КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/24746/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Локшин А.В. - представник за дов. б/н від 12.01.2015року, Шагін О.В. - представник за дов. б/н від 13.01.2015 року;

від відповідача: Приходько Я.М. - представник за дов. №60 від 19.03.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

на рішення Господарського суду м. Києва від 27.01.2015 року

у справі № 910/24746/14 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "Укрекоресурси")

про стягнення 66 376,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "Укрекоресурси") (далі - відповідач ) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті лізингових платежів в сумі 58278,68 грн, пені в розмірі 5108,43 грн, 3% річних в сумі 682,56 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 306,69 грн.

Рішенням Господарського міста Києва від 27.01.2015 року № 910/24746/14 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 року у справі №910/24746/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При цьому, скаржник зазначив, що відмова суду першої інстанції в стягненні такої частини лізингового платежу як винагорода за користування предметом лізингу в сумі 17248,62 грн є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" було прийнято до провадження.

31.03.2015 року в судовому засіданні було оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року, щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, в зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці, відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", для розгляду справи №910/24746/14 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач): Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року прийнято вищевказаною колегією суддів до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг".

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 року підлягає скасуванню в частині відмови в стягнення винагороди за користування предмету лізингу в сумі 17248,62, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.09.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (Лізингодавець) та Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "Укрекоресурси") (Лізингоодержувач) було укладено Договір згідно з яким, Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.1.2 Договору строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів лізингу згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток 2 до цього договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем.

Згідно п. 6.2 Договору, лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає:

- суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу;

- винагороду Лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмет лізингу.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку згідно з додатком 2 до Договору, який є його невід'ємною частиною.

Графік лізингових платежів встановлює дату оплати першого та періодичних лізингових платежів, суму лізингового платежу щодо кожної дати платежу та його складову частину - суму відшкодування вартості предмета лізингу.

Пунктом 6.4 Договору встановлено склад лізингових платежів:

Перший лізинговий платіж. Перший лізинговий платіж складається із (п.6.4.1):

а) Комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням Договору фінансового лізингу.

б) Авансу вартості предмета лізингу, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

Періодичні лізингові платежі (п.6.4.2).

Перший Періодичний лізинговий платіж складається з (п.6.4.3):

а) Винагороди Лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу Лізингодавцем за договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу Лізингоодержувачу.

Другий і всі наступні періодичні лізингові платежі складаються із:

а) Відшкодування вартості Предмета лізингу;

б) Винагорода Лізингодавця.

У додатку №1 до Договору сторони визначили, що предметом лізингу є: Горизонтальний автоматичний прес НСЕ60FE-8 з конвеєром " 56", 2012 року виробництва, виробництва компанії PTR PATRIOT, країна виробника США.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до Договору, якими, зокрема, змінювався графік сплати лізингових платежів.

04.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (Лізингодавець), Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "Укрекоресурси") (Лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ірол" (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу №560-S, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язаний продати, а Покупець зобов'язаний купити для подальшої передачі у фінансовий лізинг Лізингоодержувачу (відповідно до Договору) горизонтальний автоматичний прес НСЕ60FE-8 з конвеєром " 56", 2012 року виробництва, виробництва компанії PTR PATRIOT, країна виробника США (товар).

Згідно з п.4 договору купівлі-продажу №560-S від 04.10.2012 року Лізингоодержувча зобов'язаний оглянути товар на власний ризик та за власний рахунок в момент приймання-передачі товару в місці поставки. За результатами огляду Лізингоодержувач, Покупець і Продавець підписують акт приймання-передачі, складений за формою та змістом, викладеним в додатку 2 до цього договору. У випадку, якщо домовлено про часткову поставку, після кожної поставки має бути підписаний окремий акт приймання-передачі. Товар вважається прийнятим Лізингоодержувачем повністю і у належному технічному стані після підписання такого акту приймання-передачі.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі від 29.03.2013 року до Договору слідує, що Лізингоодержувач підтвердив фактичне приймання предмета лізингу в стані та комплектності відповідно до специфікації (включаючи витратні матеріали, інструкції, аксесуари якщо вони наявні).

У вказаному акті сторони погодили, що Лізингоодержувач визнає право власності Лізингодавця на вищевказаний предмет лізингу та підтверджує, що йому надається виключно право володіння та користування вищезазначеним предметом лізингу відповідно до положень договору.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 1 та 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" (далі - Закон) визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно статті 16 вказаного вище Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі - продажу. У зв'язку з цим лізингові платежі включають як плату за надання майна в користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню договору.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів в частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлі-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 697 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що по закінченні строку лізингу та після здійснення всіх платежів за договором Лізингодавець та Лізингоодержувач підпишуть акт про передачу права власності згідно з формою, яку надасть Лізингодавець, який буде документом, що підтверджує передачу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача та який буде невід'ємною частиною цього договору. Передача права власності повинна відбуватися без будь-якої гарантії з боку Лізингодавця по відношенню до предмета лізингу.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем акт, який би підтверджував передачу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача підписано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2014 року позивач, у зв'язку з наявною у відповідача заборгованості по сплаті лізингових платежів звернувся до відповідача з повідомленням №1693/06 про розірвання договору, яким також вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання даного повідомлення повернути предмет лізингу Лізингодавцю.

Відповідно до ч.2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відтак, наслідком відмови (розірвання) Позивача (що підтверджується матеріалами виконавчим написом № 4107 від 07.07.2014 року та постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2014 року) від Договору є відсутність у вказаного товариства обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідачу і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 01.10.2013 року у справі №11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 року у справі №7/5005/2240/2012.

Вказані вище постанови Верховного Суду України згідно із положеннями ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд вважає необгрунтованим посилання скаржника на необов'язковість врахування правових позицій Верховного Суду України, так як правовідносини, що виникли та їх законодавче регулювання є подібним.

З огляду на викладене та враховуючи, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення частини лізингового платежу по відшкодуванні вартості предмету лізинга в сумі 41030,06 грн, не підлягають задоволенню.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належний висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення винагороди за користування предмету лізингу в сумі 17248,62 грн, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, та платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно.

В договорі фінансового лізингу укладеному між позивачем та відповідачем в Додатку №2 міститься Графік лізингових платежів, в якому зазначено, що лізинговий платіж складається з відшкодування вартості та винагороди, аналогічна норма міститься в підпункті 6.4.3.1 Договору.

Так, вимоги позивача щодо стягнення лізингового платежу в частині стягнення винагороди за користування предмету лізингу слід визнати обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України наведеною у постанові Верховного Суду України від 19.12.2011 року у справі № 7/114/10, де останній вказав, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів.

Так, суд першої інстанції відмовив у позові повністю посилаючись на постанови Верховного Суду України від 01.10.2013 року у справі №11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 року у справі №7/5005/2240/2012. При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що в них позовні вимоги були задоволенні частково, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини лізингового платежу по відшкодуванню вартості предмету лізингу було відмовлено, а позовні вимоги щодо стягнення частини лізингового платежу по винагороді задоволено.

Решта заявлених вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про стягнення пені в розмірі 5 108,43 грн., 3% річних в сумі 682,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 306,69 грн. підлягають частковому задоволенню відповідно до суми задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

В зв'язку з задоволенням позовної вимоги в частині стягнення такої складової лізингового платежу як винагорода за користування предметом лізингу, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних як похідних від суми боргу є такими що не відповідають вимогам закону.

Пунктом 9.2.1. Договору визначено, що у разі порушення обов'язків зі своєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів передбачених Договором, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла у період такого порушення зобов'язань відповідача за договором.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році").

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд, здійснивши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов висновку, що пеня підлягає стягненню в розмірі 1444,66 грн - пені., 191,39 грн - 3% річних та 879,66 грн - збитків від інфляції.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, покладаються: при відмові в позові - на позивача.

Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта, а при задоволенні апеляційної скарги - на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 року у справі №910/24746/14 - скасувати та прийняти нове рішення, яким:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Сягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "Укрекоресурси") (02090, м .Київ, вул. Лобачевського 23-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення заборгованості по сплаті лізингових платежів (винагорода за користування предмету лізингу) у сумі 17248,62 грн (сімнадцять тисяч двісті сорок вісім гривен 62 копійки), пеню у сумі 1444,66 грн (одна тисяча чотириста сорок чотири гривні 66 копійок), 3 відсотки річних у сумі 191,39 грн (сто дев'яносто одна гривня 39 копійок), інфляційних втрати у сумі 879,66 грн (вісімсот сімдесят девять гривен 66 копійок), 1283,10 грн (одна тисяча двісті вісімдесят три гривні 10 копійок) судового збору за подання позовної заяви.

В решті позову відмовити.

3. Сягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "Укрекоресурси") (02090, м .Київ, вул. Лобачевського 23-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення 271,94 грн (двісті сімдесят одну гривню 94 копійки) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/24746/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун