ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.03.2015 Справа № 18/2141/12

По скарзі в порядку ст. 121-2 ГПК України Комунального підприємства "Теплоенерго", 39617, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Чапаєва, 68

До Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, 36014, м. Полтава, вул. Тевелєва, 13

На дії ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області щодо опису та арешту майна за актом від 04.12.2014 р. в розрізі виконавчого провадження по виконанню наказу за рішенням по цій справі.

С у д д я Бунякіна Ганна Іванівна

Представники:

від скаржника: Грак С.С. (див. протокол судового засідання);

від стягувача: не з'явилися (див. протокол судового засідання)

від ДВС: Чемерис В.М. (див. протокол судового засідання);

від УДВС ГУЮ у Полтавській області: Чемерис В.М. (див. протокол судового засідання).

Суть: Розглядається скарга КП "Теплоенерго" (боржник) м. Кременчук на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Коноз В.М. щодо складення акту опису й арешту майна від 04.12.2014 р. з вимогою: а) визнання неправомірними цих дій та б) визнання недійсним акту опису й арешту майна від 04.12.2014 року, вчиненого для примусового виконання судового наказу № 18/2141/12 від 04.01.2013 р., виданого на виконання рішення ГСПО від 20.12.2012 р. в цій справі.

Боржник в обґрунтування зазначеної скарги посилається на те, що майно, на яке заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Конозом В.М. накладено арешт та описано, знаходиться на балансі Комунального підприємства "Теплоенерго", але йому не належить. Власником вказаного майна є територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради та надане підприємству в повне господарське відання. У випадку реалізації описаного та арештованого майна робота скаржника буде паралізована.

Суб'єкт оскарження на скаргу КП "Теплоенерго" відреагував відзивом № 06-01/885 від 24.02.2015 р., в якому просить суд в задоволенні зазначеної скарги відмовити, посилаючись при цьому на правомірність акту опису й арешту майна від 04.12.2014 р..

Розглянувши заяву, матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників, суд

в с т а н о в и в:

Господарським судом Полтавської області по справі № 18/2141/12 прийнято рішення від 20.12.2012 року про стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 12 778 140,29 грн., в т.ч. 10 599 170,32 грн. - заборгованість відповідача за поставлений в період жовтня-грудня 2011 року та січня-червня 2012 року імпортований природний газ в розрізі умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 р., 889 499,08 грн. - пеня відповідно п. 7.2 договору за невиконання договірних зобов'язань по оплаті за газ, 1 029 637, 25 грн. - 7 % штраф відповідно до умов п. 7.2 договору, 60 075,10 грн. - втрати від інфляції відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України та 199 758,54 грн. - 3% річних.

На виконання вказаного рішення господарським судом 04.01.2013 року видано відповідний наказ. Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 15.04.2013 року відкрито виконавче провадження на його виконання.

04.12.2014 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області складено Акт опису й арешту майна, що належить боржнику, який боржник просить визнати недійсним, а самі дії щодо його складення - неправомірними.

Суд вважає, що дана скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно зі ст. 57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно акту опису й арешту майна від 04.12.2014 року на описане майно (нежитлове вбудоване адміністративне приміщення площею 628,7 м2 та підвал площею 402 м2) накладено арешт і встановлено обмеження права користуватися ним, зокрема, заборонено відчужувати та здійснювати перепланування. Вказані заходи ніяким чином не впливають на подальше використання боржником зазначеного майна.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно (стаття 66 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд не погоджується з доводами скаржника, що у разі, якщо описане державним виконавцем майно належить боржникові на праві повного господарського віддання, на нього не може бути звернено стягнення, за наступного.

Статтею 136 Господарського кодексу України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 78 вказаного кодексу комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом. За приписами ч. 1 ст. 74 ГК державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Такий виняток встановлений, зокрема, ч. 1 ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, під час виконання рішень судів або інших органів (посадових осіб) при зверненні стягнення на майно боржників комунальної форми власності, державний виконавець здійснює виконавче провадження на загальних підставах та у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Стосовно доводів щодо неповідомлення державним виконавцем Кременчуцької міської ради щодо накладення арешту на майно та складання Акту арешту й опису майна суд зазначає слідуюче.

Відповідно до частини 3 ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обов'язок протягом трьох робочих днів повідомити центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника та подати відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про розмір вимог стягувача у разі накладення арешту на майно другої черги, що належить боржникові - юридичній особі, частка держави у статутному фонді якої становить не менш як 25 відсотків, чи накладення арешту на майно підприємств-боржників, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Підприємство-боржник не віднесений постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 року № 1734 до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, частка держави у статутному капіталі відсутня. Отже, законом не передбачено обов'язку державного виконавця повідомляти чи погоджувати накладення арешту на майно КП "Теплоенерго".

Отже, заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Конозом В.М. при складанні акту опису й арешту майна від 04.12.2014 р. не було порушено жодної норми законодавства України. Таким чином, дії державного виконавця є правомірними, а Акт опису й арешту майна - дійсним. Тим більше, що в даному випадку посадова особа виконавчої служби діяла в межах доручення керівника виконавчої групи старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Попіва Р.І. від 20.11.2014 року (том справи 5, а.с. 98) щодо перевірки майнового стану боржника за місцем його реєстрації, а про утворення виконавчої групи зазначено безпосередньо в акті опису й арешту майна від 04.12.2014 р.

Відповідно до приписів ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту, визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється (п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

За таких обставин, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги Комунального підприємства "Теплоенерго" № 1759 від 08.12.2014 року (вх. № 1210 від 12.12.2014 року) на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Коноз В.М. щодо складення акту опису й арешту майна від 04.12.2014 р. з вимогою: а) визнання неправомірними цих дій та б) визнання недійсним акту опису й арешту майна від 04.12.2014 р., вчиненого для примусового виконання судового наказу № 18/2141/12 від 04.01.2013 р., виданого на виконання рішення ГСПО від 20.12.2012 р. в цій справі.

Суддя Г.І. Бунякіна