ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 лютого 2015 року Справа № 3/9

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіВолковицької Н.О.,
суддів:Бакуліної С.В.,
Грейц К.В.,
Добролюбової Т.В.,
Мачульського Г.М.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 31.08.2011
у справі№ 3/9
за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до:1) Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УБК"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7
про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.03.2011 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2011 вказане рішення скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено, інвестиційний договір №1/6, укладений 01.06.2007 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" визнано недійсним з моменту укладення.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.08.2011 у справі №3/9 касаційні скарги Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2011 залишено без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 31.08.2011 у справі №3/9, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2012 у справі №13/5005/8170/2011, від 22.01.2013 у справі №5020-608/2012, від 22.01.2013 у справі №5011-64/9540-2012, від 30.01.2013 у справі №5006/12/191пд/2012, від 09.10.2013 у справі №910/3458/13, від 22.10.2013 у справі №910/3461/13, від 07.10.2014 у справі №5011-48/950-2012, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Як вбачається із змісту заяви, Товариством з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 31.08.2011 у даній справі.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів вважає за можливе задовольнити його з огляду на поважність наведених заявником причин пропуску строку, оскільки текст постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2012 у справі №13/5005/8170/2011, від якої відраховується строк для подання заяви про перегляд судового рішення, був внесений до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 12.12.2014, згідно з повідомленням про внесення до ЄДРСР (витяг з системи Діловодства спеціалізованого суду).

Розглянувши доводи заяви та додані до неї постанови Вищого господарського суду України, колегія суддів вважає, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам'ятка культурної спадщини - це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Обмеження щодо здійснення права власності на об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками, встановлені статтею 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Як вбачається зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 31.08.2011 у справі № 3/9, про перегляд якої просить заявник, та наданих постанов на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції неоднаково застосував положення статті 1, частини першої статі 13, статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини», дійшовши протилежних висновків щодо визначення правового режиму пам'ятки культурної спадщини та порядку відчуження нерухомого майна, яке має культурну цінність, проте не занесене до Державного реєстру нерухомих пам'яток України на момент укладення договору про відчуження такого майна, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Так, у постанові від 31.08.2011 у справі № 3/9 суд касаційної інстанції, залишивши без змін постанову суду апеляційної інстанції про задоволення позову про визнання недійсним з моменту укладення інвестиційного договору, на відміну від інших судових рішень, якими мотивовано заяву, погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо поширення обмежень, встановлених для відчуження пам'яток культурної спадщини, на об'єкт нерухомості, не занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України на момент укладення інвестиційного договору від 01.06.2007 № 1/6.

Таким чином, зі змісту наведених постанов вбачаються ознаки неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Відновити строк на подання заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 31.08.2011 у справі №3/9.

Допустити справу №3/9 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Волковицька
СуддіС. Бакуліна
К. Грейц
Т. Добролюбова
Г. Мачульський