КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа№ 910/27532/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Пузько В.А., довіреність № 2 від 05.01.15,

відповідача: Чечун Л.В., довіреність б/н від 23.03.15,

Гаврилюк В.С., директор.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

на рішення господарського суду м. Києва від 05.02.2015р.

у справі №910/27532/14 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Дочірнього підприємства "Здоров'я" Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

про стягнення 150 515, 24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київське міське відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - позивач, Фонд) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Здоров'я" Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 150 515,24 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.02.2015 року у справі №910/27532/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київське міське відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. по справі № 910/27532/14 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги Київського міського відділення повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що, як наслідок призвело до неправильного вирішення справи по суті та постановлення необґрунтованого рішення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Частиною 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (який був чинний станом на момент оформлення листків непрацездатності за 2011 рік та станом на день звернення позивача з даним позовом до суду) передбачено, що страховик, яким виступає Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, має повноваження здійснювати перевірку обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, проте законодавством України не передбачено складення будь-яких довідок чи актів внаслідок проведеної перевірки.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (який був чинний станом на момент оформлення листків непрацездатності за 2011 рік та станом на день звернення позивача з даним позовом до суду) страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Отже, до Дочірнього підприємства "Здоров'я" Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" звернулись особи, відносно яких надані листки непрацездатності.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (який був чинний станом на момент оформлення листків непрацездатності за 2011 рік та станом на день звернення позивача з даним позовом до суду) допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків:

1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві;

2) необхідності догляду за хворою дитиною;

3) необхідності догляду за хворим членом сім'ї;

4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною;

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Частинами 1, 2 та 3 ст. 2 вказаного Закону встановлено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

1) суб'єкти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - застрахована особа або інша особа у випадках, передбачених статтями 45, 47 цього Закону, страхувальник та страховик;

2) застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Представниками застрахованих осіб є профспілки або їх об'єднання чи інші уповноважені найманими працівниками органи (представники);

3) страхувальник відповідно до цього Закону - це:

а) роботодавець - для осіб, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону;

б) особи, зазначені у частинах другій та третій статті 6 цього Закону;

Також, частинами 1,2 та 3 Закону встановлено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, підлягають:

1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах;

2) члени колективних підприємств, сільськогосподарських та інших виробничих кооперативів.

Громадяни України, які працюють за межами території України і не застраховані в системі соціального страхування країни, в якій вони перебувають, мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до діючого законодавства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, лікувальна установа, яка видає листки непрацездатності, не є суб'єктом правовідносин по виплаті коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у порядку надання допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Судом першої інстанції було встановлено, що зазначені вище положення Закону також викладені і містяться в Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (який набрав чинності з 1 січня 2015 року, крім статті 44 цього Закону, яка набирає чинності з 1 липня 2015 року.)

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що оплата матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності, зроблена позивачем за листками непрацездатності, не свідчить про завдання останньому шкоди, оскільки грошові кошти, виплачені позивачем в якості допомоги, не є його власними грошовими коштами, а є коштами, що сплачувалися до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності застрахованими особами в якості страхових внесків.

Відповідно до частини 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що грошові кошти, виплачені позивачем в якості допомоги, не є власними коштами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його право не було порушене та позадоговірної шкоди не було завдано. Таким чином, дії відповідача щодо оформлення листків непрацездатності в даному випадку не можуть розцінюватися як підстава виникнення між сторонами деліктних зобов'язань, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з відповідача спірної суми коштів в якості відшкодування шкоди.

Колегія суддів дійшла висновку, що здійснювані й відшкодовані Фондом соціальні виплати є його обов'язком у разі настання страхового випадку, а тому здійснення ним таких виплат застрахованій особі не є заподіяною Фонду шкодою в розумінні ст.1166 та ч.1 ст.1172 ЦК України.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 05.02.2015 року у справі №910/27532/14 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 05.02.2015 року у справі №910/27532/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов