КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа№ 910/19359/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: Вітусєвич Я.Ф. за дов. № б/н від 26.12.2012.

від позивача: Сінькевич В.А. за дов. № 01-22/6-100 від 17.01.2015.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015.

у справі № 910/19359/14 (головуючий суддя Васильченко Т.В.,

Любченко М.О., Ломака В.С.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН"

про стягнення 9612,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 позовні вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" про стягнення 9 612,74 грн. у справі № 910/19359/14 задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" звернулось до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Також, апелянт зазначає, що місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги вважає встановленим факт передачі відповідачу заявки на поставку товару від 18.01.2013 № 90-22-43, яка була отримана останнім 25.01.2013, про що свідчить відмітка з підписом Норко О.М. на заявці, а також не прийняв до уваги доводи відповідача про пропуск строку позовної давності, оскільки договором був визначений особливий порядок сплати пені і штрафу, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів Скрипки І.М., Самсіна Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2015 у складі суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Самсін Р.І., Скрипка І.М., відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 24.03.2015.

В судовому засіданні 24.03.2015 Київський апеляційний господарський суд оголосив перерву до 14.04.2015.

В судовому засіданні 14.04.2015 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі 910/19359/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 14.04.2015 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахування відзиву на апеляційну скаргу, поданого під час апеляційного провадження та просив рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі 910/19359/14 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" (постачальник) 29.12.2012 було укладено договір № 52-292-27, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити замовникові товар, зазначений в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти та оплатити такий товар відповідно до специфікації, яка наведена у п.1.3 договору.

Пунктом 1.3 договору (специфікація) сторони визначили товар що буде поставлятись його кількість та ціну, а саме: Inert, Simulant Extended Explosives Training Kit- навчальний набір імітаторів вибухових речовин у складі: електричних детонаторів (алюміній, мідь, картон), не електричних детонаторів (алюміній, мідь, картон), джерел живлення, імітаторів вибухових речовин (С4, Semtex H, 6мм Deta-Sheet, TNT Bulk, NG Liquid, NG Dynamite, TATP, ANFO, Smokeless Powder, Black Powder) в кількості 1 одиниці на суму 18900,00 грн. з ПДВ; Inert, Simulant Concealed Devices Training Kit- навчальний набір предметів з імітаторами вибухових речовин у складі: DVD диск, ліхтар, фен, фляга, бляшана банка, електробритва, папка в кількості 1 одиниці на суму 26700,00 грн. з ПДВ; Inert, Simulant Anti Vehicle Training Kit- навчальний набір імітаторів для розміщення в транспортному засобі у складі: плоский пристрій, пристрій натискної дії, піддонна бомба, піддонний трубчастий пристрій, металопластикова магнітна міна, сенсорний прилад -1 шт. в кількості 1 одиниці на суму 26700,00 грн. з ПДВ.

Сума, визначена у договорі (ціна договору) становить 62100,00 грн., включаючи ПДВ 20% - 10350,50 грн. і складається із ціни одиниць товару, що підлягають поставці за договором (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1.1 договору замовник протягом 15-ти банківських днів після підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар перераховує на поточний рахунок постачальника 100% ціни фактично поставленого товару.

Як погоджено сторонами в п.п. 5.1, 5.2 договору, строк поставки товару: протягом 8-ми тижнів з дати отримання заявки від замовника та місцем поставки (передачі) товару є DDP (08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", склад ДП "МА "Бориспіль") відповідно до офіційних правил з тлумачення термінів Інкотермс 2010.

Як вбачається зі змісту п.п. 5.4.1, 5.4.2 договору постачальник зобов'язаний підтвердити отримання письмової заявки від замовника.

Підтвердженням отримання письмової заявки постачальником від замовника може бути оригінальний підпис уповноваженої особи постачальника на заявці, обмін листами між сторонами договору, повідомлення факсимільного електронного або іншого засобу зв'язку.

Разом з тим, після підписання договору постачальник зобов'язаний письмово проінформувати замовника не пізніше 5-ти календарних днів про список уповноважених осіб на отримання письмових заявок від замовника та про зміни в цьому списку впродовж всього строку дії договору.

У відповідності до п.п. 5.3, 5.4 договору, датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар, який поставляється поетапно, окремими партіями, згідно з письмовими заявками замовника.

Згідно з п. 10.1 договору, договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 30.04.2013. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачу письмову заявку на поставку товару від 18.01.2013 № 90-22-43, яка отримана останнім 25.01.2013, про що свідчить відмітка з підписом Норко О.М. на заявці, який є комерційним директором відповідача.

Таким чином, поставка товару повинна була бути здійснена не пізніше 22.03.2013.

Відповідачем, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, не здійснив поставку визначеного товару у встановлений договором строк.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2013 позивач направив на адресу відповідача лист від 04.11.2013 № 08-22-1255, в якому зазначив, що відповідачем порушено строк поставки товару, у зв'язку з чим вимагав сплатити пеню та штраф відповідно до умов п. 7.5 договору, додавши відповідні рахунки-фактури №12/168 та 12/169 від 29.10.2013.

Але, відповідач відповіді на даний лист не надав, у визначений п. 7.5 договору 15-денний строк, сплату пені та штрафу згідно виставлених рахунків-фактур не здійснив.

Згідно з ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами, в п. 5.1 договору передбачено строк поставки товару, а саме протягом 8-ми тижнів з дати отримання письмової заявки від замовника.

З матеріалів справи слідує, що заявка отримана відповідачем 25.01.2013, а отже товар повинен був бути поставлений в строк до 22.03.2013. Але, відповідач у визначений договором строк поставку товару не здійснив.

Як встановлено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено. що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Також, приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторонами у п. 7.1 договору погоджено, що у разі порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожний день прострочення.

Разом з тим, пеня нараховується до моменту виконання постачальником зобов'язань за договором та за порушення строку поставки товару понад 30-ть календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Отже, беручи до уваги, що відповідач допустив прострочення поставки товару, позивачем за період з 23.03.2013 по 29.10.2013 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 5 265,74 грн. та штраф в розмірі 7 % від ціни договору у загальній сумі 4 347,00 грн.

Сторонами у п 7.5 договору визначено, що у разі застосування пені та/або штрафу, постачальник зобов'язаний сплатити суму пені та/або штрафу на підставі окремо виставленого, у кожному випадку, рахунку.

Оплата рахунку проводиться постачальником протягом 15-ти банківських днів з дати їх виставлення замовником.

Рахунок на оплату пені та/або штрафу направляється постачальнику факсимільним чи іншим видом зв'язку, з подальшим направленням оригіналу рахунку із супровідним листом поштою (рекомендованим з повідомленням) на адресу, що вказана в договорі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач направив на адресу відповідача рахунки-фактури №12/168 та 12/169 від 29.10.2013 щодо сплати пені та штрафу рекомендованим листом з повідомленням, яке отримано останнім 18.11.2013.

Таким чином, з огляду на вимоги п. 7.5 договору сплата нарахованих пені та штрафу повинна була бути здійснена 19.11.2013. Втім, відповідач сплату пені та штрафу згідно виставлених рахунків-фактур у встановлений п. 7.5 договору строк не здійснив.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така ж правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі № 23/225 та від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011.

Таким чином, оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення пункту 7.1 договору не суперечать нормам чинного законодавства, так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на визначену договором суму, і є правовим наслідком прострочення поставки товару з вини відповідача, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання зобов'язання, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу є обґрунтованими.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції перевірено наявний в матеріалах справи розрахунок позивача пені та штрафу, який є вірним та відповідає фактичним обставинам справи, тому апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги вважає встановленим факт передачі відповідачу заявки на поставку товару від 18.01.2013 № 90-22-43, не є вірним, тому що строк здійснення поставки не настав, оскільки заявка отримана не уповноваженою особою Норко О.М., апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Беручи до уваги те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що комерційний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" Норко О.М. не мав повноважень на отримання заявок, а навпаки містять договір №52-32/1-53 від 29.10.2013, який виконаний відповідачем в повному обсязі, на підставі заявки позивача, отриманої також комерційним директором Норко О.М.

Разом з тим, за умовами п. 5.4.2 договору відповідач взяв на себе обов'язок не пізніше 5 днів після укладення договору письмово повідомити позивача про список уповноважених осіб на отримання заявок, однак не виконав його.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про отримання заявки уповноваженою особою відповідача і, відповідно, наявність обов'язку здійснити поставку протягом 8 тижнів з дати її отримання, чого він не зробив.

Щодо посилань апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки в п. 7.5 договору сторони визначили особливий порядок сплати пені та штрафу, а саме протягом 15-ти банківських днів з дати виставлення замовником рахунку, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У своєму рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2014 Конституційний суд України наголосив на тому, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів визнання пункту 7.5 договору недійсним, а відтак, враховуючи визначену ст. 204 Цивільного кодексу України презумпцію дійсності договору, дана умова договору приймається апеляційним судом до уваги.

З розрахунку позивача вбачається, що ним здійснено нарахування пені та штрафу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Цивільного кодексу України та виставлено 29.10.2013 відповідний рахунок на оплату даних штрафних санкцій, який у відповідності до п. 7.5 договору повинен бути оплачений 19.11.2013.

Таким чином, враховуючи, що обов'язок відповідача сплатити пеню та штраф виник 19.11.2013, а з позовом позивач звернувся 12.09.2014, про що свідчить відмітка штемпеля Господарського суду міста Києва на позовній заяві, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності не пропущений позивачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/19359/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МКТ-КОМЮНІКЕЙШН" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/19359/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/19359/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19359/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

Р.І. Самсін