ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р.Справа № 922/1665/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Сітаро О.В. (дов. № 01-42юр/1655 від 02.03.2015 року);

відповідача - Віловський А.П. (дов. № 03-01/02-13 від 06.01.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (надалі - позивач) 20.03.2015 року звернулася до господарського суду Харківської області із позовом до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 6881,25 грн. , що складається з заборгованості за електричну енергію в розмірі 5465,51 грн. (де 4554,59 грн. - тарифна складова та 910,92 грн. - ПДВ 20%); суму трьох відсотків річних - 56,69 грн; пеню в розмірі 473,42 грн., інфляційні втрати - 885,63 грн. До стягнення також заявлені понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього обов'язків за Договором про постачання електричної енергії № 067140 від 24.12.2010 року, в частині повної та своєчасної оплати електричної енергії за грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року, поставленої останньому позивачем, в якості правових підстав позову вказує на норми ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 276 ГК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.03.2013 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 06.04. 2015 року.

03.04.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 13269), у якому останній визнав суму основного бору, а щодо нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат вказує на те, що наведені суми включають кошти, які вже стягнуті господарським судом Харківської області рішеннями у справах №922/2621/14, №922/4241/14, №922/4682/14, у зв'язку із чим у цій частині проти позову заперечує.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Через канцелярію суду надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач в призначеному судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості з вартості електричної енергії за грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року визнав, проте, проти заявлених до стягнення суму пені, 3 % річних та індексу інфляції заперечує, посилаючись на те, що вказана пеня, 3 % річних та інфляційні вже стягнуто рішеннями господарського суду Харківської області у справах №922/2621/14, №922/4241/14, №922/4682/14.

Разом з тим, судових рішень у вищевказаних справах представник відповідача до суду не надав.

У відповідності до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.04.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

24 грудня 2010 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник) та Головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій Харківської обласної державної адміністрації (споживач) укладено договір № 067140 про постачання електричної енергії (далі-Договір), відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною.

У зв'язку зі зміною назви споживача, згідно розпорядження Харківської обласної державної адміністрації № 514 від 21.08.2012 року сторони уклали Додаткову угоду до Договору № 06-7140 від 14.12.2010 року, відповідно до п 1.1 якої в преамбулі договору та всіх додатках, які є невід'ємною частиною договору, найменування споживача "Головне управління з питань НС ОДА" замінили на найменування споживача "Департамент цивільного захисту Харківської ОДА" (відповідач).

Зазначений договір пролонгований на відповідно умов Договору, а саме п.9.4 .

Пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6,7 Договору, відповідно до Додатку № 1 "Договірні величини електроспоживання".

Також відповідно до п. 2.3.3 Договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 «Порядок розрахунків».

В додатках до Договору (а.с. 17-19) сторони погодили порядок розрахунків, перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунку за спожиту електричну енергію тощо.

Згідно п. 5 Додатку № 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.

Також, відповідно до п. 5 Додатку № 2 до Договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії та оплатити цей рахунок протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за вищевказаним Договором виконав належним чином та поставив відповідачу у грудні 2014 року та січні-лютому 2015 року електричну енергію (а.с. 34-43).

Разом з цим, як стверджує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за спірним Договором не виконав, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем яка станом на 01.03.2015 року складає 6884,25 грн. (з яких заборгованість за електричну енергію в розмірі 5465,51 грн. (де 4554,59 грн. - тарифна складова та 910,92 грн. - ПДВ 20%); сума 3% річних - 56,69 грн; пеня в розмірі 473,42 грн., інфляційні втрати - 885,63 грн.

Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою для захисту у судовому порядку своїх порушених прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 5465,51 грн. заборгованості з вартості електричної енергії підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до приписів ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ст..627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч.1 ст. 714 ЦК України).

У відповідності до вимог приписів ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 2 ст. 275 ГК України встановлено, що окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Факт наявності у відповідача заборгованості з вартості електричної енергії за грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов Договору, тобто доказів сплати позивачу заборгованості з вартості електричної енергії в розмірі 5465,51 грн. суд дійшов висновку, що позовні вимоги АК "Харківобленерго" в частині стягнення 5465,51 грн. заборгованості з вартості електричної енергії за грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 473,42 грн., 3% річних в сумі 56,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 885,63 грн.

Разом з цим, відповідач заперечує проти нарахованих позивачем пені, інфляційних та трьох процентів річних, зазначаючи при цьому про те, що до періоду їх обчислення у даному позові позивач включив також і періоди нарахування, які розглядалися господарським судом Харківської області у інших справах, зокрема, у справах №922/2621/14, № 922/4241/14 та № 922/4682/14, але в матеріалах справи не міститься таких доказів, оскільки належним чином завірені копії рішень, на які вказує відповідач, до суду надано не було.

Окрім того, відповідачем не було надано до суду свого контррозрахунку пені, інфляційних та трьох процентів річних та не вказано які саме суми та за які періоди, що стягнуті наведеними рішеннями суду, були включені позивачем до розрахунку.

Пунктом 4.2.1 Договору, встановлений порядок нарахування пені, 3 % річних та індексу інфляції.

Розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця (пункт 1 порядку розрахунків для бюджетних установ та організацій).

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі висталеного постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних дні з дня його отримання (пункт 5 додатку № 2 Порядок розрахунків).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6 Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з прострочення суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання (грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року), відповідно до якого належною до сплати сумою є 473,42 грн. пені.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем суми пені у розмірі 473,42 грн., суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам Договору.

Враховуючи встановлення факту прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання перед позивачем за договором, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3 % річних в та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до листа №62-97р Верховного суду України від 03 квітня 1997 року, при визначенні періоду розрахунку інфляційних втрат, необхідно враховувати порядок застосування індексів інфляції. Згідно вказаного порядку, період нарахування визначається наступним чином. Якщо прострочка виникла до 16 числа місяця, то розрахунок здійснюється з урахуванням індексу інфляції цього місяця, а якщо прострочка виникла з 16 числа місяця, то розрахунок здійснюється без урахування цього місяця. За аналогією, якщо заборгованість погашена до 16 числа місяця, тоді індекс інфляції цього місяця не враховується, а якщо погашення заборгованості мало місце після 16 числа місяця, тоді враховується.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України визначає рівень знецінення національної грошової одиниці Украни. Відповідні індекси щомісячно розраховуються і публікуються в офіційних виданнях ЗМІ, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр».

Як свідчать матеріали справи, період нарахування з 01.12.2014 року до 01.03.2015 року розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначений вірно, у відповідності до вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 56,69 грн. та інфляційних втрат в розмірі 885,63 грн.

Наведені обставини є підставою для повного задоволення заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 49 ГПК України відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1827,00 грн. покладаються на відповідача, з вини якого даний спір доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, вул. Салтівське шосе, 73, , п/р 690 ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; :

- на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, код 00131954) - 5465,51 грн. заборгованості з вартості електричної енергії (що складається з: 4554,59 грн. - тарифна складова та 910,92 грн. 20 % ПДВ);

- на п/р 5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» ,м.Київ, МФО 380805, код 00131954 - 473,42 грн. пені; 56,69 грн. 3 % річних; 885,63 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 14.04.2015 року

Суддя О.О. Ємельянова