номер провадження справи 31/123/14-11/146/14-17/31/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 Справа № 908/4359/14

за позовною заявою: публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50

адреса для листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800

до відповідача: Маріупольської міської ради, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Леніна, буд. 70

про стягнення 119 613,77 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: Якушев С.О., довіреність від 15.07.14 № 2390/К-О

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

28.10.14 до господарського суду Запорізької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") з позовною заявою про стягнення з Маріупольської міської ради (надалі - Маріупольської МР) 119 613,77 грн. збитків.

У відповідності до ст. 21 ГПК України, 28.10.14 автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до розгляду судді Хуторному В.М.

15.12.14 автоматичним розподілом справ між суддями у зв'язку з перебуванням судді-доповідача Хуторного В.М. у справі № 908/4359/14 на лікарняному, справу № 908/4359/14 призначено для розгляду судді Гончаренку С.А.

11.02.15 автоматичним розподілом справ між суддями у зв'язку з перебуванням судді-доповідача у справі № 908/4359/14 Гончаренка С.А. на лікарняному, справу № 908/4359/14 призначено для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 11.02.15 судом прийнято справу № 908/4359/14 до свого провадження, якій присвоєно № провадження 31/123/14-11/146/14-17/31/15, судове засідання призначено на 11.03.15. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи.

Ухвалою від 11.03.15 судом відкладено розгляд справи на 14.04.15.

За заявою представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 14.04.15, на підставі ст.ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Судом повідомлено представника позивача про час складення рішення у повному обсязі.

Позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях, позовні вимоги обґрунтовував наступним. 09.03.06 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та Бакаржиєвим В.І. укладено кредитний договір № 20М-06, за умовами якого Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення 05.03.09. 01.06.08 Бакаржиєв В.І. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.09.12 у справі № 2о/519/126/12 спадщина Бакаржиєва В.І. у вигляді нежитлового вбудованого приміщення, що знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, буд. 56 була визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади Маріупольської міської ради. Як пояснював позивач, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 09.03.06 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та Бакаржиєвим В.І . був укладений договір іпотеки на вказане вище нерухоме майно. Отже, на думку позивача, до територіальної громади Маріупольської МР перейшов обов'язок відшкодувати ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" майнову шкоду (збитки), які були завдані спадкодавцем у розмірі 119 613,77 грн. в межах вартості набутого у власність нерухомого майна. На підставі викладеного, позивач керуючись ст. ст. 16, 22, 259, 526, 527, 530, 554, 590, 608, 629, 1218, 1219, 1220, 1221, 1223, 1270, 1281, 1282 ЦК України, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму збитків в розмірі 119 613,77 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив повністю, про що зазначив у письмових поясненнях, просив суд розглянути справу без уповноваженого представника відповідача. Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач вказує, що вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не є такими, що заявлені в порядку ст. 1231 ЦК України. Крім того, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29.12.11 у справі № 22-ц-1961/2011 вже було задоволено позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до Шайноги О.В. за договором поруки та кредитним договором від 09.03.05 № 20М-06 в сумі 118 885,36 грн. Крім того, рішенням господарського Донецької області від 15.01.14 встановлено, що зі смертю Бакаржиєва В.І. обов'язки за кредитним договором від 09.03.06 припинились. З огляду на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.01.14 у справі № 263/7162/13-ц(2/263/2880/2013), яке набуло чинності у відповідності до норм чинного ГПК України, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до Маріупольської МР про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.03.06 № 20М-06 в сумі 119 613,77 грн. на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 95,2 кв.м, розташоване за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, 56, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем відмовлено.

За наслідками розгляду вказаної вище справи господарським судом Донецької області встановлено наступні обставини.

09 березня 2006р. між ПриватБанком (далі - банк) та Бакаржиєвим Володимиром Івановичем (далі - позичальник) укладено кредитний договір №20М-06, відповідно до п.1.1 якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 100 000,00 грн. окремими траншами або на пдставі попередньої вимоги згідно з п.2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно з Графіками погашення кредиту та процентів, які оформлюються у вигляді Додатків до цього договору та є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штраф та пені в обумовлені цим договором строки. Кредит надається на споживчі потреби, строк повного погашення кредитної лінії - 05.03.2009р. включно (п.п.1.2-1.3 договору).

За користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.2.4.1., 3.3, 3.4 даного договору позичальник сплачує проценти в розмірі 22% річних (п.3.1 кредитного договору).

Згідно з п.4.1, при порушенні позичальником будь-якого з зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених п.п.2.2.2, 3.1. 3.2, 3.3 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього договору, винагороди та комісії, передбачених п.3.5, 3.7 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в сумі 0,053% від суми непогашеного платежу за кожний день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочки (п.4.1 кредитного договору).

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 20М-06 від 09.03.2006р. між ПриватБанком в якості іпотекодержателя та Бакаржиєвим Володимиром Івановичем в якості іпотекодавця укладено та посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Верченко Т.І. договір іпотеки від 09.03.2006р., зареєстрований за № 249.

Виходячи зі змісту п.7 договору іпотеки, предметом іпотеки є належна іпотекодавцю на праві власності 44,7 кв.м. що є часткою 47/100 вбудованої нежитлової шлакоблочної будівлі А-2 загальною площею 95,2 кв.м, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, 56. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки скаладє 112 500,00 грн.

Пунктом 30 договору іпотеки встановлено строк його дії - до повного виконання іпотекодавцем та іпотекодержателем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

Як встановлено судом, боржник за кредитним договором № 20М-06 від 09.03.2006р. - Бакаржиєв Володимир Іванович помер - 01.06.2008р., що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-НО №304541, копія якого наявна в матеріалах справи.

У зв'язку зі смертю Бакаржиєва Володимира Івановича 01.06.2006р. та зверненням Приватбанку з вимогою про погашення боргу в сумі 234 148,23 грн., Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, зареєстровану у спадковому реєстрі за номером 45873652. На запит суду, Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою повідомлено, що станом на 27.12.2013р. спадкоємці померлого Бакаржиєва В.І. до нотаріальної контори не звертались, тому суд робить висновок про відсутність спадкоємців померлого, тобто осіб, до яких переходять права та обов'язки Бакаржиєва В.І., в тому числі - за кредитним договором №20М-06 від 09.03.2006р.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.09.2012р. по справі №2о/519/126/12 визнано відумерлою спадщину у вигляді вбудованого нежитлового приміщення літ. А-2, прим.1, кімнати 1-9, загальною площею 44,7 кв.м, що складає 47/100 часток будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, 56, що відкрилась після смерті Бакаржиєва Володимира Івановича, померлого 01.06.2008р. та передано вказане нежитлове прміщення у власність територіальної громади Маріупольської міської ради.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 25 ЦК України, за якими цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, суд зробив висновок про те, що зі смертю Бакаржиєва В.І. його обов'язки за кредитним договором № 20М-06 від 09.03.2006р.(в частині сплати кредиту, процентів, штрафних санкцій) припинилися.

Водночас, відсутність осіб, до яких перейшли обов'язки померлого (спадкоємців), робить зобов'язання нерозривно з пов'язаним з її особою. Отже, з огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про припинення на підставі ст. 608 ЦК України зобов'язань за кредитним договором №20М-06 від 09.03.2006р. по поверненню кредиту, сплаті відсотків та штрафних санкцій у зв'язку зі смертю позичальника Бакаржиєва В.І.

Також, суд дійшов висновку про припинення договору іпотеки № 249 від 09.03.2006р. з підстав, встановлених ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ст. 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України (ч. 1). Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України (ч. 2).

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили, встановлений і ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.10 № 2453-VI, відповідно до припису якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України законодавець передбачив, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, що встановлені господарським судом Донецької області у справі 263/7162/13-ц(2/263/2880/2013) є обов'язковими та враховані господарським судом Запорізької області при розгляді справи № 908/4359/14.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (ч. 1). Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (ч. 3). Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу (ч. 4).

Статтею 1231 ЦК України унормовано, що до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем (ч. 1). До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя (ч. 2). До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця (ч. 3). Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину (ч. 4). За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину (ч. 5).

Предметом позовних вимог у справі № 908/4359/14 є стягнення з відповідача майнової шкоди (збитків) в сумі 119 613,77 грн., які складаються з 77 527,81 грн. - заборгованості за кредитом, 33 636,11 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом та 8 449,85 грн. пені.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; не одержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною 2 ст. 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

При цьому за приписами частини 4 статті 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно з ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведеності їх переконливості.

Відповідно до принципів здійснення господарського судочинства, викладених у статтях 4-2, 4-3, 43 ГПК України, господарський суд розглядає справу на засадах рівності та змагальності сторін, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши наявні в матеріалах справи № 908/4359/14 докази судом встановлено, що позивачем жодних доказів на підтвердження протиправної поведінки Бакаржиєва В.І. (позичальника за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06) в період існування між Банком (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") та Позичальником (Бакаржиєвим В.І.) зобов'язань за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06 не надано.

Так, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що Бакаржиєвим В.І. в період з 09.03.06 (дата укладення кредитного договору № 20М-06) по 01.06.08 (день смерті Позичальника) були порушені умови кредитного договору від 09.03.06 № 20М-06 в частині несплати або несвоєчасної сплати суми кредитних коштів та процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені в Графіку погашення кредиту та процентів, який є додатком до кредитного договору № 20М-06.

При цьому, сам графік погашення кредиту та процентів, який є додатком до кредитного договору № 20М-06, згідно з п. 2.2.3. кредитного договору, позивачем до матеріалів цієї справи не додано.

Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження:

- ухилення Бакаржиєва В.І. в період з 09.03.06 по 01.06.08 від виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06;

- вжиття ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх необхідних заходів в період з 09.03.06 по 01.06.08, в т.ч. передбачених п. 2.3. кредитного договору, щодо усунення порушень зобов'язань з боку Позичальника;

- завдання Бакаржиєвим В.І. збитків ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань та звернення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до суду в період з 09.03.06 по 01.06.08 з вимогою про відшкодування таких збитків.

З огляду на викладене, враховуючи, що строк повного погашення кредитної лінії згідно з п. 1.3. кредитного договору від 09.03.06 № 20М-06, встановлений - 05.03.09 (включно), суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність поведінки Позивальника (Бакаржиєва В.І.) в період існування зобов'язань між Бакаржиєвим В.І. та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06, тобто в період з 09.03.06 по 01.06.08.

Також, в ході розгляду цієї справи судом прийнято до уваги наявність рішення Апеляційного суду Донецької області від 29.12.11 у справі № 22-ц-1961/2011 рік, за змістом якого судом задоволено позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та стягнуто з Шайноги Олега Володимировича на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість в сумі 118 885,36 грн. за договором поруки та кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06, що складається з заборгованості за кредитом - 80 742,94 грн., заборгованості по процентам - 30 500,99 грн. та пені - 7 641,43 грн.

Зміст вказаного вище рішення свідчить, що заборгованість в сумі 118 885,36 грн. була визначена позивачем (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") станом на 21.04.08.

В той же час, згідно з наявним в матеріалах справи № 908/4359/14 розрахунком заборгованості за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06, позивачем вказано заборгованість за цим договором в сумі 119 613,77 грн., станом на 05.07.13, яка складається з:

- 77 527,81 грн. заборгованості за кредитом;

- 33 636,11 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 8 449,85 грн. - пені.

Отже, фактично сума заявлених до стягнення позивачем збитків в розмірі 119 613,77 грн. складається із суми основної заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом та пені, що нараховані позивачем за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06, станом на 05.07.13.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області у справі 263/7162/13-ц(2/263/2880/2013) встановлено, що зобов'язання Бакаржиєва В.І. за кредитним договором № 20М-06 від 09.03.2006р.(в частині сплати кредиту, процентів, штрафних санкцій) припинилися з 01.06.08 у зв'язку із смертю останнього, судом в ході розгляду справи № 908/4359/14 визнається необґрунтованим та безпідставним нарахування позивачем заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом та пені станом на 05.07.13.

Також, судом прийнято до уваги, що збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розглядаючи справу судом враховано, що заявляючи вимогу про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач повинен довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Як свідчать матеріали цієї справи, позивачем не обґрунтовано яке відношення до збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, глави 25 ГК України та до яких збитків - реальних збитків чи упущеної вигоди, позивач відносить заявлені до стягненні 119 613,77 грн., тобто суму, яка фактично складається із суми заборгованості (основного боргу за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом та пені), що нарахована за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06.

Також, суд визнає необґрунтованим включення позивачем до складу суми заявлених до стягнення збитків суму пені в розмірі 8 449,85 грн. оскільки сплата неустойки (пені) та відшкодування збитків є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, вбачається, що в ході розгляду цієї справи позивачем не доведено, а судом не встановлено факту заподіяння Бакаржиєвим В.І. позивачу збитків в сумі 119 613,77 грн. в розумінні ст. 22 ЦК України та глави 25 ГК України, а саме: дій (бездіяльності) Бакаржиєва В.І., що призвели до знищення або пошкодження майна ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", до витрат, зроблених ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); не встановлено, що 119 613,77 грн. - це доходи, які ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода).

Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях (бездіяльності) Бакаржиєва В.І. (Позичальника за кредитним договором від 09.03.06 № 20М-06) повного складу цивільного правопорушення, а саме: понесення позивачем збитків, їх розміру, протиправної поведінки Позичальника, його вини та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою і завданими збитками.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Маріупольської МР на користь позивача 119 613,77 грн. збитків в порядку ст. 1231 ЦК України відсутні.

У зв'язку з чим, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судом відмовляється через недоведеність.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у розмірі 2392,27 грн. покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 49, 69, 82, 821, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 21.04.15.

Суддя В.Л. Корсун