ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Справа № 915/1161/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.Ю.,

представника позивача: Данилової К.Ю. - дов. б/н від 20.06.2012,

представника відповідача: Ухової К.Е. - дов. №2 від 05.01.2015,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРПРОМ»

(54017, м.Миколаїв, вул.Декабристів, 23-А, кв.79)

до відповідача: Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Вікритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (філія «Казанківський райавтодор») (54029, м.Миколаїв, вул.Галини Петрової 2-А)

про: стягнення 18093,25 грн. - 3% річних та 34970,25 грн. збитків від інфляції.

Згідно заяви №14.14 від 06.08.2014 про збільшення позовних вимог: стягнення з відповідача 18243,10 грн. - 3% річних та 34970,25 грн. збитків від інфляції, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Казанківський райавтодор» 18093,25 грн. - 3% річних та 34970,25 грн. збитків від інфляції, у зв'язку з несплатою відповідачем в повному обсязі заборгованості за поставлений товар за договором поставки №16-4/10/08 від 16.10.2008.

Заявою №14.14 від 06.08.2014 позивач збільшив позовні вимоги та просить суд стягнення з відповідача 18243,10 грн. - 3% річних та 34970,25 грн. збитків від інфляції.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства та умов договору поставки № 16-4/10/08 від 16.10.2008 відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. У зв'язку з цим рішенням господарського суду від 26.01.2012 по справ і № 5016/2549/2011 з відповідача було стягнуто на користь позивача 555194,87 грн. основного боргу, 57107,36 грн. збитків від інфляції за період з серпня 2010 року по червень 2011 року, 18269,28 грн. - 3% річних (за період з 07.06.2010 по 29.07.2011), 35237,52 грн. пені, 6305,71 грн. держмита та 221,27 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2012 рішення першої інстанції було скасовано в частині стягнення пені. Постановою ВГСУ від 31.05.2012 рішення апеляційної інстанції, в частині відмови в стягненні пені, було скасовано. З дати набрання постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2012 законної сили вся сума зобов'язання за ним набула природи грошового зобов'язання та збільшилась до 637096,49 грн. А з винесенням постанови ВГСУ від 31.05.2012 грошове зобов'язання відповідача збільшилось до 672336,01 грн. В період з червня 2012 року по травень 2014 року відповідач здійснював погашення заборгованості по справі № 5016/2549/2011, яка остаточно була погашена 30.05.2014.

В подальшому, рішенням господарського суду від 21.01.2013 по справі №5016/2407/2012 з відповідача було стягнуто на користь позивача 3886,36 грн. збитків від інфляції за період з серпня 2011 року по березень 2012 року та 18311,55 грн. - 3% річних за період з 30.07.2011 по 01.11.2012. Погашення відповідачем заборгованості за вказаним рішенням суду відбулось лише 26.04.2013. Таким чином, для наступних розрахунків розмір грошового зобов'язання відповідача визначено позивачем з урахуванням його збільшення шляхом винесення рішень господарським судом та зменшення в результаті часткових оплат. Виходячи з викладеного, по рішенню суду у справі №5016/2549/2011 - 3% річних із суми збільшеного грошового зобов'язання нараховані позивачем за період з 02.11.2012 по 30.05.2012, збитки від інфляції за період з березня 2012 року по травень 2014 року; по рішенню суду у справі №5016/2407/2012 - 3% річних із суми збільшеного грошового зобов'язання нараховані за період з 09.02.2013 по 26.04.2013, а збитки від інфляції за період з лютого 2013 року по квітень 2013 року.

Відповідач проти позовних вимог заперечує (а.с.52,53), просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи на намагання позивача здійснити подвійне стягнення плати за користування відповідачем утримуваними коштами всупереч ст.61 Конституції України.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову

У судовому засіданні 08.04.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

16.10.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОРПРОМ» (позивач у справі) та Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Казанківський райавтодор» (відповідач у справі) укладений Договір поставки №16-4/10/08, за яким позивач зобов'язався поставити відповідачу нафтопродукти, кількість, асортимент та ціна яких визначається в Додатках, які є невід'ємними частинами договору, та на умовах, викладених у договорі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, ТОВ «ДОРПРОМ» звернулось з позовом до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Казанківський райавтодор».

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.01.2012 по справі №5016/2549/2011 позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача 672549,07 грн., з яких 555194,87 грн. основного боргу, 57107,36 грн. збитків від інфляції за період з серпня 2010 року по червень 2011 року, 18269,28 грн. - 3% річних (за період з 07.06.2010 по 29.07.2011), 35237,52 грн. пені, 6305,71 грн. держмита та 221,27 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2012 рішення першої інстанції змінено та відмовлено позивачу в позові в частині стягнення пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2012 рішення апеляційної інстанції в частині відмови в стягненні пені було скасовано.

Рішенням господарського суду від 21.01.2013 по справі №5016/2407/2012 з відповідача було стягнуто на користь позивача 3886,36 грн. збитків від інфляції за період з серпня 2011 року по березень 2012 року та 18311,55 грн. - 3% річних за період з 30.07.2011 по 01.11.2012.

На підставі рішень господарського суду Миколаївської області видано судові накази, за якими органами ДВС були відкриті виконавчі провадження, в межах яких відповідачем здійснювались наступні платежі в погашення боргу: 01.06.2012 - 156880,56 грн., 08.06.2012 - 53456,91 грн., 30.07.2012 - 4804,7 грн., 02.11.2012 - 19933,75 грн., 08.10.2013 - 70000,0 грн., 01.11.2013 - 70000,0 грн., 29.05.2014 - 210000,0 грн., 30.05.2014 виконано повний розрахунок у сумі 87260,09 грн.

ТОВ «ДОРПРОМ» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Казанківський райавтодор» 3% річних із суми збільшеного грошового зобов'язання нараховані позивачем за період 02.11.2012 по 30.05.2014 у загальній сумі 18243,10 грн. та збитки від інфляції за період з березня 2012 року по травень 2014 року у загальній сумі 34970,25 грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що після набрання законної сили судовими рішеннями у справах №5016/2549/2011 та №5016/2407/2012, стягнуті за ними з відповідача основний борг, 3% річних, збитки від інфляції, пеня, державне мито та ІТЗ були трансформовані у грошове зобов'язання, невиконання якого допускає можливість застосування до відповідача вимог частини 2 статті 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.01.2012 по справі №5016/2549/2011 встановлено прострочення виконання відповідачем зобов'язання по Договору поставки №16-4/10/08 від 16.10.2008 у сумі 555194,87 грн. та були задоволені вимоги ТОВ «ДОРПРОМ» про стягнення з відповідача 555194,87 грн. основного боргу, 57107,36 грн. збитків від інфляції за період з серпня 2010 року по червень 2011 року, 18269,28 грн. - 3% річних (за період з 07.06.2010 по 29.07.2011), 35237,52 грн. пені, 6305,71 грн. держмита та 221,27 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В подальшому, рішенням господарського суду від 21.01.2013 по справі №5016/2407/2012 з відповідача було стягнуто на користь позивача 3886,36 грн. збитків від інфляції за період з серпня 2011 року по березень 2012 року та 18311,55 грн. - 3% річних за період з 30.07.2011 по 01.11.2012.

В рахунок погашення боргу по рішенню у справі №5016/2407/2012, відповідачем перераховано: 26.04.2013 - 23677,85 грн.

В силу приписів ст.ст.598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором чи законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Аналогічна думка міститься в Постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 №13/210/10 та від 12.09.2011 №6/433-42/183, а також в Постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011 №11/109.

Таким чином, суд вважає правомірним нарахування позивачем 3% річних за період з 02.11.2012 по 30.05.2014 та збитків від інфляції за період з квітня 2012 року по травень 2014 року, оскільки повне погашення відповідачем основного боргу по Договору №16-4/10/08 відбулось лише 30.05.2014.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положення ч.2 ст.625 ЦК України, застосовуються за умови настання факту порушення зобов'язання, а саме: прострочення виконання зобов'язання з оплати грошових коштів по певному господарському зобов'язанню, у даному випадку, договору поставки №16-6/10/08 від 16.10.2008, укладеному між сторонами.

Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23.01.2012, в якій вказано, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних є способом захисту майнового права кредитора. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 19.03.2015 у справі №915/1363/14, в якій зазначено, що аналіз ч.1 ст.509 ЦК України та ч.2 ст.625 ЦК України, дає підстави вважати, що в розумінні статті 625 ЦК України, передбачені частиною другою сплата річних та інфляції, в зв'язку з простроченням грошового зобов'язання є самостійною формою цивільно-правової відповідальності, і відповідно, вони не можуть вважатися грошовим зобов'язанням.

Згідно ст.534 ЦК України у разі недостатності суми, проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, позивач без дотримання черговості визначеної ст.534 ЦК України, здійснює зарахування часткових оплат.

В рахунок погашення боргу по рішенню у справі №5016/2549/2011, відповідачем перераховано: 01.06.2012 - 156880,56 грн., 08.06.2012 - 53456,91 грн., 30.07.2012 - 4804,7 грн., 02.11.2012 - 19933,75 грн., 08.10.2013 - 70000,0 грн., 01.11.2013 - 70000,0 грн., 29.05.2014 - 210000,0 грн., 30.05.2014 здійснено повне погашення боргу у сумі 87260,09 грн.

Суд, з урахуванням черговості погашення вимог визначеної ст.534 ЦК України, дійшов висновку, що платежем від 01.06.2012 у сумі 156880,56 грн. відповідач погасив 57107,36 грн. збитків від інфляції, 18269,28 грн. - 3% річних, 35237,52 грн. пені, 6305,71 грн. держмита та 221,27 грн. витрат ІТЗ та частково 39739,42 грн. основного боргу.

Платежі від 08.06.2012, 30.07.2012, 02.11.2012, 08.10.2013, 01.11.2013, 29.05.2014 та 30.05.2014 були спрямовані на погашення основного боргу. Так, після сплати 01.06.2012 - залишок основного боргу з 02.06.2012 склав 515455,45 грн.; після сплати 08.06.2012 грошових коштів у сумі 53456,91 грн. залишок основного боргу з 09.06.2012 склав 461998,54 грн.; після сплати 30.07.2012 грошових коштів у сумі 4804,70 грн. залишок основного боргу з 31.07.2012 склав 457193,84 грн., після сплати 02.11.2012 грошових коштів у сумі 19933,75 грн. залишок основного боргу з 03.11.2012 склав 437260,09 грн., після сплати 08.10.2013 грошових коштів у сумі 70000,0 грн. залишок основного боргу з 09.10.2013 склав 367260,09 грн., після сплати 01.11.2013 грошових коштів у сумі 70000,0 грн. залишок основного боргу з 02.11.2013 склав 297260,09 грн., після сплати 29.05.2014 грошових коштів у сумі 210000,0 грн. залишок основного боргу з 30.05.2014 склав 87260,09 грн., який остаточно було погашено 30.05.2014.

Таким чином, правомірним є нарахування позивачем 3% річних за період з 02.11.2012 по 30.05.2014 лише на суму основного боргу відповідача з урахуванням поступового погашення заборгованості та з дотриманням черговості визначеної ст.534 ЦК України.

Розмір 3% річних уточнено судом, виходячи з наступного розрахунку.

- за період з 03.11.2012 по 08.10.2013 (340 дн.) 3% річних з суми боргу 437260,09 грн. становить 12219,32 грн.

- за період з 09.10.2013 по 01.11.2013 (24 дн.) 3% річних з суми боргу 367260,09 грн. становить 724,46 грн.

- за період з 02.11.2013 по 29.05.2014 (209 дн.) 3% річних з суми боргу 297260,09 грн. становить 5106,36 грн.

- за 30.05.2014 (1 день) 3% річних з суми боргу 87260,09 грн. становить 7,17 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню становить 18057,31 грн.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, позивач також просить стягнути з відповідача збитки від інфляції у сумі 34970,25 грн. за період з квітня 2012 року по травень 2014 року.

Відповідно до п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно абз.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України

від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», - сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Зазначена позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2011 №23/466 та листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 №62-97р.

Згідно розрахунку позивача (а.с.4,5) збитки від інфляції нараховані ним за період з квітня 2012 року по травень 2014 року, з урахуванням часткової оплати відповідачем боргу, та з урахуванням тих періодів, коли індекс інфляції був менше одиниці, тобто мала місце дефляція.

Так, за період з квітня 2012 року по вересень 2013 року збитки від інфляції позивачем не нараховані, оскільки за вказаний період індекс інфляції був менше одиниці.

Після сплати 08.10.2013 частини боргу, залишок основного богу складав 367260,09 грн., індекс інфляції у жовтні 2013 року становив 100,4%, тому позивачем правомірно нараховані збитки від інфляції у сумі 1469,04 грн.

Після сплати 01.11.2013 частини боргу, залишок основного богу складав 297260,09 грн.; за період з листопада 2103 року по травень 2014 року сумарний індекс інфляції склав 111,24%. Відповідно, збитки від інфляції за вказаний період становлять 22402,19 грн. (297260,09 х 111,24% /100) - 297260,09).

Таким чином, загальна сума збитків від інфляції, яка підлягає стягненню становить 34871,23 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст.49 ГПК України, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Казанківський райавтодор», 54029, м.Миколаїв, вул.Галини Петрової 2-А (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРПРОМ», 54017, м.Миколаїв, вул.Декабристів, 23-А, кв.79 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) 18057,31 грн. - 3% річних, 34871,23 грн. збитків від інфляції та 1817,32 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя М.В. Мавродієва

Рішення оформлено у відповідності до ст.85 ГПК України

та підписана суддею 14 квітня 2015 року.