РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/3684/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс»

До Міністерства оборони України

Про стягнення 15 714 705,60 грн.

За участю Генеральної прокуратури України

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Поддубний В.О. - представник за довіреністю № 104 від 04.02.2015 р.

від відповідача: Булаєва М.І. - представник за довіреністю № 220/838/д від 14.11.2014 р.

від прокуратури: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. в розмірі 15 714 705,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/3684/15-г; розгляд справи призначено на 12.03.2015 р.; зобов'язано сторін надати суду певні документи.

11.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду представник позивача подав документи у справі.

12.03.2015 р. представник Генеральної прокуратури України через відділ діловодства господарського суду подав заяву на підставі ст. 29 ГПК України про вступ у справу, та подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивач в судовому засіданні 12.03.2015 р. заперечили проти даного клопотання; подали через відділ діловодства господарського суду додаткові письмові пояснення по суті спору, які суд залучив до матеріалів справи.

Представник прокуратури в судовому засіданні 12.03.2015 р. підтримав подане ним клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.03.2015 р. надав суду письмовий відзив на позовну заяву.

Керуючись ст. 77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні 12.03.2015 р. до 02.04.2015 р. о 15:30 год. для дослідження доказів у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 02.04.2015 р. надав суду для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.04.2015 р. заперечив проти позову.

Представник прокуратури в дане судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/3684/15-г.

У судовому засіданні 02.04.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Міністерством оборони України (надалі - Замовник) та Приватним акціонерним товариством «Астра Люкс» (надалі - Постачальник) було укладено Договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. (надалі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов'язується у 2014 році поставити Замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (лот 1. Штани утеплені польові з тканини вибивної (камуфльованої)) (надалі - товар), а Замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2. Договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання Договору, визначаються специфікацією.

Ціна товару з ПДВ складає: 24 631 200,00 грн.

Постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби (надалі - матеріали), які встановленим порядком погоджуються з Замовником. Замовником погоджено виготовлення штанів утеплених польових з тканини верху вибивної (камуфльованої) арт. 2701.

Відповідно до п. 1.3. Договору, Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товару, залежно від реального фінансування видатків Замовника.

Розділом ІІ Договору визначено якість товару, що постачається за даним Договором.

Пунктами 3.1. та 3.2. Договору сторони обумовили, що ціна цього Договору становить: 24 631 200,00 грн., у тому числі ПДВ 4 105 200,00 грн. (резервний фонд); ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 4.1. Договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером Постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

До рахунку-фактури додаються: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача Замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткова Накладна Постачальника; повідомлення-підтвердження (п. 4.2. Договору).

Відповідно до статей 48, 51, 112 Бюджетного кодексу України та зважаючи на п. 2.4. Порядку обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 2 березня 2012 року № 309 Постачальник зобов'язаний надавати документи, які являються підставою для оплати товару протягом 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття товару одержувачем (п. 5.2.) у місцях поставки товару, але не пізніше передостаннього робочого дня календарного місяця, у якому відбулась поставка.

Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться.

Замовник має право відмовитися повністю або частково від оплати товару у випадках, передбачених чинним законодавством, а також при відвантаженні товару одержувачу Замовника в більшій кількості, ніж передбачена рознарядкою для даного здавального періоду без згоди Замовника.

За умовами п. 4.3. Договору, з метою повного використання бюджетних асигнувань на 2014 рік, на підставі частини другої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (зі змінами) та відповідно до вимог абзацу 11, п. п 1, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами) та дозволу Головного розпорядника коштів від 01.12.2014 року № 18382/з, Замовник здійснює попередню оплату товарів, що згідно з договором передбачається поставити протягом 2014 бюджетного року у розмірі, що не перевищує 30 відсотків суми договору, а саме 7 389 360,00 на термін не більше одного місяця, але не пізніше кінцевого терміну поставки товару згідно договору.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», Постачальник зобов'язується надати Замовнику документи, що підтверджують фактичну поставку товарів у 2014 році на суму попередньої оплати протягом 2-х робочих днів після завершення терміну, на який видано попередню оплату, про що сторонами складається акт звіряння фактично поставленого товару. Залишок невикористаних коштів Постачальник зобов'язується повернути на реєстраційний рахунок Замовника в Державній казначейській службі України не пізніше кінцевого терміну поставки товару згідно договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору, Товар постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Incoterms» у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно- розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Строк поставки товару визначений в специфікації Договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом 5.2. Договору визначено, що місцем поставки товару є центри забезпечення речовим майном та об'єднані центри забезпечення Міністерства оборони України (надалі - одержувачі Замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які будуть невід'ємною частиною Договору, з обов'язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів Замовника та черговості відвантажень.

Постачальнику надається право, за попередньою письмовою згодою Замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених Договором.

Поставку товару одержувачам Замовника Постачальник зобов'язаний провести з обов'язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, сортності виробів, черговості поставок у кожній окремо відвантажені й партії.

Поставка товару здійснюється транспортом Постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем Замовника, несе Постачальник.

У відповідності до п. 5.3. Договору, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем Замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній Постачальника.

Згідно з п. 6.1.1. Договору, Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлені товари протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.

Розділом VI Договору сторони обумовили права і обов'язки за цим Договором.

Відповідно до пунктів 7.1. та 7.2. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором; У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти Постачальник сплачує Замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах передбачених пунктом 7.3. Договору.

Пунктом 10.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 25.12.2014 р. до нього визначено, що Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Після закінчення терміну дії Договору, звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

З наданих позивачем доказів та пояснень вбачається, що на виконання умов Договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. позивач поставив відповідачу товар на суму 24 631 200,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 4 105 200,00 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін видатковими накладними № 494 від 17.12.2014 р. на суму 821 040,00 грн., № 500 від 20.12.2014 р. на суму 6 568 320,00 грн., № 501 від 29.12.2014 р. на суму 1 116 614,40 грн., № 522 від 30.12.2014 р. на суму 410 520,00 грн., № 502 від 31.12.2014 р. на суму 845 671,20 грн., № 5 від 09.01.2015 р. на суму 2 052 600.00 грн., № 6 від 09.01.2015 р. на суму 821 040,00 грн., № 8 від 13.01.2015 р. на суму 1 806 288,00 грн., № 14 від 14.01.2015 р. на суму 1 642 080,00 грн., № 20 від 16.01.2015 р. на суму 738 936,00 грн., № 23 від 19.01.2015 р. на суму 2 052 600,00 грн., № 21 від 19.01.2015 р. на суму 1 075 562,40 грн., № 29 від 19.01.2015 р. на суму 985 248,00 грн., № 30 від 19.01.2015 р. на суму 410 520,00 грн., № 31 від 19.01.2015 р. на суму 3 284 160,00 грн.; повідомленнями-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку; відповідними актами приймання контролю (якості); рахунками-фактурами за спірний період.

Однак, станом на 02.02.2015 р. Міністерство оборони України виконало частково свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. у розмірі 8 916 494,40 грн., у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість у сумі 15 714 705,60 грн., що підтверджується підписаним уповноваженими представниками та скріпленим печатками сторін актом від 02.02.2015 р. звіряння розрахунків між ПрАТ «Астра Люкс» та розпорядником коштів державного бюджету Міністерства оборони України за продукцію, постачену за договором № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. за КПКВ 2101710 РФ.

За таких обставин Приватне акціонерне товариство «Астра Люкс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. в розмірі 15 714 705,60 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства та організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

При цьому варто відзначити, що обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до сторони з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично призводить до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечить положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 року у справі № 43/308-10).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Астра Люкс» виконало належним чином свої зобов'язання за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р., поставивши товар на загальну суму 24 631 200,00 грн., тоді як Міністерство оборони України зобов'язання щодо оплати за даним Договором виконало частково на суму 8 916 494,40 грн.,у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість станом на 02.02.2015 р. у розмірі 15 714 705,60 грн.

Відповідач у відзиві на позов просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що фінансування здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Також, відповідач пояснив, що з незалежних від нього причин кошти не були перераховані Державною казначейською службою України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України», Збройні Сили України - це військова державна структура, що призначена для збройного захисту суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і неподільності України.

При цьому, відповідач зауважив, що сума заборгованості яку позивач просить стягнути не була зареєстрована в органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов'язання, рахунки направлено Міністерству оборони України після закінчення 2014 бюджетного року, що суперечить п. 4.2 вказаного Договору та вимогам Бюджетного кодексу України. Всупереч зазначеному, підтверджуючі документи які могли б стати підставою для оплати за надані Міністерству оборони України вже у наступному, 2015 році.

Позивачем порушено порядок надання документів на оплату послуг, тому в Міністерства оборони України відсутні підстави для реєстрації зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Господарський суд не приймає доводи відповідача з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Частиною 1 ст. 212 Цивільного кодексу України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Господарський суд зазначає, що відповідач прийняв поставлений за Договором товар по строках, якості та супровідній документації без жодних претензій до позивача, як Постачальника.

Статтею 511 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи

Зі змісту ч. 2 ст. 528 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Та обставина, що оплату за надані послуги здійснено не було, відповідачем не заперечується. В той же час, відповідач вказує, що Міністерство оборони України як бюджетна установа є розпорядником бюджетних коштів, однак перерахування коштів на рахунки контрагентів здійснюється Державною казначейською службою України. Відтак, враховуючи порушення порядку надання (належним чином оформлення) документів, що є підставою для оплати, з боку позивача, то за твердженням відповідача, факт порушення умов Договору з боку Міністерства оборони України відсутній.

Проте, суд відзначає, що Державна казначейська служба України не є стороною спірного правочину, а лише забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів, зокрема здійснює розрахунково-касове обслуговування відповідача як розпорядника таких коштів (надає послуги, які пов'язані, серед іншого, із переказом коштів з рахунка (на рахунок) клієнта).

Стороною (замовником) за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. є Міністерство оборони України.

У зв'язку з цим, виконання органом Державного казначейства своїх функцій не впливає на обсяг зобов'язань відповідача за Договором, і саме на Міністерство оборони України Договором покладено обов'язок здійснити розрахунки за отриманий товар.

Також суд відзначає, що факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє Міністерство оборони України від виконання зобов'язань щодо оплати отриманого товару, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На те, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності вказав Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (від 18.10.2005 р.) та у справі «Бакалов проти України» (від 30.11.2004 р.).

Відповідно до ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Зазначена позиція Верховного Суду України знайшла своє відображення в постановах Вищого господарського суду України у справах при вирішенні спорів, що виникли з подібних обставин, зокрема, в постанові від 12.02.2015 р. у справі № 910/14415/14 за позовом ТОВ «Пральний комплекс» до Міністерства оборони України про стягнення коштів; у постанові від 24.11.2014 р. у справі № 904/4071/14 за позовом УДППЗ «Укрпошта» до КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 39» Дніпропетровської міської ради про стягнення коштів; в постановах від 24.11.2014 р. у справі № 903/344/14, від 20.11.2014 р. у справі № 910/11121/14.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів на рахунку відповідача за відповідним кодом видатків не звільняє його від обов'язку оплати поставленої продукції.

До того ж, суд відзначає, що між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку визначення строку настання строку платежу необхідно здійснювати за правилами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення боргу в розмірі 15 714 705,60 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» щодо стягнення з Міністерства екології та природних ресурсів України заборгованості за Договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/168 від 10.10.2014 р. в розмірі 15 714 705,60 грн. боргу, визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Астра Люкс» (03061, м. Київ, вулиця Бориславська, 54, ) 15 714 705 (п'ятнадцять мільйонів сімсот чотирнадцять тисяч сімсот п'ять) грн. 60 коп. боргу та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 07.04.2015 р.

Суддя ТМ. Ващенко