ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 р. Справа №917/336/15

за позовом Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, вул. Авіаторська,52, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 37500, АДРЕСА_1, 2

про викладення пунктів договору в редакції позивача

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Крамаренко В.В. дов. №1 від 19.12.2013 року

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні 16.04.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про:

1. врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору № 431 від 05.12.2014р.;

2. викладення п. 13.1 Договору №431 від 05.12.2014 в редакції позивача, а саме: "13.1 Об'єм Стічних вод, що надходять до систем водовідведення Виконавця, визначається за показниками приладів і засобів обліку стічних вод, а при їх відсутності визначається наступним чином:

- за кількістю Води питної, що надходить із системи централізованого питного водопостачання та інших джерел водопостачання (свердловина, річка, озеро, тощо).;

- відповідно до п. 4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008 року щодо визначення обсягів дощових, талих Стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку №4 до Договору.";

3. викладення Додатку №4 в редакції позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце дату та час його проведення повідомлявся належним чином, однак на момент розгляду справи докази направлення відповідачу ухвали від 24.03.2015 року до суду не повернулися. Попередня ухвала суду від 23.02.2015 року, яка направлялася відповідачу на фактичну адресу проживання: АДРЕСА_1, була отримана відповідачем , про що свідчить поштове повідомлення про отримання ухвали суду в матеріалах справи. В запереченнях на позовну заяву відповідач просив суд проводити слухання по справі за його відсутності.

16.03.2015 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що належне йому приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_2 не підпадає під дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України затверджених наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190 (а саме п. 4.10 Правил), оскільки на території, прилеглій до будинку АДРЕСА_2 відсутні дощозбірники і колодязі, на мережах водовідведення, а стічні води даної категорії витікають у ґрунт.

Також відповідач повідомляє, що до балансу, який було надано для затвердження тарифів до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг всі витрати на об'єми стічних вод, що утворюються в наслідок випадання атмосферних опадів, вже внесені в тарифи.

Крім того, відповідач зазначає, що за його заявою на даний час в Полтавському обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України розглядається справа про порушення позивачем антимонопольного законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Відповідно до статуту Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради (позивач) дане підприємство створено Лубенською міською радою з метою задоволення міських та суспільних потреб шляхом систематичного здійснення діяльності з надання послуг з водопостачання та водовідведення було створено (арк.с.19-27).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (відповідач) є власником магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що приєднаний до систем водопостачання і водовідведення.

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір № 431 від 05.12.2014р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення з додатками № 1, №2, № 3, № 4 (далі - Договір); (арк. с. 10-14).

05.02.2015 року від відповідача надійшов протокол розбіжностей до проекту договору №431 про надання послуг з водопостачання та водовідведення в якому було запропоновано виключити п. 13.1 абзац 2 договору та Додаток №4. до договору (арк. с. 15).

Спір у сторін виник стосовно редакції п. 13.1 договору та додатку № 4 до нього.

Позивач в договорі пункт 13.1. виклав в наступній редакції:

" 13.1 Об'єм стічних вод, що надходять до систем водовідведення Виконавця, визначається за показниками приладів і засобів обліку стічних вод, а при їх відсутності визначається наступним чином:

- за кількістю Води питної, що надходить із систем централізованого питного водопостачання та інших джерел водопостачання (свердловина, річка, озеро, тощо);

- відповідно до п. 4.10 Наказу Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року щодо визначення обсягів дощових, талих Стічних вод, що потрапили до системи каналізації з площі території, яка визначена в додатку № 4 до Договору".

В додатку № 4 до договору зазначено, що обсяги водовідведення на скид дощових стічних вод у систему каналізації м. Лубни розрахункові, згідно з площею земельної ділянки абонента за видом поверхні; за результатом обстеження встановлена загальна площа 0,0176 га.

Не погодившись з запереченнями відповідача позивач звернувся до господарського суду з даним позовом для врегулювання вказаних розбіжностей.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За приписами п.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим, для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 ГК України).

Відповідно до ст. 187 Господарського Кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Згідно ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10.01.2002, № 2918-III (із змінами та доповненнями) послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем.

Тобто, укладання спірного договору є обов`язковим для сторін в силу закону.

Статтею 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах державного управління і регулювання відносин у сфері питної води та питного водопостачання, додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб'єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" укладення договору між підприємством водопостачання та споживачем на надання послуг з водопостачання є обов'язковим. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (Правила № 190), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Правила № 190 є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до пункту 5.1 Правил № 190 користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Згідно з пунктом 3.14 Правил № 190 у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках, кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж центрального водопостачання та з інших джерел.

Пунктом 5.29 Правил № 190 встановлено, що у разі відсутності засобів обліку стічних вод їх облік здійснюється такими методами:

1) за допомогою засобів обліку на водозаборах;

2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах;

3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору;

4) на підставі витрат води на технологічні потреби;

5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення.

Метод визначення кількості стічних вод встановлюється виробниками.

Якщо кількість стічних вод визначається одним із методів, зазначених у цьому пункті Правил, що зафіксовано договором або двостороннім актом між виробником та споживачем на обумовлений термін, то споживач протягом цього терміну може не надавати виробнику таких даних.

Вказана норма Правил № 190 містить вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Тобто позивач у Договорі може передбачити перелік методів визначення кількості стічних вод лише в межах визначених підпунктами 1 - 5 пункту 5.29 Правил № 190.

Запропонований позивачем у спірному пункті 13.1. договору порядок розрахунку об'ємів поверхневих стічних вод згідно п.4.10. Правил №190 не може застосовуватися у відносинах, які виникають між сторонами даного позову за договором також з наступних підстав.

Пункт 4.10. Правил №190 знаходяться у розділі IV цих Правил "Приєднання об'єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення", який регулює питання, пов'язані з приєднанням споживачів (замовників) до систем централізованого водопостачання та водовідведення.

Для приєднанням до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови (абз.1 п.4.1. Правил №190).

Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску (абз.7 п.4.1. вказаних Правил).

Зі змісту розділу IV вказаних Правил витікає, що пункт 4.10. (який знаходиться у цьому розділі) визначає алгоритм визначення об'єму поверхневих стічних вод, для застосування цих даних при приєднанні споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення, зокрема, для визначення потужностей споруд та пропускної спроможності мереж каналізації, що необхідно при проектуванні та будівництві відповідних об'єктів.

Крім того, за формулою, встановленою в пункті 4.10. Правил № 190 підлягає визначенню середньорічний об'єм стічних вод, який встановлюється в тому числі за метеорологічними даними, які беруться за весь рік.

Разом з цим, питання, пов'язані з обліком, в тому числі прийнятих стоків, регулюються розділом V Правил №190, який має назву "Система обліку водопостачання та водовідведення".

Відповідно до п.5.1 Правил №1 90 облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

В разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж центрального водопостачання та з інших джерел (п.3.14 Правил №190 ).

Виключний перелік методів здійснення обліку стічних вод у разі відсутності засобів обліку цих вод, визначений пунктом 5.29 Правил № 190.

Аналогічна правова позиція відносно здійснення обліку стічних вод за відсутності засобів обліку цих вод викладена у постанові Верховного Суду України від 29.04.2014р. у справі № 3-13гс14 (справа № 905/1078/13-г). В даній постанові Верховний Суд України зазначив, що в аналогічних випадках обчислення об'єму стічних вод за формулою, викладеною в п. 4.10 Правил № 190, не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Судом також відхиляються вимоги про викладення додатку № 4 в редакції позивача, оскільки ці вимоги є взаємопов'язаними з попередніми, оскільки даний додаток складений до п.13.1 Договору, в укладенні якого судом відмовлено.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 17.04.2015р.

Суддя Тимощенко О.М.