РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015Справа №910/4649/15-г
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Кирилів Ярослава Ігоровича

до публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"

про стягнення 7 864,00 грн.

Представники:

від позивача: Павликівський В.І. - представник за довіреністю № 2364 від 30.12.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги фізичної особи-підприємця Кирилів Ярослава Ігоровича до публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення 7 864,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 1 травня 2013 року між фізичною особою-підприємцем Кирилів Ярославом Ігоровичем та публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" укладено договір доручення № 00-01/35.

Відповідно до п. 1.1. договору, повірений зобов'язується на умовах, визначених цим договором, виконувати від імені довірителя дії, пов'язані із залученням потенційних клієнтів, підготовкою, укладанням, виконанням (супроводом) та сприянням в укладанні договорів страхування, а довіритель зобов'язується сплачувати винагороду повіреному за виконану роботу.

З акту виконаних робіт № 5 від 01.06.2015 року (підписаний обома сторонами) видно, що позивач за період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року виконав послуги на загальну суму 15 729,23 грн.

Відповідач сплатив позивачеві частину грошових коштів в розмірі 7 865,23 грн.

Позивач звернувся до суду з проханням стягнути з відповідача суму в розмірі 7 864,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.03.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.03.2015 року розгляд справи відкладено на 14.04.2015 року, у зв'язку із неявкою представників сторін у судове засідання.

В судове засідання 14.04.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 02.03.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 019.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

1 травня 2013 року між фізичною особою-підприємцем Кирилів Ярославом Ігоровичем та публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" укладено договір доручення № 00-01/35.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до п. 1.1. договору, повірений зобов'язується на умовах, визначених цим договором, виконувати від імені довірителя дії, пов'язані із залученням потенційних клієнтів, підготовкою, укладанням, виконанням (супроводом) та сприянням в укладанні договорів страхування, а довіритель зобов'язується сплачувати винагороду повіреному за виконану роботу.

Згідно з п.п. 2.1.4 п. 2.1. договору доручення, довіритель зобов'язується здійснювати виплату винагороди за використану роботу повіреного на умовах, що наведені в розділі 3 договору згідно з додатком 1 до договору.

Відповідно до п.п. 2.4.2. п. 2.4. договору доручення,повірений має право отримувати винагороду за виконану роботу у строки, передбачені розділом 3 цього договору та у розмірі, передбаченому додатком 1 до цього договору.

Пунктом 3 договору передбачено, що за роботу, виконану за цим договором. Довіритель сплачує повіреному винагороду, розмір якої визначається у відсотках від суми отриманих у звітному періоді страхових платежів на поточний рахунок довірителя за укладеним повіреним та/або за його участю договорами страхування, але не раніше дати набуття чинності цих договорів. Розмір винагороди визначений в додатку 1 до даного договору. Остаточний розмір винагороди, що сплачується повіреному, визначається в акті виконаних робіт на підставі застосованого повіреним страхового тарифу п о страховому продукту з урахуванням розміру винагороди, належної до сплати іншим посередникам, та не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених відповідними внутрішніми документами довірителя за таким страховим продуктом, або розмірів, передбачених дозволом андерайтера ГО довірителя, оформленого відповідно до вимог нормативних документів довірителя.

До10-числа місяця, наступного за звітним, довіритель складає акт виконаних робіт, у якому зазначається розмір винагороди, що підлягає сплаті повіреному (форма акту виконаних робіт визначена в додатку 3 д цього договору). Акт виконаних робіт формується на підставі щодекадних звітів повіреного про укладені договори страхування, наданих довірителю.

Акт виконаних робіт складається у двох примірниках та погоджується з повіреним протягом 3 (трьох) робочих днів. Підписаний сторонами акт виконаних робіт є підставою для сплати винагороди повіреному.

Виплата винагороди здійснюється шляхом перерахування коштів на відкритий в установах банку поточний або картковий рахунок повіреного впродовж 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт.

Статтею 1002 цивільного кодексу України визначено, що повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Сторонами на виконання умов договору підписано акт виконаних робіт № 5 від 01.06.2015 року, з якого видно, що за період з 30.05.2014 року по 31.05.2014 року сума винагороди складає 15 729,23 грн.

Відповідач сплатив позивачеві частину грошових коштів в розмірі 7 865,23 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором доручення № 00-01/35 від 01.05.2013 року у відповідача перед позивачем в розмірі 7 684,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу ПП «Київська юридична група» в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява від імені позивача підписана - представником позивача Агейкіною Оленою Олександрівною. У судовому засіданні 14.04.2015 року був присутній представник позивача Павликівський Володимир Іванович. Діють на підставі довіреності № 2364 від 30.12. 2014 року, що засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.

З договору № 19/12/2014 про надання правових послуг вбачається , що він укладений між суб'єктом підприємницької діяльності Кирилівом Ярославом Ігоровичем та приватним підприємством «Київська юридична група» ще 19 грудня 2014 року.

В матеріалах справи відсутні докази що Павликівський Володимир Іванович має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, враховуючи те, що законодавством передбачено покладення на сторону у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката, а не будь-яким представником, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Згідно до ч. 5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, м. Київ, провул. Новопечерський, буд. 19/3, ) на користь фізичної особи-підприємця Кирилів Ярослава Ігоровича (02082, м. Київ, вул. Винахідників, 6-А, код ЄДРПОУ ) заборгованість в розмірі 7 684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 17.04.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий