ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа № 904/6211/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Акулової Н.В., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ
на рішення та постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014
у справі№ 904/6211/14 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ
доПублічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод"
простягнення 367144 грн. заборгованості за кредитом, 16878,24 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 467,95 грн. пені за прострочення оплати процентів за користування кредитом, 3270,21 грн. заборгованості за процентами.
за участю представників сторін:

позивача: Єременко В.Б., дов. від 19.11.2013 № 09-32/1329

відповідача: Поляков В.В., дов. від 12.01.2015 б/н

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" про стягнення 367144 грн. заборгованості за кредитом, 16878 грн. 24 коп. пені за прострочення сплати кредиту, 467 грн. 95 коп. пені за прострочення оплати процентів за користування кредитом, 3270 грн. 21 коп. заборгованості за процентами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 у справі № 904/6211/14 (суддя Новікова Р.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Іванов О.Г., судді Подобєд І.М., Березкіна О.В.), позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ суму боргу за кредитом в розмірі 367144 грн., пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 1000 грн., пеню за прострочення оплати процентів за користування кредитом в розмірі 467 грн. 95 коп., суму заборгованості за процентами в розмірі 3270 грн. 40 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7755 грн. 21коп.; відстрочено виконання рішення на строк до 01.08.2015.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 у справі № 904/6211/14 в частині надання відстрочки виконання рішення суду до 01.08.2015 та зменшення розміру пені з 16878,24 грн. до 1000,00 грн., прийняти в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству "Марганецький рудоремонтний завод" у наданні відстрочки виконання рішення суду до 01.08.2015 та стягнути пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 16878,24 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою до суду, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність виняткових обставин для надання відстрочки виконання рішення та зменшення розміру пені з неправильним застосуванням ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 96, 551, 611, 617 Цивільного кодексу України та ст.ст 218, 229 Господарського кодексу України.

До Вищого господарського суду України надійшов відзив Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на касаційну скаргу, в якому відповідач просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги та скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 22.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - позичальник) було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 464/02-11 (далі - договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної лінії в сумі, яка не може перевищувати 1468555 грн. на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, встановлені цим договором.

Пунктом 2.2 договору сторонами був погоджений графік зменшення ліміту за кредитною лінією за період з 30.12.2011 по 26.09.2014.

Згідно із п. 2.3 договору датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є 26.09.2014.

Як передбачено п. 3.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 141-02/13 від 25.04.2013) проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки в розмірі 19% процентів річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів щодо заборгованості в національній валюті використовується метод "факт/факт", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до пункту 3.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 141-02/13 від 25.04.2013) нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику надано кредит, щомісячно 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів, а при закінченні терміну дії кредиту - в дату, до якої позичальник має право користуватись кредитом.

Проценти, що нараховуються на прострочену заборгованість за кредитом після настання кінцевого терміну повернення кредиту, що вказаний в пункті 2.3, сплачуються позичальником щоденно. При цьому, сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника зі сплати нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів). Проценти, що нараховані за останній календарний місяць терміну дії кредиту, не вважаються простроченими протягом наступних 5 календарних днів після закінчення цього терміну.

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Черговість погашення позичальником заборгованості визначена п. 3.6 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, надавши на підставі письмової заяви позичальника кредит в розмірі 1468555 грн.

Згідно із п. 4.2.7 договору позичальник зобов'язаний незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту сплатити заборгованість за кредитом, усі нараховані проценти за користування кредитом та неустойку за умови настання обставин, визначених в пункті 4.3.4 договору.

Відповідно до пункту 4.3.4 договору банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) дострокового повернення кредиту, та/або процентів за користування кредитом, та/або суми неустойки, передбачених договором, зокрема, якщо позичальник не виконав в строк свої обов'язки з повернення кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом та/або інші обов'язки зі сплати грошових коштів.

Про необхідність дострокової сплати кредиту, процентів за користування кредитом з указаних вище підстав, банк зобов'язаний письмово попередити позичальника не менш ніж за 10 календарних днів до вчинення необхідних дій з примусового стягнення коштів.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, відповідач свої зобов'язання з погашення кредиту згідно встановленого графіка зменшення ліміту за кредитною лінією виконував не в повному обсязі та несвоєчасно, у зв'язку із чим позивач направив відповідачеві лист - вимогу № 104-39-09/1162 від 30.07.2014 про дострокове повернення кредиту в сумі 122386 грн., сплату простроченого кредиту за графіком в сумі 244758 грн. (станом на 21.07.2014), сплату пені за прострочення повернення кредиту в розмірі 11485 грн.75 коп., сплату процентів за користування кредитом, нарахованих з 21.07.2014 по день повернення всієї суми кредиту. Вказана вимога була отримана відповідачем 31.07.2014, але залишена без виконання.

Невиконання відповідачем зобов'язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом стало підставою звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 367144 грн. заборгованості за кредитом та 3270,21 грн. процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 17.08.2014, а також 16878,24 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 467,95 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 367144 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 3270,40 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення суми пені за прострочення сплати кредиту, місцевий господарський частково задовольнив клопотання відповідача про звільнення від сплати пені та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 1000,00 грн. і відстрочив виконання рішення суду до 01.08.2015.

Суд апеляційної інстанції погодився із вказаним висновком суду першої інстанції.

Правомірність зменшення заявленої до стягнення суми пені та відстрочення виконання рішення є предметом касаційного оскарження у цій справі.

Згідно із статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як передбачено п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Зменшуючи заявлену до стягнення позивачем суму пені та надаючи відповідачу відстрочку виконання рішення суду до 01.08.2015, суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано врахували ступінь виконання зобов'язання відповідачем, вжиті відповідачем заходи щодо його належного виконання, майновий стан відповідача та причини неналежного виконання ним зобов'язань за кредитним договором, дослідили і зважили на негативні наслідки негайного виконання рішення суду, та виходили з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується скрутне фінансове становище відповідача.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами попередніх інстанцій в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, вищенаведених висновків не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судами оцінки доказів у справі та намагання довести інші обставини, ніж встановлені судами попередніх інстанцій, в той час як згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на встановлені судами обставини справи та з урахуванням наведених приписів процесуального закону, касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні суду першої інстанції і постанові суду апеляційної інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 у справі № 904/6211/14.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 у справі № 904/6211/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Н. Акулова

Т. Козир