ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" квітня 2015 р.Справа № 916/1209/14

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін :

від скаржника, стягувача (ПАТ "ЕК "Одесаобленерго"): Шмигановська І.С., за довіреністю № 314 від 02.02.2015р.;

від боржника (ДП "Підприємство Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)"): не з'явився;

від Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу (вх. ГСОО № 2-604/15) Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області в порядку ст. 121-2 ГПК України по справі № 916/1209/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" до Державного підприємства "Підприємство Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)" про стягнення 576 561,28 грн., -

в с т а н о в и в :

Відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) (далі - Відповідач) в якій просить суд стягнути: заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 513852,76 грн., інфляційні нарахування в сумі 19659,81 грн., 3 % річних в усім 14 700,92 грн. та пені в сумі 28 347,79 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.05.2014 р. позов ПАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" задоволений повністю.

З Державного підприємства „Підприємство південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) на користь публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" стягнуто - заборгованість за спожиту електричну енергію, в сумі 513852,76 грн., інфляційні нарахування в сумі 19659,81 грн., 3 % річних в усім 14 700,92 грн.

13 червня 2014 р. господарським судом Одеської області на примусове виконання вказаного рішення видано накази.

Додатковим рішенням господарського суду Одеської області від 18 червня 2014 р. з Державного підприємства „Підприємство південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) стягнуто на користь ПАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" пені в розмірі 11 546,16 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.07.2014 р. додаткове рішення скасовано.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.06.2015р. виправлено описку в резолютивній частині рішення господарського суду Одеської області від 28.05.2014 р. по справі № 916/1209/14, шляхом доповнення рішення пунктом 4 наступного змісту:

"Стягнути з Державного підприємства „Підприємство південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) (65017, м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) на користь публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 28 Б, ) - пеню в сумі 28 347 (двадцять вісім тисяч триста сорок сім) грн. 79 коп."

26.06.2014р. на примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 28 травня 2014 р. з урахуванням ухвали господарського суду Одеської області від 18 серпня 2014 р. по справі № 916/1209/14 видано наказ.

05 лютого 2015 р. до господарського суду Одеської області звернувся стягувач (Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго") із скаргою (вх. ГСОО № 2-604/15) на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області в порядку ст. 121-2 ГПК України по справі № 916/1209/14, в якій зазначив наступне.

17 червня 2014 року накази на стягнення вказаного боргу направлено ДВС,

19 червня 2014 року постановами ДВС відкрито виконавчі провадження № 43742533 та № 43742807.

01 липня 2014 року ДВС винесена постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі - ВПВР) з примусового виконання наказу по даній справі.

14 липня 2014 року ВПВР винесені постанови про прийняття до виконання виконавчих проваджень № 43742807 та №43742533.

11 вересня 2014 року разом із заявою про відкриття виконавчого провадження № 21/762 від 11 вересня 2014 року наказ про стягнення пені в сумі 28 347,79 грн. було направлено до ДВС.

26 вересня 2014 року постановою ДВС відкрито виконавче провадження № 44868759 про стягнення пені в сумі 28 347,79 грн.

14 жовтня 2014 року ДВС винесена постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження до ВПВР з примусового виконання наказу № 916/1209/14 господарського суду Одеської області про стягнення з ДП «ППВК №51» на користь ПАТ «Одесаобленерго» пені в сумі 28 347,79 грн.

16 жовтня 2014 року ВПВР винесена постанова про прийняття до виконання виконавчого провадження № 44950310.

31 грудня 2014 року ВПВР на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон) винесені постанови № 44868759, № 43742807, № 437425533 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повертаючи виконавчий документ стягувачеві, ДВС послалось на наступне.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб боржник є підприємством, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Таким чином, законодавством встановлена заборона на звернення стягнення на основні фонди, оборотні засоби кошти, товари боржника, який є - державним підприємством та установою виконання покарань. Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем виявлено відкриті розрахункові рахунки боржника, на які направлено платіжні вимоги для примусового списання грошових коштів та платіжні вимоги повернулись без виконання.

П. 2 ч. 1 ст. 47 Закону передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось, або здійснювалось частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

ПАТ "Одесаобленерго" вважає, що при винесені постанов № 44868759, № 43742807, № 437425533 про повернення виконавчого документа стягувачеві Відділом примусового виконання рішень були порушенні норми матеріального права та зазначена постанова підлягає визнанню недійсною у зв'язку із наступним.

Статтею 30 вказаного Закону передбачені строки здійснення виконавчого провадження, а саме державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому Законом порядку.

Частиною 2 ст. 30 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

16 жовтня 2014 року виконавчі провадження були приєднанні до зведеного виконавчого провадження, по виконанню виконавчих документів по стягненню з ДП «Підприємство південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)».

Тобто, з урахуванням зазначеного у зведеному виконавчому провадженні, виконавчі провадження № 44868759, № 43742807, № 437425533 знаходились на виконанні лише 3 місяці, що означає те, що Відділом примусового виконання рішень не були виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

В оскарженій постанові зазначено, що єдиним майном Державного підприємства «Підприємство південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)» на яке можливо звернути стягнення у примусовому порядку могли бути кошти на рахунках у банківських установах.

Статтею 65 вказаного Закону передбачений порядок стягнення на кошти боржника - юридичної особи, а саме: державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках та інших фінансових установах. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади держаний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Розділом 4 п. 4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженою наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні у банках та інших фінансових установах, накладається арешт про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яз підлягає арешту та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що шхвгжа арешту або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках бссзваякх. j тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону, арешт на майно боржника накладається, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, які знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансове установах.

На підставі постанови про арешт коштів боржника № 39450789 ВПВР були направлені вимоги № ДВ-3/3/07-21013 від 25.11.2014 року (через півтора місяці після відкриття виконавчого провадження) до 4-х фінансових установ: ПАТ «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, АТ «Фінростбанк» (м. Одеса, вул. Ак. Глушка, 13), АТ «Імексбанк» (м. Одеса, пр. Шевченка. 8-А) та ПАТ «Укргазбанк» (м. Київ, вул. Красноармійська, 39).

В п. 1.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ 21.01.2004 № 22 (надалі - Інструкція) зазначено, що платіжні вимоги на примусове списання коштів з рахунків платників / інкасові доручення (розпорядження) банки приймають незалежно від наявності на них достатнього залишку-коштів та виконують їх у межах залишку коштів.

Відповідно до п. 10.1 Інструкції виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві зазначено, що вимоги для списання грошових коштів та платіжні вимоги повернулись без виконання.

Платіжні вимоги були направлені до банківських установ 25.11.2014 року та знаходились на виконанні один календарний місяць.

Отже, з урахуванням вищезазначеного та в зв'язку з тим, що єдиним майном на яке можна звернути стягнення є грошові кошти боржника, ВПВР після отримання відповідей з банківських установ про відсутність коштів на розрахункових рахунках не повинен був одразу повертати виконавчий документ стягувачеві. В межах терміну виконавчого провадження, який повинен тривати не менше 6 місяців грошові кошти могли б надійти на розрахункові рахунки боржника в повному або частковому обсязі.

Частиною 1 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 52 вказаного Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і в вкладах у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Частиною 2 ст. 57 вказаного Закону передбачено, що арешт коштів боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанов про арешт коштів боржника, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

Зазначені виконавчі дії не були здійснені державним виконавцем.

На підставі викладеного скаржник дійшов до висновку, що Відділ примусового виконання рішень при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві порушив норми вказаного Закону. Посилаючись на п. 2 ч.1 ст. 47 вказаного Закону, ВДВС зазначив, що ним були вчинені всі заходи примусового виконання ріпи виконавча дія щодо арешту касової книги боржника здійснена не була.

На думку скаржника все вищезазначене свідчить про грубе порушення Відділом примусового виконання рішень вказаного Закону та інших нормативних документів.

Забезпечити виконання рішення іншим шляхом ПАТ «Одесаобленерго» не може з огляду на спеціальний порядок виконання судових рішень встановлений статтею 115 ГПК України, якою зазначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всі території України і виконуються в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвала, постанова господарського суду підлягають обов'язковому виконанню підприємствами, установами, посадовими особами. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Згідно вимог статті 6 Закону, держаний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З приписів статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченим законом.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати свої службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб гарантованих Конституцією України.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, скаржник просить визнати недійсними постанови Відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеськії області про повернення виконавчих документів стягувачеві № 4868759, №43742807 № 437425533 від 31.12.2014 року.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області прийняти до виконання накази господарського суду Одеської області № 916/1209/14 від 13 червня 2014 року та 26 серпня 2014 року та відновити виконавчі провадження по виконанню зазначених наказів.

Представники боржника (ДП "Підприємство Південної виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)") та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у судові засідання не з'явились. Про час та місце розгяду скарги були повідомлені належним чином (поштові повідомлення у справі). Жодних пояснень або заперечень від боржника та ДВС до суду не надходило.

Розглянувши матеріали скарги, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника скаржника, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 121-2 ГПК України, в редакції Закону N 2539-III ( 2539-14 ) від 21.06.2001р., - Скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.8 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України N 04-5/365 від 28.03.2002 року „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ( із наступними змінами та рекоменлаціями), - за змістом 121-2 ГПК за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Як вбачається із змісту скарги, 19 червня 2014 року постановами ДВС відкрито виконавчі провадження № 43742533 та № 43742807 на виконання наказів господарського суду Одеської області по справі № 916/1209/14.

01 липня 2014 року ДВС винесена постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області з примусового виконання наказу по даній справі, які постановами ВПВР від 14 липня 2014 року прийняті до виконання.

26 вересня 2014 року постановою ДВС відкрито виконавче провадження № 44868759 про стягнення пені в сумі 28 347,79 грн., яке постановою про передачу матеріалів виконавчого провадження від 14.10.2014р. передано до ВПВР з примусового виконання наказу № 916/1209/14 господарського суду Одеської області про стягнення з ДП «ППВК №51» на користь ПАТ «Одесаобленерго» пені в сумі 28 347,79 грн.

16 жовтня 2014 року ВПВР винесена постанова про прийняття до виконання виконавчого провадження № 44950310.

31 грудня 2014 року ВПВР на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови № 44868759, № 43742807, № 43742533 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

П. 2 ч. 1 ст. 47 Закону передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось, або здійснювалось частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На підставі постанови про арешт коштів боржника № 39450789 ВПВР були направлені вимоги № ДВ-3/3/07-21013 від 25.11.2014 року (через півтора місяці після відкриття виконавчого провадження) до 4-х фінансових установ: ПАТ «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, АТ «Фінростбанк» (м. Одеса, вул. Ак. Глушка, 13), АТ «Імексбанк» (м. Одеса, пр. Шевченка. 8-А) та ПАТ «Укргазбанк» (м. Київ, вул. Красноармійська, 39).

В п. 1.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ 21.01.2004 № 22 (надалі - Інструкція) зазначено, що платіжні вимоги на примусове списання коштів з рахунків платників / інкасові доручення (розпорядження) банки приймають незалежно від наявності на них достатнього залишку-коштів та виконують їх у межах залишку коштів.

Відповідно до п. 10.1 Інструкції виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві зазначено, що вимоги для списання грошових коштів та платіжні вимоги повернулись без виконання. Платіжні вимоги були направлені до банківських установ 25.11.2014 року та знаходились на виконанні один календарний місяць.

Як зазначив скаржник, боржник є специфічним підприємством відносно якого згідно чинного законодавства не можна звертати стягнення на майно підприємства а тільки на грошові кошти.

При цьому суд зазначає, згідно наданих скаржником пояснень при розгляді скарги по суті, надходження грошових коштів на рахунок підприємства боржника в період наданого Законом строку, а саме шести місяців, є підставою для виконання наказів господарського суду Одеської області по справі № 916/1209/14 про стягнення коштів на користь стягувача.

Отже, з урахуванням вищезазначеного та в зв'язку з тим, що єдиним майном на яке можна звернути стягнення є грошові кошти боржника, ВПВР після отримання відповідей з банківських установ про відсутність коштів на розрахункових рахунках не повинен був одразу повертати виконавчий документ стягувачеві, оскільки в межах терміну виконавчого провадження грошові кошти могли б надійти на розрахункові рахунки боржника в повному або частковому обсязі.

Статтею 30 вказаного Закону передбачені строки здійснення виконавчого провадження, а саме державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому Законом порядку.

Частиною 2 ст. 30 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Тобто, з урахуванням зазначеного у зведеному виконавчому провадженні, виконавчі провадження № 44868759, № 43742807, № 43742533 знаходились на виконанні лише 3 місяці, що означає те, що Відділом примусового виконання рішень не були виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в межах строку передбачених даним Законом.

Частиною 1 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає вимоги скарги законними, вцілому обгрутованими і тому, підлягаючими задоволенню.

Враховуючи викладене і, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

у х в а л и в :

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про повернення виконавчих документів стягувачеві № 44868759, № 43742807 та № 43742533 від 31.12.2014р.

3. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області прийняти до виконання накази господарського суду Одеської області № 916/1209/14 від 13.06.2014р. та від 26.08.2014р. та відновити виконавчі провадження по виконанню зазначених наказів.

Суддя М.І. Никифорчук