Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" квітня 2015 р. Справа № 906/1739/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (підприємець)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Індивідуального підприємця ОСОБА_2

про стягнення 4296,12дол.США

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 4296,12 доларів США (67743,61грн. по курсу НБУ) боргу за поставлену продукцію по договору №3 від 14.07.14.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, про причину неявки суд не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції та підтвердженням про вручення документів Економічного суду м.Мінська (Білорусь).

Таким чином, відповідач не скористався своїм правом наданим йому ст.22 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні та надати свої заперечення по суті позову.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець/позивач) та Індивідуальним підприємцем ОСОБА_2 (покупець/відповідач) укладено договір №3, за умовами якого продавець зобов'язався продати, а покупець придбати вироби з природного каменю.

Пунктом 6 договору передбачено, що спори між сторонами вирішується у арбітражному суді за місцем укладення договору. Оскільки договір укладений в в Україні, в м.Коростишів Житомирської області, спір розглядається господарським судом Житомирської області.

На виконання умов договору, позивач відпустив відповідачу товар на загальну суму 18296,12доларів США, що підтверджується: рахунком-фактурою №1 від 14.07.14 на суму 9183,32 доларів США, внтажно-митною декларацією №101060001/2014/003138 від 16.07.14, міжнародною товарно-транспортною накладною №000262 серія А на суму 9183,32 доларів США; рахунком-фактурою №2 від 20.08.14 на суму 9112,80 доларів США, внтажно-митною декларацією №101060001/2014/003696 від 21.08.14, міжнародною товарно-транспортною накладною №000977 серія А на суму 9112,80 доларів США (а.с.11,13,19-24).

Згідно розділу 2 договору, оплата товару здійснюється в доларах США протягом 30 календарних днів з моменту відгрузки та розтаможування товару.

Таким чином, відповідач мав розрахуватись у строк по 16.08.14 та по 21.09.14 відповідно.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару виконав частково, тобто сплатив позивачеві 14000,00 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.07.14, від 29.08.14, від 03.09.14 (а.с.16-18), внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 4296,12 доларів США (9183,32-5000).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в сумі 4296,12долара США обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Індивідуального підприємця ОСОБА_2 (220019, АДРЕСА_1; УНП НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (12501, Україна, АДРЕСА_2; ідент. номер НОМЕР_1) - 4296,12 доларів США боргу, 1827,00 гривен судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повідом.)