КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/587/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Ропій Л.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Каплі А.С. - дов. №221 від 17.10.2014 р.

від відповідача Бортник Л.В. - дов. №26 від 23.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Страхове товариство «Іллічівське»

на рішення господарського суду міста Києва

від 02.02.2015 р. (суддя Мудрий С.М.)

у справі №910/587/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

(далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»)

до Приватного акціонерного товариства

«Страхове товариство «Іллічівське»

(далі - ПрАТ «СТ «Іллічівське»)

про відшкодування шкоди в порядку регресу 18 063,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. у справі №910/587/15-г позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» страхове відшкодування в розмірі 17 681,02 грн. та судовий збір в розмірі 1 775,84 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 12 929,14 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що місцевим судом не з'ясовано питань наявності права Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» (далі - ТОВ «Ілта») як страхувальника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (далі - ТзДВ «СК «Наста»), яке в свою чергу відступило право вимоги позивачу, отримувати страхове відшкодування від свого страховика (ТзДВ «СК «Наста») шляхом взаємозаліку однорідних вимог. Крім цього, судом не надано значення тій обставині, що страхове відшкодування розраховано страховиком (ТзДВ «СК «Наста») не на підставі автотоварознавчого дослідження, а на підставі рахунку-фактури №470 від 24.01.2013 р., як і не взято до уваги положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), на підставі яких сума відшкодування витрат зменшується на суму податку на додану вартість тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу №910/587/15-г за апеляційною скаргою ПрАТ «СТ «Іллічівське» 06.03.2015 р. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р., в зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці змінено склад суду та визначено судову колегію в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р. апеляційну скаргу ПрАТ «СТ «Іллічівське» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 07.04.2015 року.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 12 929,14 грн. за наведених в скарзі підстав.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, на розгляд господарського суду міста Києва передано позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 18 063,88 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги ТзДВ «СК «Наста», яке останнє мало до ПрАТ «СТ «Іллічівське» як страховика винної в ДТП особи на суму 18 063,88 грн. тощо.

Суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, розглянувши сукупність поданих сторонами доказів на підтвердження та спростування позовних вимог відповідно, дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог та прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд посилався на приписи ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, на підставі яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збитки. ТзДВ «СК «Наста», здійснивши виплату страхового відшкодування шляхом зарахування однорідних вимог, набуло права потерпілої особи до винної в ДТП особи в межах здійсненої виплати. Крім цього, на підставі договору про відступлення права вимоги ТзДВ «СК «Наста» передало право вимоги на відшкодування шкоди в розмірі 18 063,88 грн. позивачу. Оскільки цивільно-правову відповідальність винної в ДТП особи застраховано у відповідача, він є особою, на яку покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди в межах ліміту його відповідальності тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції як підставними та обґрунтованими обставинами і матеріалами справи.

Так, 01.11.2012 р. між ТОВ «Ілта» та ТзДВ «СК «Наста» укладено договір добровільного страхування автотранспорту №2817, за умовами якого застраховано автомобіль марки «Peugeot» д.н. АА4661КН (далі - автомобіль «Peugeot»).

08.01.2013 р. в м. Маріуполь сталась ДТП за участю автомобіля марки «Peugeot» д.н. АА4661КН (далі - автомобіль «Peugeot») під керуванням Крилова Євгена Михайловича та автомобіля марки ГАЗ 3309 д.н. АН9316АХ (далі - автомобіль ГАЗ 3309) під керуванням Харитонова Миколи Михайловича.

Згідно рахунку-фактури №470 від 24.01.2013 р. вартість запчастин та наданих послуг по відновленню автомобіля «Peugeot» після ДТП становить 18 573,88 грн.

Відповідно до акту автотоварознавчого дослідження №6-180113-УС від 05.02.2013 р. вартість завданої власнику автомобіля «Peugeot» матеріальної шкоди становить 18 191,02 грн.

Разом з тим, згідно розрахунку страхового відшкодування від 07.02.2013 р. до страхового акту №2013-01-08/002 розмір страхового відшкодування страховика (ТзДВ «СК «Наста»), яке останній зобов'язався виплати своєму страхувальнику (ТОВ «Ілта»), становить 18 573,88 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Так, ТзДВ «СК «Наста» як страховиком та ТОВ «Ілта» як страхувальником 15.04.2013 р. підписано акт №34 про проведення заліку взаємних однорідних вимог, згідно якого станом на 15.04.2013 р. заборгованість страховика перед страхувальником щодо виплати нарахованого страхового відшкодування за переліком страхових випадків згідно генерального договору №401.0008545 від 23.09.2010 р. та додатку №2 до даного акту складає 414 497,20 грн. До заліку взаємних однорідних вимог на підставі додатку №2 до згаданого акту включено і страхове відшкодування на суму 18 573,88 грн. за страховим випадком від 08.01.2013 р., під час якого пошкоджено автомобіль «Peugeot».

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт виплати ТзДВ «СК «Наста» як страховиком своєму страхувальнику (ТОВ «Ілта») страхового відшкодування в розмірі 18 573,88 грн.

Доводи апелянта з приводу того, що місцевим судом не з'ясовано питань наявного права ТОВ «Ілта» як страхувальника ТзДВ «СК «Наста» отримувати страхове відшкодування від свого страховика (ТзДВ «СК «Наста») шляхом взаємозаліку однорідних вимог не заслуговують на увагу, адже за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки актами цивільного законодавства не встановлено заборони страхувальнику отримувати страхове відшкодування від свого страховика шляхом взаємозаліку однорідних вимог, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ТОВ «Ілта» як страхувальник та ТзДВ «СК «Наста» як страховик правомірно, згідно закону врегулювали свої правовідносини щодо виплати/отримання страхового відшкодування.

Положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Такою особою, в даному випадку, є винний у скоєнні ДТП, що сталася 08.01.2013 р., водій автомобіля ГАЗ 3309 Харитонов Микола Михайлович, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя №263/173/13-п від 14.01.2013 року.

Страхувальник (ТОВ «Ілта»), який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача (водія автомобіля ГАЗ 3309) й строк такої вимоги починає спливати в момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика (ТзДВ «СК «Наста») переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Фактично в такому випадку відбувається суброгація, тобто зміна лише осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання.

Таким чином, права та обов'язки страхувальника ТзДВ «СК «Наста» (ТОВ «Ілта»), в тому числі право вимоги до особи, яка визнана винною у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди, перейшли до його страховика, тобто до ТзДВ «СК «Наста» в межах здійсненої ним виплати в розмірі 18 573,88 грн.

Проте, 25.03.2014 р. між ТзДВ «СК «Наста» як первісним кредитором та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (позивачем) як новим кредитором укладено договір №2503 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

В реєстрі прав вимог, які наведено в додатку 1 до договору №2503 про відступлення права вимоги, наявне й право вимоги до Харитонова Миколи Михайловича за страховим випадком від 08.01.2013 р. на суму 18 573,88 грн.

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду, тобто бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність винної у скоєнні ДТП особи застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі полісу АЕ/1376603, ліміт відповідальності згідно якого за заподіяну майну третій особі шкоду становить 50 000,00 грн. з франшизою в розмірі 510,00 грн., отже відповідач є особою, на яку згаданим полісом покладено обов'язок по відшкодуванню завданої під час ДТП шкоди в розмірі 18 573,88 грн.

Разом з тим, згідно акту автотоварознавчого дослідження №6-180113-УС від 05.02.2013 р. вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Peugeot» становить 18 191,02 грн.

Положеннями ст. 22 Закону встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме 17 681,02 грн., сума оціненої шкоди за вирахуванням франшизи за полісом АЕ/1376603 (18 191,02 грн. - 510,00 грн. = 17 681,02 грн.).

З огляду на наведене, безпідставними є твердження скаржника про не надання місцевим судом значення тій обставині, що страхове відшкодування розраховано не на підставі автотоварознавчого дослідження, а згідно рахунку-фактури №470 від 24.01.2013 р., адже судом взято до уваги саме цю обставину і тому позов задоволено частково.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта з приводу залишення поза увагою суду першої інстанції положень ст. 36 Закону, відповідно до яких сума відшкодування витрат зменшується на суму податку на додану вартість тощо.

За змістом вимог ч. 1 ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Спір у даній справі виник в зв'язку із стягненням виплаченого страхового відшкодування, тобто із правовідносин, які регулюються приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Натомість з преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

В свою чергу у правовідносинах, заснованих на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого. Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за нього.

Таким чином Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює інші, відмінні від правовідносин, що виникли у даній справі відносини, приписи цього Закону до даних правовідносин не застосовуються. Згаданий Закон регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач до таких суб'єктів не належить.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 04.11.2014 р. за наслідками перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 р. у справі №910/17223/13.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. у справі №910/587/15-г - без змін.

Матеріали справи №910/587/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

Л.М. Ропій