саме за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 було зазначено самим позивачем у тексті його позовної заяви (а.с. 2).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У той же час пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України унормовано, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача перед Товариством як новим кредитором за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220, яка складає 211 968 грн. 32 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, не заперечується відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги Товариства про стягнення з Підприємства вказаної суми грошових коштів. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо своєчасної оплати вартості наданих йому послуг щодо відпуску теплової енергії, позивач просив суд стягнути з Підприємства 23 201 грн. 67 коп. пені, нарахованої на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 березня 2014 року по 7 вересня 2014 року, з яких: 2 636 грн. 11 коп. - пеня, нарахована з 11 березня 2014 року по 10 квітня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 340 грн. 14 коп. - пеня, нарахована з 11 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 124 грн. 28 коп. - пеня, нарахована з 15 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 3 107 грн. 07 коп. - пеня, нарахована з 16 квітня 2014 року по 10 травня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 3 852 грн. 77 коп. - пеня, нарахована з 11 травня 2014 року по 10 червня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 3 728 грн. 49 коп. - пеня, нарахована з 11 червня 2014 року по 10 липня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 745 грн. 70 коп. - пеня, нарахована з 11 липня 2014 року по 16 липня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 163 грн. 53 коп. - пеня, нарахована з 17 липня 2014 року по 17 липня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 3 924 грн. 72 коп. - пеня, нарахована з 18 липня 2014 року по 10 серпня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп., 4 578 грн. 85 коп. - пеня, нарахована з 11 серпня 2014 року по 7 вересня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. Розрахунок заявлених до стягнення позивачем сум вказаної неустойки наявний у матеріалах даної справи (а.с. 13).

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3.3 договору на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також трьох процентів річних від простроченої суми та сплати основного боргу з урахуванням індексу інфляції.

Водночас відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже було зазначено, відповідно до умов договору на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 днів з дня отримання рахунку. Термін внесення платежів - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

З огляду на вищевикладені нормативні приписи чинного законодавства та умови договору на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220, а також враховуючи відсутність у даному правочині приписів щодо збільшення встановленого статтею 232 ГК України граничного терміну нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, суд дійшов висновку про те, що нарахування пені за неналежне виконання Підприємством своїх грошових зобов'язань щодо своєчасної оплати теплової енергії на суму 28 681 грн. 22 коп., поставленої у листопаді 2012 року, можливе у період з 11 грудня 2012 року (перший день прострочення платежу) по 11 червня 2013 року (дата спливу граничного шестимісячного строку, встановленого статтею 232 ГК України); теплової енергії на суму 54 161 грн. 58 коп., поставленої у грудні 2012 року, - у період з 11 січня 2013 року (перший день прострочення платежу) по 11 липня 2013 року (дата спливу граничного шестимісячного строку, встановленого статтею 232 ГК України); теплової енергії на суму 52 895 грн. 70 коп., поставленої у січні 2013 року, - у період з 11 лютого 2013 року (перший день прострочення платежу) по 11 серпня 2013 року (дата спливу граничного шестимісячного строку, встановленого статтею 232 ГК України); теплової енергії на суму 44 577 грн. 06 коп., поставленої у лютому 2013 року, - у період з 11 березня 2013 року (перший день прострочення платежу) по 11 вересня 2013 року (дата спливу граничного шестимісячного строку, встановленого статтею 232 ГК України); теплової енергії на суму 42 696 грн. 32 коп., поставленої у березні 2013 року, - у період з 11 квітня 2013 року (перший день прострочення платежу) по 11 жовтня 2013 року (дата спливу граничного шестимісячного строку, встановленого статтею 232 ГК України); теплової енергії на суму 24 775 грн. 08 коп., поставленої у квітні 2013 року, - у період з 11 травня 2013 року (перший день прострочення платежу) по 11 листопада 2013 року (дата спливу граничного шестимісячного строку, встановленого статтею 232 ГК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 ГПК України, приймаючи рішення, господарський суд має право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог виключно як право, а не обов'язок позивача.

Отже, враховуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, пунктом 2 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов та відповідного клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог на власний розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Водночас право позивача на зміну предмета або підстави позову, передбачене частиною 4 статті 22 ГПК України, може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.12 Постанови.

Враховуючи той факт, що позивачем не було подано відповідної заяви про зміну позовної вимоги щодо нарахування спірних сум пені, зокрема, щодо зміни періоду їх нарахування, суд позбавлений можливості вийти за межі періодів, визначених Товариством у позовній заяві, та здійснює розгляд позовних вимог у межах початкових та кінцевих дат їх нарахування, визначених самими позивачем.

За таких обставин, зважаючи на зазначені у розрахунку Товариства дати нарахування вказаної штрафної санкції, які виходять за межі встановленого статтею 232 ГК України граничного строку можливості такого нарахування, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з Підприємства 23 201 грн. 67 коп. пені, нарахованої на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 березня 2014 року по 7 вересня 2014 року, є необґрунтованою та такою, що суперечить нормативним приписам чинного законодавства.

Відтак, у задоволенні позовної вимоги Товариства до Підприємства про стягнення 23 201 грн. 67 коп. пені слід відмовити.

З огляду на викладене, а також зважаючи на встановлену відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги Товариства про стягнення з Підприємства нарахованої суми пені, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду по суті клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення суми даної неустойки.

Також у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 щодо своєчасної оплати вартості поставленої теплової енергії, Товариство, як новий кредитор, на підставі статті 625 ЦК України просило суд стягнути з Підприємства три проценти річних в сумі 13 969 грн. 07 коп., нараховані з 11 грудня 2012 року по 26 січня 2015 року на відповідні суми основного боргу (з урахуванням часткових погашень Підприємством суми основного боргу) відповідно до наданого позивачем розрахунку до позовної заяви (а.с. 14).

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас з вищезазначеного розрахунку трьох процентів річних, який міститься у матеріалах справи, вбачається, що останній був здійснений без урахування приписів чинного законодавства, а саме статей 251-255, 599 ЦК України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України встановлено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

З наданого Товариством розрахунку трьох процентів річних вбачається, що відповідні суми заявлених до стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання були обчислені позивачем без врахування днів, в яких фактично мало місце часткове погашення відповідачем суми основного боргу по кожному спірному періоду.

З вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що обґрунтована до стягнення з відповідача сума трьох процентів річних, з урахуванням вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства, складає 13 962 грн. 40 коп., з яких: 73 грн. 08 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 28 681 грн. 22 коп. у період з 11 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року; 211 грн. 08 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 82 842 грн. 80 коп. у період з 11 січня 2013 року по 10 лютого 2013 року; 312 грн. 38 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 135 738 грн. 50 коп. у період з 11 лютого 2013 року по 10 березня 2013 року; 459 грн. 43 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 180 315 грн. 56 коп. у період з 11 березня 2013 року по 10 квітня 2013 року; 549 грн. 89 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 223 011 грн. 88 коп. у період з 11 квітня 2013 року по 10 травня 2013 року; 631 грн. 35 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 1 травня 2013 року по 10 червня 2013 року; 610 грн. 98 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 червня 2013 року по 10 липня 2013 року; 631 грн. 35 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 липня 2013 року по 10 серпня 2013 року; 631 грн. 35 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 серпня 2013 року по 10 вересня 2013 року; 610 грн. 98 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 вересня 2013 року по 10 жовтня 2013 року; 631 грн. 35 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 жовтня 2013 року по 10 листопада 2013 року; 610 грн. 98 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 листопада 2013 року по 10 грудня 2013 року; 631 грн. 35 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 грудня 2013 року по 10 січня 2014 року; 244 грн. 39 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 247 786 грн. 96 коп. у період з 11 січня 2014 року по 22 січня 2014 року; 20 грн. 08 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 244 254 грн. 10 коп. у період з 23 січня 2014 року по 23 січня 2014 року; 361 грн. 36 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 244 254 грн. 10 коп. у період з 24 січня 2014 року по 10 лютого 2014 року; 40 грн. 15 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 244 254 грн. 10 коп. у період з 11 лютого 2014 року по 12 лютого 2014 року; 19 грн. 62 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 13 лютого 2014 року по 13 лютого 2014 року; 490 грн. 59 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 14 лютого 2014 року по 10 березня 2014 року; 608 грн. 33 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 березня 2014 року по 10 квітня 2014 року; 78 грн. 49 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 квітня 2014 року по 14 квітня 2014 року; 19 грн. 62 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 15 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року; 490 грн. 59 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 16 квітня 2014 року по 10 травня 2014 року; 608 грн. 33 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 травня 2014 року по 10 червня 2014 року; 588 грн. 71 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 червня 2014 року по 10 липня 2014 року; 117 грн. 74 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 липня 2014 року по 16 липня 2014 року; 19 грн. 62 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 17 липня 2014 року по 17 липня 2014 року; 470 грн. 97 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 18 липня 2014 року по 10 серпня 2014 року; 412 грн. 10 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 238 754 грн. 10 коп. у період з 11 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року; 192 грн. 13 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 233 754 грн. 10 коп. у період з 1 вересня 2014 року по 10 вересня 2014 року; 576 грн. 38 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 233 754 грн. 10 коп. у період з 11 вересня 2014 року по 10 жовтня 2014 року; 595 грн. 59 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 233 754 грн. 10 коп. у період з 11 жовтня 2014 року по 10 листопада 2014 року; 461 грн. 10 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 233 754 грн. 10 коп. у період з 11 листопада 2014 року по 4 грудня 2014 року; 19 грн. 13 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232 754 грн. 10 коп. у період з 5 грудня 2014 року по 5 грудня 2014 року; 76 грн. 52 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 232 754 грн. 10 коп. у період з 6 грудня 2014 року по 9 грудня 2014 року; 18 грн. 06 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 219 754 грн. 10 коп. у період з 10 грудня 2014 року по 10 грудня 2014 року; 18 грн. 00 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 218 968 грн. 32 коп. у період з 11 грудня 2014 року по 11 грудня 2014 року; 539 грн. 92 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 218 968 грн. 32 коп. у період з 12 грудня 2014 року по 10 січня 2015 року; 18 грн. 00 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 218 968 грн. 32 коп. у період з 11 січня 2015 року по 11 січня 2015 року; 17 грн. 42 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 211 968 грн. 32 коп. у період з 12 січня 2015 року по 12 січня 2015 року; 243 грн. 91 коп. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 211 968 грн. 32 коп. у період з 13 січня 2015 року по 26 січня 2015 року.

Відтак, стягненню з Підприємства підлягає сума трьох процентів річних у розмірі 13 962 грн. 40 коп. Водночас у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 6 грн. 67 коп. слід відмовити.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням Підприємством своїх зобов'язань за договором на відпуск теплової енергії від 1 січня 2006 року № 1220 щодо своєчасної оплати вартості поставленої теплової енергії, Товариство, як новий кредитор, на підставі статті 625 ЦК України також просило суд стягнути з відповідача 55 973 грн. 59 коп. інфляційних втрат, нарахованих з грудня 2012 року по січень 2015 року на відповідні суми основного боргу відповідно до наданого позивачем розрахунку до позовної заяви (а.с. 14).

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить положенням договору, позовна вимога про стягнення з Підприємства вказаної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин вказаний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Проектно-вишукувальний інститут "Рівнедіпроводгосп" (33013, місто Рівне, вулиця Кавказька, будинок 7, кімната 312, ідентифікаційний код: 33167357) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок 27, ідентифікаційний код: 36598008) 211 968 (двісті одинадцять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 32 коп. основного боргу, 55 973 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 59 коп. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 13 962 (тринадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 40 коп. а також 5 638 (п'ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 08 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14 квітня 2015 року

Суддя Є.В. Павленко