ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р.Справа № 922/559/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (м. Маріуполь)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" (м. Ізюм)
про стягнення 90955,15 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Кононенко Т.М. (довіреність №234/ЮРО-80 від 17.03.2014);

відповідача - Фадеев О.П. (довіреність від 20.10.2014).

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" на свою користь неустойку, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №ПКН-00015/т-203 від 04.04.2014 р. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 90955,15 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором поставки №ПКН-00015/т-203 від 04.04.2014 р. щодо своєчасної поставки товару позивачу. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

В судовому засіданні 06.04.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2015 заперечив проти позовних вимог та зазначив, що рішення господарського суду м. Києва по справі №910/28750/14 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" заборгованості за договором №ПКН-00015/т-203 від 04.04.2014 р. по теперешній час не виконано.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколіс" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" (покупець) був укладений договір поставки № ПКН-00015/Т-203 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до умов п.1.1 договору постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, на умовах, викладених в цьому договорі, а також у специфікаціях до договору, що є невід'ємною частиною договору.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 названого кодексу).

Судом встановлено, що на виконання умов договору, ТОВ "Еколіс" поставив продукцію ПАТ "Азовзагальмаш" на загальну суму 153 901,42 грн., що підтверджується видатковими накладними підписаними та скріпленими печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 6.2. договору, оплата товару провадиться шляхом перерахунку на поточний рахунок постачальника у строки, вказані у специфікація до вказаного договору.

Пунктом 4 специфікації №1 встановлений порядок розрахунку, з відстрочкою платежу на 330 календарних днів з моменту отримання товару на склад ПАТ "Азовзагальмаш".

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що відповідно до специфікації постачальник поставляє покупцеві продукцію - брус необрізний (сосна) товщина 110 мм, ширина 120-220 мм, довжина 4-6 погонних метра, сорт 2, ГОСТ 8486-88 (ширина паралельної плахи повинна бути не менше 120 мм), загальна сума за цією специфікацією становить 599760,00 грн., у т.ч. ПДВ 99960,00 грн., а термін поставки з 10.04.2014 по 10.07.2014.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на тому, що строк поставки закінчився 10.07.2014, але відповідачем на адресу позивача була поставлена продукція тільки на суму 153901,42 грн. згідно видаткових накладних №122 від 04.04.2014 на суму 78871,44 грн., №153 від 09.05.2014 на суму 75029,98 грн.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. у справі №910/28750/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовзагальмаш" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Арвест Трейдінг» про стягнення 137 802,68 грн. по договору поставки № ПКН-00015/Т-203 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" 1 050 грн. 00 коп. - основного боргу. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арвест Трейдінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" 1 050 грн. 00 коп. - основного боргу. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколіс" 111 091 грн. 93коп. - основного боргу, 14 060 грн. 01 коп. - пені, 1856 грн. 98коп. - 3% річних, 10793 грн. 76 коп. - інфляційних втрат та 2 679 грн. 27 коп. - судового збору за подання позовної заяви, 4 000 грн. - витрати на юридичну допомогу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. у справі № 910/28750/14 залишено без змін.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. та постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. у справі №910/28750/14 встановлено, що на виконання умов договору постачальник (ТОВ "Еколіс") здійснив поставки товару на адресу покупця (ПАТ "Азовзагальмаш") 4 квітня 2014 року на суму 78 871,44 грн., за видатковою накладною № 122; 9 травня 2014 року на суму 75 029,98 грн., за видатковою накладною № 153. Товар прийнятий ПАТ "Азовзагальмаш" без зауважень та в повному обсязі. Загальна вартість поставленого на адресу покупця товару складає - 153 901,42 грн.

Відповідно умов договору, у зв'язку з поставкою товару у покупця (ПАТ "Азовзагальмаш") виник відповідний обов'язок щодо його оплати належним чином та у встановлений договором строк. Так, поставка, здійснена 4 квітня 2014 року повинна була оплачена покупцем в повному обсязі до 4 травня 2014 року включно, у свою чергу поставка від 9 травня 2014 року повинна була бути сплачена до 8 червня 2014 року включно.

Судом встановлено та не спростовано позивачем у судових засіданнях, що заборгованість позивача по сплаті поставленого на його адресу товару перед відповідачем складає 111 091,93 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до положень ст. 538 Цивільного кодексу України визначається, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасні повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Суд вважає, що зобов'язання сторін за договором мають усі характеристики зустрічних. Уклавши відповідний договір, сторони в даному випадку визначили певний обов'язок постачальника поставити продукцію з рознесенням поставок на певний час - з 10 квітня 2014 року по 10 липня 2014 року. Значний період часу, якій було надано відповідачу для поставки товару в даному випадку і слід розуміти як відповідне право частково, за певним графіком виконувати прийняті на себе зобов'язання. У свою чергу, починаючи з першої поставки продукції на покупця виник зустрічний обов'язок щодо оплати поставленого товару.

Відповідно ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пряма взаємодія між простроченням позивача у зобов'язанні та об'єктивною неможливістю виконання своїх обов'язків відповідачем також визначається, виходячи з того, що залишивши без належної оплати перші поставлені партії товару за договором, покупець фактично своїми протиправними діями зупинив виконання договору та поставив постачальника у такі обставини, за якими останній не міг виконати прийняті на себе зобов'язання з об'єктивних, не залежних від його волі причин.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз інформації, наявної у матеріалах справи, свідчить про те, що на момент вирішення даного спору рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015р. по справі №910/28750/14 Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" належним чином не виконано, прийняті на себе зобов'язання щодо оплати товару здійснено не було, відповідні суми грошових коштів на користь ТОВ "Еколіс" не перераховано.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.04.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова