КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/12628/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Мазуркевич Т.В. - представник;

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова логістична компанія"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 23.09.2014р. у справі № 910/12628/14 (С.М. Мудрий)

за позовом Приватного підприємства "Блок Баг Сістемс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова логістична компанія"

про стягнення 38000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.09.2014 року у справі № 910/12628/14 позов задоволено повністю, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова логістична компанія" підлягає стягненню на користь Приватного підприємства "Блок Баг Сістемс" основний борг в розмірі 38 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом неповністю з'ясовані обставини, що мають значення по справі.

Апелянт вважає, що факт наявності основної заборгованості за договором доручення щодо надання послуг №ББС-736/11/13 від 08.11.2013 року, у відповідача перед позивачем в розмірі 38 000,00 гривень належним чином не доведено та документально не підтверджено, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції у підтвердження факту надання послуг визначив підписаним між сторонами та скріплений їх печатками акт надання послуг №1836 від 22.11.2013 року на суму 43 000 гривень, однак суд не звернув уваги на ту обставину, що даний акт, стосується зовсім іншого договору № 710/10/13 від 11 жовтня 2013 року, а не договору доручення щодо надання послуг № №ББС-736/11/13 від 08.11.201Зр., чим порушив норми процесуального права.

09.02.2015 ухвалою колегії суддів у складі: Головуючий суддя Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Отрюха Б.В. справу № 910/12628/14 прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 17.03.15р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року розгляд справи відкладено на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

08.11.2013 року між Приватним підприємством "Блок Баг Сістемс" (повіренний) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова логістична компанія" (довіритель) укладено договір-доручення щодо надання послуг №ББС-736/11/13.

Відповідно до п.1.1 договору договір регулює взаємовідносини довірителя та повіреного при організації сертифікації зернових.

Згідно з ч.1 статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Пунктом 2.2.1 договору передбачено, що повірений зобов'язаний діяти в інтересах довірителя, за дорученням останнього та за його рахунок організувати допомогу в сертифікації вантажів довірителя. Повірений здійснює дослідження вантажу, видачу ветеринарних свідоцтв (ф-2), реєстрацію їх в службі ветеринарно-санітарного контролю та нагляду видачу карантинних сертифікатів, а також сертифікатів якості і ДІСГ.

Відповідно до п.2.1.2 договору відповідач зобов'язаний забезпечити повіреного грошовими коштами в розмірі, достатньому для виконання доручення, шляхом 100% передоплати.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2013 року, а за мовчазною згодою сторін - пролонгується на календарний рік.

Відповідно до статті 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Частиною 1 статті 1002 ЦК України передбачено, що повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.3.1 договору винагорода повіреного встановлюється відповідно до додатку до даного договору.

Так, додатком №1 до договору сторонами погоджено вартість послуг.

На виконання умов договору позивачем за період листопад 2013 року були надані відповідачу послуги на загальну суму 43 000,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату №1735 від 22.11.2013 року на суму 43 000,00 грн. та підписаним між сторонами та скріплений їх печатками актом надання послуг №1836 від 22.11.2013 року на суму 43 000,00 грн.

Однак відповідач 06.02.2014 року здійснив часткову оплату наданий послуг в розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по виконанню договору-доручення щодо надання послуг №ББС-736/11/13 у розмірі 38 000, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що договір ББС-736/11/13 від 08.11.2013 р.. містить умови щодо розміру плати за надані послуги, однак договором не встановлено порядок та строк її виплати, оскільки п.2.1.2.,3.2. договору визначено, що оплата здійснюється шляхом 100% передоплати в національній валюті України по безготівковому розрахунку.

Доводи апелянта щодо ненадання позивачем підтверджуючих документів щодо наданих послуг, а також ненадання звіту про виконання доручення, як того вимагає ст. 1006 ЦК України акту наданих послуг, чим порушено умови договору доручення щодо надання послуг № ББС-736/11/13 від 08.11.2013р., а акт надання послуг №1836 від 22.11.2013 року на суму 43 000 гривень стосується зовсім іншого Договору № 710/10/13 від 11 жовтня 2013 року, колегія не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ст. 1006 ЦК України передбачено, що після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання Повірений зобов'язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, але лише у випадку, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення. Як вбачається з матеріалів справи, умовами Договору №ББС-736/11/13 від 08.11.2013р. надання звіту про виконання доручення не передбачається.

Щодо акту надання послуг № 1836 від 22.11.2013 р., на загальну суму 43 000 гривень, підписаного сторонами за наслідками надання послуг з організації сертифікації зерна, оскільки Актом приймаються послуги з оформлення карантинного сертифікату (соя) включаючи дослідження, видання сертифікату Херсон 10-15.11.2013р. та оформлення і видача сертифікату якості на автодорожньому транспорті, соя, Херсон 10- 12.11.2013р. Такі послуги є предметом Договору №ББС-736/11/13 від 08.11.2013р. Вартість послуг, зазначена в Акті, також відповідає вартості послуг, передбаченій Додатком №1 до цього Договору. Посилання на Договір № 710/10/13 від 11.10.2013 р. є технічною помилкою, яка не спростовує факт надання Повіреним послуг по сертифікації зерна. Договір № 710/10/13 від 11.10.2013 р. дійсно був укладений між ПП «Блок Баг Сістемс» та ТОВ «Агропромислова логістична компанія», але предметом цього Договору є виконання робіт із знезараження підкарантинних матеріалів, а не послуги з сертифікації. Роботи по Договору № 710/10/13 були належним чином виконані ПП «Блок Баг Сістемс» і оплачені з затримкою ТОВ «Агропромислова логістична компанія».

Відповідно до ч. 1 Статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до ч. 2 цього ж Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Акт приймання-передачі наданих послуг є одним з таких документів. Оформлений сторонами Акт надання послуг № 1836 від 22.11.2013 р. містить всі обов'язкові реквізити, що вимагаються чинним законодавством. Підписання ТОВ «Агропромислова логістична компанія» Акту свідчить про те, що зазначені в ньому послуги дійсно були надані належним чином, а відповідно мають бути оплачені. Тим не менше, послуги, надання яких підтверджується Актом надання послуг № 1836 від 22.11.2013 р., все ще не оплачені відповідачем. На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням оплатити заборгованість за договором, відповідач жодних дій щодо її врегулювання не здійснив, жодних заперечень проти факту існування заборгованості не наводив, повідомлень про некоректне посилання у первинних документах, що підтверджують надання послуг, не здійснював.

Крім того, колегія зазначає, що відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується наявність заборгованості перед позивачем у сумі 38 000,00 гривень, що виникла на підставі Договору №ББС-736/11/13 від 08.11.2013р. та Акту надання послуг №1836 від 22.11.2013 р., а зазначає лише формальні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість вимог позивача, або про належне виконання відповідачем своїх зобов»язань за договором.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова логістична компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2014р. у справі № 910/12628/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2014р. у справі № 910/12628/14 залишити без змін.

Матерали справи № 910/12628/14 повернути до Господарського суду м. Києва

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська