ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа № 910/17220/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.01.2015
у справі Господарського суду№ 910/17220/14 м. Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект"
до Товариства з обмеженою відповідальністю ТПП "Українська електротехнічна корпорація"
простягнення 110 137,39 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: не з'явились;
відповідача: Єрмакова К.Ю., дов. від 09.04.2015;

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект" (далі - Товариство "Дніпромашкомплект") звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю ТПП "Українська електротехнічна корпорація" (далі - Товариство "Українська електротехнічна корпорація") 110 137,39 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору на виготовлення та поставку нестандартного обладнання від 19.12.2013 № 12/19/13 (далі - Договір) в частині строків поставки обладнання та його якості.

Позовні вимоги Товариство "Дніпромашкомплект", посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України) обґрунтовувало тим, що Товариство "Українська електротехнічна корпорація" порушило взяті на себе зобов'язання за укладеним із ним Договором, що відповідно до його п. 7.2 є підставою для стягнення пені у розмірі 16 878,82 грн. та штрафу у розмірі 41 917,39 грн. за прострочення поставки, а також штрафу за поставку неякісного (некомплектного) обладнання у розмірі 51 341,18 грн. відповідно до п. 7.3. Договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 (суддя Прокопенко Л.В.) у задоволенні позову Товариства "Дніпромашкомплект" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 (колегія суддів: Ткаченко Б.О., Зеленін В.О., Синиця О.Ф.) рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 залишено без змін.

В частині відмови у стягненні штрафних санкцій за несвоєчасну поставку обладнання вказані рішення та постанова мотивовано поважністю причин прострочення зобов'язання, з огляду на період та місце поставки товару (лютий 2014 року, Автономна Республіка Крим). В частині відмови у стягненні штрафних санкцій за неналежну якість поставленого обладнання судові рішення прийнято з мотивів непідтвердженості належними та допустимими доказами даних посилань позивача.

Товариство "Дніпромашкомплект" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 і рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Викладені у касаційній скарзі вимоги Товариство "Дніпромашкомплект" обґрунтовує посиланням на обставини справи, окремі положення укладеного між сторонами Договору, приписи ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Товариство "Українська електротехнічна корпорація" не скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та відзив на касаційну скаргу Товариства "Дніпромашкомплект" до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства "Дніпромашкомплект" підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- між Товариством "Українська електротехнічна корпорація" (постачальник) та Товариством "Дніпромашкомплект" (покупець) 19.12.2013 було укладено Договір, за яким постачальник зобов'язався на основі технічної документації покупця виготовити по ОСТ 24.940.01-90, поставити і передати у власність покупця обладнання, а покупець в свою чергу зобов'язався прийняти і оплатити це обладнання на умовах, передбачених договором;

- відповідно до п. 6.1 Договору постачальник гарантує, що виготовлене обладнання буде відповідати умовам Договору, технічній документації, КД, нормам ЕСКД, ДНБ та ОСТу 24.940.01-90. Гарантійний період на якість поставленого постачальником обладнання складає 12 місяців з дати вводу у експлуатацію, але не більше 18 місяців з дати поставки (п. 6.3 Договору);

- ціна та строк поставки обладнання вказується в Специфікаціях до Договору (п. п. 3.1, 4.3 Договору);

- підписаною сторонами Специфікацією № 1 до Договору, яка є невід'ємною частиною Договору (далі - Специфікація), визначено плату за обладнання в розмірі 1 348 252,50 грн.;

- відповідно до п. 4 Специфікації строк поставки обладнання складає 45 календарних днів з моменту отримання постачальником суми авансового платежу. Покупець сплачує постачальнику авансовий платіж в розмірі 50 % від загальної вартості Договору протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання сторонами Специфікації, а саме: грошову суму коштів у розмірі 674 126,25 грн. (п. 5 Специфікації);

- 19.12.2013 Товариством "Дніпромашкомплект" було перераховано на рахунок Товариства "Українська електротехнічна корпорація" авансовий платіж у розмірі 674 126,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 108 від 19.12.2013, копія якого наявна в матеріалах справи;

- на виконання умов Договору Товариство "Українська електротехнічна корпорація" у період з 28.01.2014 по 02.04.2014 здійснило поставку обладнання, визначеного Специфікацією № 1 до Договору.

Частина перша ст. 193 ГК України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 525 та 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Свої позовні вимоги Товариство "Дніпромашкомплект" обґрунтовувало тим, що при виконанні Договору Товариством "Українська електротехнічна корпорація" було порушено строки поставки обладнання на понад 45 календарних днів та недотримано вимог щодо якості поставленого обладнання, у зв'язку із чим ним відповідно до п. п. 7.2 та 7.3 Договору було нараховано штрафні санкції у розмірі 110 137,39 грн. (згідно розрахунку: пеня у розмірі 16 878,82 грн. і штраф у розмірі 41 917,39 грн. на підставі п. 7.2 Договору та штраф у розмірі 51 341,18 грн. відповідно до п. 7.3. Договору).

Сторонами у п. 7.3 Договору було погоджено, що у разі поставки неякісного (некомплектного) обладнання, постачальник виплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості неякісного (некомплектного) обладнання, і своїми силами за свій рахунок здійснює його заміну в розумний строк, який також є простроченням зобов'язання.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи з'ясовано, що сторонами у договорі було окремо визначено порядок приймання, перевірки обладнання та засвідчення фактів його невідповідності щодо якості (комплектності), а саме:

- за умовами п. 5.1 Договору відвантаження товару та/чи готової партії обладнання буде проводитись після проміжного приймання готового обладнання на виробничій території постачальника представниками покупця;

- приймання поставленого обладнання по кількості та якості здійснюється згідно вимог інструкцій № П-6, № П-7, затверджених постановами Держарбітражу при Раді міністрів СССР від 15.06.1965 року та 25.04.1966 року відповідно, що не суперечить діючому законодавству України (п.5.4 Договору);

- виклик представника протилежної сторони постачальника для констатації недостачі та/або невідповідності якості обов'язкова. Постачальник зобов'язаний забезпечити прибуття свого уповноваженого представника на протязі 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання відповідного повідомлення від покупця, не враховуючи час на проїзд (п. 5.5.3 Договору);

- при виявленні прихованих недоліків (дефектів) під час гарантійного періоду створюється комісія в складі постачальника та покупця для визначення причин виникнення прихованих недоліків (дефектів). Складений комісією Акт є підставою для визначення винної сторони та усунення виявлених недоліків (п. 6.7 Договору).

Відповідно до п. 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості від 25.04.1966 № П-7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції, одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості і змішанню з іншою однорідною продукцією.

Згідно з п. 17 вказаної Інструкції, у повідомленні про виклик, направленому виготовлювачу (відправнику), повинно бути зазначено:

а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику приводу не одержаний;

б) основні недоліки, виявлені в продукції;

в) час, на який призначено приймання продукції за якістю або комплектністю (в межах встановленого для приймання терміну);

г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Пунктом 18 Інструкції № П-7 передбачено, що повідомлення про виклик представника виготовлювача (відправника) повинно бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефоном) не пізніше 24 годин, а щодо швидкопсувної продукції негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші строки не встановлені основними і особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами або договором.

За приписами п. 29 Інструкції № П-7 за результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених у п.п. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю.

Між тим, як було з'ясовано місцевим та апеляційним господарськими судами Товариством "Дніпромашкомплект" на підтвердження факту поставки йому неякісного обладнання Товариством "Українська електротехнічна корпорація" належних та допустимих доказів надано не було. Долучені до матеріалів справи копії Актів невідповідності якості, кількості чи комплектності обладнання що постачається виготовлені з порушенням умов Договору та складені в односторонньому порядку, а відтак правомірно відхилені судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги Товариства "Дніпромашкомплект" вищенаведеного не спростовують та зводяться в цій частині до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга ст. 34 ГПК України)

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірною і обґрунтованою відмову судів попередніх інстанції у задоволені позовних вимог Товариства "Дніпромашкомплект" про стягнення на його користь з Товариства "Українська електротехнічна корпорація" 51 341,18 грн. штрафу за поставку неякісного (некомплектного) обладнання.

Сторонами у п. 7.2 Договору було погоджено, що у разі порушення термінів поставки обладнання, постачальник виплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не поставленого обладнання за кожен день прострочення. У разі прострочення термінів поставки обладнання понад 30 днів покупець має право відмовитись від прийняття такого обладнання, вимагати повернення сплачених коштів, а також сплатити штраф в розмірі 5% від вартості обладнання, терміни поставки якого порушені.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що строки поставки товару згідно Специфікації та Додатку до Договору є відмінними. З урахуванням дати проведення авансового платежу Товариство "Українська електротехнічна корпорація" повинно було здійснити поставку обладнання: відповідно до п. 4 Специфікації 02.02.2014, а згідно з Додатком № 1 до Договору - 07.02.2014, однак фактично поставка обладнання здійснювалась у період з 28.01.2014 по 02.04.2014.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з Товариства "Українська електротехнічна корпорація" 16 878,82 грн. пені та 41 917,39 грн. штрафу за прострочення поставки, місцевий та апеляційний господарські суди виходили із обставин поважності причин затягування кінцевого строку поставки, обумовленої періодом та місцем її проведення (лютий 2014 року, Автономна Республіка Крим).

Між тим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вказані висновки місцевого та апеляційного господарських судів передчасними, необґрунтованими і такими, що не відповідають в повній мірі нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (частина перша ст. 612 ЦК України).

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання визначено статтею 617 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Вказані приписи кореспондуються зі ст. 218 ГК України, а також закріплені у частині першій ст. 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980, якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

В силу ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та видача сертифікатів про такі обставини віднесено до компетенції Торгово-промислової палати України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Дана редакція Закону діє з 02.09.2014, тобто набула чинності до винесення оскаржуваних судових рішень, та прийнята з метою визначення та врегулювання форс-мажорних обставин, що виникають у зв'язку з подіями на території України.

Однак, зазначені положення чинного законодавства були залишені судами поза увагою. Відмовляючи у задоволені позовних вимог в цій частині господарські суди попередніх інстанцій без належного обґрунтування самостійно надали правову оцінку обставинам, що могли вплинути на можливість виконання Товариством "Українська електротехнічна корпорація" зобов'язань за Договором.

Виходячи зі змісту ст.ст. 47, 33, 43 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за прострочення поставки, нарахованих на підставі п. 7.2 Договору, неповно встановили всі обставини справи, що необхідні для правильного вирішення спору, а тому постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 в цій частині підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до господарського суду м. Києва. В іншій частині судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягають залишенню без змін.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпромашкомплект" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 у справі № 910/17220/14 в частині відмови у стягненні штрафних санкцій за несвоєчасну поставку обладнання за договором на виготовлення та поставку нестандартного обладнання від 19.12.2013 № 12/19/13 скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 та рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2014 залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський