ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа № 922/5614/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі - Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Андрійко О.В. (довіреність б/н від 01.12.2014 року);

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. (вх.1845№Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі № 922/5614/14

за позовом Спільне підприємство "РАДМІРТЕХ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Харківського відділення ПАТ "ВіЕйБі Банк", м. Харків,

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Спільне підприємство "РАДМІРТЕХ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю 04.12.2014 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк в особі Харківського відділення ПАТ "ВіЕйБі Банк" про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти з рахунку СП "РАДМІРТЕХ", у формі ТОВ за № 0019, відкритого у ПАТ ВАБ на розрахунковий рахунок № 8708 СП "Радміртех" до філії АТ "Укрексімбанк", згідно платіжного доручення № 1437 на загальну суму 143.000,00 грн.; зобов'язання ПАТ ВАБ перерахувати грошові кошти з рахунку СП "РАДМІРТЕХ", у формі ТОВ за № 0019, відкритого у ПАТ ВАБ на розрахунковий рахунок № 8708 СП "Радміртех" до філії АТ "Укрексімбанк", згідно платіжного доручення № 1438 на загальну суму 78.000,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/5614/14 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено повністю. Зобов'язано ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк перерахувати грошові кошти з рахунку Спільного підприємства "РАДМІРТЕХ", у формі ТОВ за № 0019, відкритого у ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк на розрахунковий рахунок № 8708 СП "Радміртех" до філії АТ "Укрексімбанк", згідно платіжного доручення № 1437 на загальну суму 143.000,00 грн. Зобов'язано ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк перерахувати грошові кошти з рахунку Спільного підприємства "РАДМІРТЕХ", у формі ТОВ за № 0019, відкритого у ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк на розрахунковий рахунок № 8708 СП "Радміртех" до філії АТ "Укрексімбанк", згідно платіжного доручення № 1438 на загальну суму 78.000,00 грн. Стягнуто з ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк на користь Спільного підприємства "РАДМІРТЕХ", у формі ТОВ 1.218,00 грн. судового збору. Стягнуто з ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 3.202,00 грн. судового збору.

ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015р. у справі №922/5614/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Спільного підприємства "РАДМІРТЕХ" у формі ТОВ.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2015 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 15.04.2015 року.

Представник позивача 14.04.2015 року надіслав заперечення на апеляційну скаргу (вх.№6051), в яких вважає її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги, не реалізував своє право на участь у судовому процесі та не забезпечив явку представника в судове засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Спільним підприємством "РАДМІРТЕХ" у формі ТОВ (клієнт) та ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк (банк) було укладено договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 25.05.2009 р. № 123171 (т.1 а.с. 9-13), відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок №0019 у гривні, доларах США, російських рублях та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п. 2.1.2. Договору банк зобов'язався своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання та видачу готівки відповідно до умов обслуговування рахунку, чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п. 2.1.3. Договору банк зобов'язався виконувати доручення клієнта, що містяться в розрахунковому документі, в строки:

в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу відповідача, та не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу.

Пунктом 7.1. Договору сторони визначили, що Договір укладений на невизначений строк, набуває чинності 25.05.2009 р. за умови підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

29.10.2014 року позивачем було передано відповідачу платіжне доручення №1437 на загальну суму 143.000,00 грн. для перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок №8708 СП "Радміртех" до філії АТ "Укрексімбанк" (т.1 а.с. 15) та платіжне доручення №1438 на загальну суму 78.000,00 грн. для перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок №8708 СП "Радміртех" до філії АТ "Укрексімбанк" (т.1 а.с. 16).

В порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачем грошові кошти з розрахункового рахунку № 0019 не було перераховано на вказані у дорученнях рахунки, що стало підставою для звернення СП "Радміртех" з позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив, що кошти, розміщені позивачем на відкритому відповідачем поточному рахунку на підставі договору про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 25.05.2009 р. № 123171 є власністю позивача. Дії відповідача щодо не виконання платіжного доручення позивача - є грубим порушенням права власності позивача на вказане майно, за таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до п. 1.37 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Пунктом 1.30. Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" визначено поняття платіжне доручення. Зокрема платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми грошей зі свого рахунка на рахунок отримувача. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Датою валютування є зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої гроші, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - членів платіжної системи.

Згідно п. 8.1. ст. 8 вказаного Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Аналогічні вимоги встановлені п. 2.1.3. укладеного між сторонами договору банківського рахунку, яким встановлено обов'язок банку виконувати належним чином розрахункові документи клієнта протягом операційного часу банку, та не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу.

Частина 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Доводи відповідача про неможливість виконання вимог позивача у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації, а в наступному і ліквідаційної процедури, колегія суддів безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 341 Господарського кодексу України, установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Тобто, обмеження виплат банком під час провадження тимчасової адміністрації не поширюється на виконання зобов'язань банком за договором банківського рахунку.

За таких обставин, під час провадження тимчасової адміністрації у банку не було підстав відмовляти у задоволенні претензії щодо перерахунку належних позивачу коштів. Крім того, здійснення розрахункової операції - є поточною операцією тимчасового адміністратора банку, та позивач в даних правовідносинах не є кредитором банку, а його клієнтом (як саме зазначено в договорі), а тому, на вказану вимогу щодо перерахунку грошових коштів за платіжними дорученнями, ніякі обмеження не поширюються.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Як передбачено ч. 1 ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд першої інстанції встановив, що згідно офіційної інформації, що міститься на офіційному сайті всесвітньої мережі Інтернет Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у відповідача - Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з 21.11.2014 запроваджена тимчасова адміністрація.

Водночас, як свідчать матеріали справи, платіжні доручення на перерахування грошових коштів подано відповідачеві для виконання 29.10.2014р., тобто до призначення тимчасової адміністрації.

Ці платіжні доручення, згідно п.8.1. ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», повинні були бути виконані в день їх надходження, тобто до дати набуття чинності постановою НБУ про запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а господарським судом першої інстанції правильно оцінені обставини справи, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 33, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2015 року у справі №922/5614/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 16.04.2015 р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.