номер провадження справи 8/180/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 Справа № 908/5378/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" (65104, м. Одеса, пр. Академіка Глушка, 13)

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготрансінжиніринг" (83114, м. Донецьк, вул. Університетська, 108-А)

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Юмекс Інвест" (83087, м. Донецьк, пр. Б.Хмельницького, 44)

про стягнення з відповідача-1 500000 грн. заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р., 58684 грн. 88 коп. заборгованості за процентами та звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 22.02.2013 р., а саме на товари в обороті, які належать на праві власності відповідачу-2

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - Вергелес Ю.О., дов.

Відповідача-1 - Войченко С.В., дог. № 03-2014/юо від 05.02.2014 р.

Відповідача-2 - не з'явився

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 500000 грн. заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р., 58684 грн. 88 коп. заборгованості за процентами та звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 22.02.2013р., а саме на товари в обороті, які належать на праві власності відповідачу-2.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.12.2014 р. порушено провадження у справі № 908/5378/14, розгляд справи, призначений на 21.01.2015 р. відкладався до 06.02.2015 р., 24.02.2015 р., 13.03.2015 р., 30.03.2015 р. Розгляд справи продовжувався відповідно до ст. 69 ГПК України. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 30.03.2015 р.

24.02.2015 р. судове засідання проводилося із застосуванням засобів технічної фіксації.

Відповідно до ст. 74-1 ГПК України господарським судом за власною ініціативою судові засідання 13.03.2015 р. та 30.03.2015 р. проводилися в режимі відеоконференції, проведення якої доручалося господарському суду Одеської області, про що судом винесено відповідну ухвалу.

Позивач підтримав вимоги з підстав, викладених у позові. В обґрунтування позову вказує, що АТ "Фінростбанк" та ТОВ "Енерготрансінжиніринг" 11.02.2013 р. уклали кредитний договір № 144, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 500000 грн. на строк з 11.02.2013 р. по 27.12.2013 р. зі сплатою 28% річних. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 144 в заставу АТ "Фінростбанк" передані товариством "Група компаній "Юмекс Інвест" товари в обороті на підставі договору застави товарів в обороті/біологічних активів від 22.02.2013 р. Відповідне обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що свідчить витяг про реєстрацію від 22.02.2013 р. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору № 144 банк надав 11.02.2013 р. позичальнику 500000 грн., що підтверджується виписками за позичковим рахунком № 0144.980 та поточним рахунком № 0526.980. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору №144 позичальник зобов'язаний повернути кредит в термін до 27 грудня 2013 р. В порушення умов кредитного договору у позичальника існує прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача - 1 500000 грн. заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р., 58684 грн. 88 коп. заборгованості за процентами та звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 22.02.2013 р., а саме на товари в обороті, які належать на праві власності відповідачу-2.

Відповідач-1 ТОВ "НВП "Енерготрансінжиніринг" заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказує, що матеріали справи не містять жодного первинного бухгалтерського документу (платіжного доручення, платіжної вимоги-доручення, розрахункового чеку, платіжної вимоги), оформленого у відповідності до норм ст.. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", приписів Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених постановою Правління НБУ від 18.06.2003 р. № 254 та Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, який би підтверджував факт отримання та використання позичальником в межах наданого кредиту коштів в сумі 500000 грн. Щодо наданої копії меморіального ордеру відповідач вважає, що меморіальний ордер від 11.02.2013 р. № ТR.33381.202.161 не містить всіх обов'язкових реквізитів первинних документів для бухгалтерського обліку (згідно п. 2.1.1 Положення від 30.12.1998 р. № 566). Також, відповідач-1 вважає, що виписка з особового рахунку не може бути належним та допустимим доказом, який фіксує факт здійснення сторонами у справі господарських операцій з надання (зарахування чи перерахування) відповідачу-1 кредитного ліміту у відповідній сумі. Щодо розрахунку заборгованості, заявленої до стягнення, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, що при складанні розрахунку ним дотримано умови п. 3.4 договору та Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України. Таким чином, відповідач-1 вважає, що твердження позивача, що доказами надання кредитних коштів є банківська виписка по рахунках, є надуманими та безпідставними, оскільки суперечать вимогам Закону України "Про Національний банк України", а також положенням Законів України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", та є не чим іншим, як бажанням позивача видати бажане за дійсне. У матеріалах справи відсутні докази правомірного розрахунку заборгованості процентів по кредиту, листування сторін за договором додаткової угоди на пролонгацію кредитного договору, які можуть підтверджувати саме надання кредиту, належне виконання умов договору відповідачем чи ні. Тому, на думку відповідача-1, позивач повинен був надати суду копію та оригінал для огляду всієї кредитної справи відповідача для встановлення об'єктивних обставин справи. Крім того, відповідач-1 зазначає, що складна ситуація у Донецькій області, збройні зіткнення, реальна існуюча загроза життю та здоров'ю людей, призвели до нестабільності у роботі відповідача-1, а також припинення всіх видів фінансових операцій, у зв'язку з чим, відповідач-1 не має можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність на території АТО та своєчасно виконувати договірні зобов'язання на існуючих умовах укладеного договору.

Відповідач - 2 ТОВ "Група компаній "Юмекс Інвест" свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не сповістив, письмовий відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте відповідач-2 не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи по суті в судовому засіданні 30.03.2015 року, відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Заслухавши представників позивача та відповідача-1, вивчивши матеріали справи, суд встановив: 11.02.2013 р. Публічним акціонерним банком «Фінростбанк» (банк, позивач по даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг» (боржник, відповідач-1 по даній справі) укладено кредитний договір №144, за умовами якого банк зобов'язався надати боржнику грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної лінії з лімітом заборгованості 500000 грн. строком користування з 11 лютого 2013 р. по 27 грудня 2013 р. зі сплатою 28,00 % річних. Пунктом 1.5 кредитного договору встановлено, що повернення кредиту здійснюється на умовах, визначених договором в термін до 27 грудня 2013 р.

Порядок надання та повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів по договору узгоджено розділом 3 кредитного договору № 144, пунктом 3.1 якого передбачено, що надання траншів по кредиту за цим договором проводиться після розгляду банком заявок боржника на видачу кредитних коштів та їх акцепту шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок боржника в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати. Боржник повертає кредит в термін до 27 грудня 2013 року безготівковим шляхом на рахунок банку (п. 3.2 договору). За користування кредитними коштами нараховуються проценти щомісячно в останній робочий день місяця за фактичні дні користування кредитними коштами по методу «факт/факт» згідно з затвердженими НБУ Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України (п. 3.4 договору).

Згідно п. 3.5 кредитного договору № 144 позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту щомісячно не пізніше останнього числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти за користування кредитом, та в день, встановлений для повернення основної суми боргу, а в випадку повного дострокового погашення кредиту - в день фактичного погашення кредиту від фактичної суми заборгованості за кредитом.

Як свідчать вивчені матеріали, товариство «НВП «Енерготрансінжиніринг» (відповідач-1 по справі) звернулося до ПуАТ «Фінростбанк» з клопотанням № 196 від 11.02.2013 р. видати грошові кошти в розмірі 500000 грн. на поточний рахунок №0256 у Філії «ДРУ» АТ «Фінростбанк» в межах відкритої відзивної відновлювальної кредитної лінії за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р. На виконання умов кредитного договору № 144 банк перерахував на рахунок товариства «НВП «Енерготрансінжиніринг» грошові кошти в розмірі 500000 грн., про що свідчить меморіальний ордер № ТR.33381.202.161 від 11.02.2013 р. та підтверджується виписками з особового рахунку за період з 11.02.2013 р. по 24.11.2014 р., копії яких додано до матеріалів справи.

По-перше, відповідач-1 заявив, що виписка з особового рахунку № 0144.980 стосується іншої юридичної особи - ТОВ НВП «ЕТІ». Судом встановлено, що згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ «НВП «ЕТІ» є скороченою назвою ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Енерготрансінжиніринг».

По-друге, в обґрунтування заперечень відповідачем заявлено, що документи, додані позивачем, зокрема меморіальний ордер та виписки по рахункам, викликають сумнів у їх справжності. Так, відповідач-1 вважає, що меморіальний ордер, який додано позивачем на підтвердження перерахування відповідачу-1 кредитних коштів, не містить обов'язкових реквізитів первинних документів та підписаний невстановленою особою. В судовому засіданні 24.04.2015 р. відповідачем-1 заявлялося клопотання про призначення судової економічної експертизи. Клопотання судом відхилено з підстав, викладених в ухвалі суду від 24.02.2015 р. Крім того, суд зауважує, що до кола завдань економічної експертизи не входить питання із визначення суті та характеру правових відносин, що виникають між сторонами правочину.

В судовому засіданні 30.03.2015 р. відповідачем-1 заявлено клопотання про призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи, оскільки меморіальний ордер та виписки з розрахункового рахунку роздруковані з бази даних, відповідач-1 вважає за необхідне перевірити наявну у позивача базу даних на предмет її відповідності стандартам та відповідності інформації в ній, а також з інших питань, що потребують спеціальних знань комп'ютерної техніки. Судом залишено клопотання відповідача-1 про призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи без задоволення, з огляду на те, що у розумінні ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Суд розцінює послідовне заявлення відповідачем клопотань про призначення невмотивованих експертиз надуманими з метою затягування вирішення спору по суті.

Суд зазначає, що згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 за № 22 (із змінами та доповненнями), якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату та пункт договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Згідно з положеннями абз. 10 пункту 3 Положення про забезпечення безперервного функціонування інформаційних систем Національного Банку України та банків України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 № 265, меморіальні ордери та виписки по особовому рахунку, а також всі складені первинні документи щодо видачі кредитних коштів роздруковуються з системи автоматизації банку, яка взаємодіє з інформаційною системою Національного Банку України.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 глави 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затв. постановою Правління НБУ від 30.12.1998 р. № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп'ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

Судом витребувалися у позивача матеріали кредитної справи. Позивачем надано пояснення, що кредитна документація (справа) залишилася на зберіганні у відділенні «ДРУ» АТ «Фінростбанк» в м.Донецьку, який є територією проведення антитерористичної операції. Позивач позбавлений можливості надати оригінал меморіального ордеру від 11.02.2013 р., тому до матеріалів справи надано належним чином завірену копію меморіального ордеру, отриманого за допомогою програмного комплексу бухгалтерського обліку АТ «Фінростбанк», розташованого на комп'ютерних засобах, який ведеться з часу реєстрації банку. Також, надано виписки за взаємопов'язаними рахунками бухгалтерського обліку щодо кредитного договору, інформація в якій відповідає операції відображеній в меморіальному ордері.

До матеріалів справи позивачем надано клопотання № 196 від 11.02.2013 р. за підписом директора ТОВ «НВП «Енерготрансінжиніринг» (в копії) про перерахування в межах кредитної лінії за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р. грошових коштів на поточний рахунок №0256. Представник відповідача-1 вважає, що зазначений документ не має доказової сили, оскільки наданий у копії, а оригінал позивач не надав.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу суду.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

При цьому, відповідач-1 не заявив про недійсність кредитного договору № 144, не оспорив його за безгрошовістю, не заявив про підробку документів, вчинених від імені товариства «Енерготрансінжиніринг» (зокрема, заявки на видачу кредитних коштів, платіжних доручень на перерахування плати (процентів) за користування кредитними коштами).

Наполягаючи на огляді оригіналів, відповідач-1 не обґрунтував в чому полягає невідповідність наданих копій оригіналам цих документів.

Доводи відповідача-1, що сплата процентів за користування кредитними коштами можливо, відбувалася за іншими договорами, не підтверджені будь-якими доказами та не спростовують факту часткової сплати ним нарахованих процентів за користування кредитними коштами за договором № 144 від 11.02.2013 р.

Також, ухвалою від 13.03.2015 р. суд пропонував відповідачам здійснити звіряння розрахунків з банком за договором № 144 від 11.02.2013 р., враховуючи, що пересуванню представника відповідача-1 не перешкоджають будь-які зовнішні обставини. Представник відповідача-1 заявив, що не має відповідних повноважень. Суд критично ставиться до пояснень представника, оскільки його довіреністю не встановлено відповідних обмежень.

Виходячи з вищевикладеного, відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається в обґрунтування своїх заперечень. Судом приймають як належні та допустимі докази відповідно до ст. ст. 34, 36 ГПК України копія меморіального ордеру від 11.02.2013 р. та виписки з особових рахунків, надані позивачем, внаслідок чого суд прийшов до висновку про достатність в матеріалах справи доказів щодо отримання відповідачем-1 від позивача кредиту.

Наявні матеріали свідчать, що товариство «НВП «Енерготрансінжиніринг» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі у встановлені терміни та в узгоджених розмірах не виконало, кредитні кошти не повернуло. Згідно представленого позивачем розрахунку про нарахування та погашення процентів за користування кредитом боржником сплачувалися нараховані проценти за користування кредитними коштами, а саме в розмірі 170301 грн. 37 коп. до червня 2014 р., несплаченою є сума в розмірі 58684 грн. 88 коп. за період користування коштами з 01.07.2014 р. по 01.11.2014 р. (відповідно до п. 3.4 договору розрахунок здійснено за час фактичного користування коштами)

Згідно п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, за змістом ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач-1 в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання належним чином у встановлені строки не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті кредиту та процентів.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на встановлене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р., а вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 500000 грн. заборгованості за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р., 58684 грн. 88 коп. заборгованості за процентами обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Штрафні санкції до стягнення позивачем не заявлялися.

Пунктом 5.16 кредитного договору № 144 передбачено, що в термін до 22 лютого 2013 р. боржник зобов'язаний укласти договір застави, передбачений п. 2.2 цього договору на узгоджених банком умовах.

На забезпечення виконання умов кредитного договору № 144 від 11.02.2013 р. ПуАТ «Фінростбанк» (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Юмекс Інвест» (заставодавець, відповідач-2 у справі) укладено договір застави товарів в обороті/біологічних активів від 22.02.2013 р. За вказаним договором забезпечується виконання зобов'язань ТОВ НВП «Енерготрансінжиніринг», що виникають з кредитного договору № 144 від 11.02.2013 р. щодо, зокрема, повернення заставодержателю кредиту в сумі 500000 грн. у строк по 27.12.2013 р., сплати заставодержателю процентів за весь період користування кредитом у розмірі 28,00%, що нараховані по методу «факт/360»/«факт/факт» згідно із затвердженими НБУ Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України.

Згідно п. 1.2 договору застави від 22.02.2013 р. в забезпечення виконання за кредитним договором заставодавець передає в заставу за цим договором рухоме майно, яке є його власністю, а саме товари в обороті/біологічні активи згідно додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Пунктом 4.1 договору передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, якщо в момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано та у інших випадках, передбачених цим договором.

Згідно ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 576 ЦК України та статтею 4 Закону України "Про заставу" передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обтяження заставленого майна зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, про що свідчить витяг №39981596 від 22.02.2013 р., що відповідає положенням ч. 3 ст. 577 ЦК України та ст. 11 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", де зазначено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

У відповідності до ст. 20 Закону України "Про заставу" та ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Судом встановлено, що ТОВ «НВП «Енерготрансінжиніринг» зобов'язання за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р. не виконало в повному обсязі в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, суд вважає, що банк (позивач по даній справі) набув право звернення стягнення на предмет застави, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором № 144 від 11.02.2013 р.

Пунктом 4.3 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави провадиться на підставі рішення суду або в позасудовому порядку або в інший спосіб, встановлений чинним законодавством, за вибором заставодержателя. Заставодержатель вправі за власним вибором звернути стягнення на весь обсяг предмета застави так і на будь-яку його частину.

Частинами 1 та 4 статті 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження, обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Частиною 1 статті 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Стаття 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлює порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши обставини справи, суд вважає, що порушення відповідачем-1 умов кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом є підставою до задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на майно, передане відповідачем-2 в заставу.

Звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком заставодержателя. Тому справи зі спорів, пов'язаних з невиконанням боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання повинні бути розглянуті по суті незалежно від того, чи реалізував кредитор (заставодержатель) це право. Тобто, банк має право вимагати виконання зобов'язань як від позичальника відповідно до кредитного договору, так і від заставодавця - відповідно до умов договору застави.

Враховуючи викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги банку заявлені до відповідача-2 про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 22.02.2013 р., а саме на товари в обороті - припій ПОС-61 в кількості 15,200 тон, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Юмекс Інвест" шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів (аукціону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації, визначеною державним виконавцем за ринковими цінами, що діятимуть на день визначення вартості майна

Доводи відповідачів спростовано вищевикладеним.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності, надані сторонами по справі пояснення та умови укладених кредитного договору та договору застави товарів в обороті/біологічних активів, суд вважає вимоги, заявлені позивачем, обґрунтованими, підтвердженими зібраними по справі доказами та такими, що відповідають вимогам закону.

Судові витрати підлягають стягненню в доход державного бюджету України з відповідача-1 за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 144 та з відповідача-2 за вимогами про звернення стягнення на майно за договором застави від 22.02.2013 р.

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 572, 576, 1054 ЦК України, ст. 193 ГК України, Закону України «Про заставу», керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготрансінжиніринг" (83114, м. Донецьк, вул. Університетська, 108-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" (65104, м. Одеса, пр. Академіка Глушка, 13, ) 500000 (п'ятсот тисяч) грн. заборгованості з повернення кредитних коштів, 58684 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 88 коп. заборгованості з процентів за користування кредитними коштами. Видати наказ.

Звернути стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті/біологічних активів від 22.02.2013 р., а саме: на товари в обороті - припій ПОС-61 в кількості 15,200 тон, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Юмекс Інвест" (83087, м. Донецьк, пр. Б.Хмельницького, 44, ) шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів (аукціону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації, визначеною державним виконавцем за ринковими цінами, що діятимуть на день визначення вартості майна, за рахунок чого задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" (65104, м. Одеса, пр. Академіка Глушка, 13, ) за кредитним договором № 144 з юридичною особою (про відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії під заставу рухомого майна) від 11.02.2013 р. в розмірі 558684 (пятсот пятдесят вісім тисяч шістост вісімдесят чотири) грн. 88 коп., з яких 500000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 58684 грн. 88 коп. прострочена заборгованість за процентами. Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Енерготрансінжиніринг" (83114, м. Донецьк, вул. Університетська, 108-А, ) в доход державного бюджету України (Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, Банк одержувача: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), МФО: 813015, Код , № рахунку 3007) 11173 (одинадцять тисяч сто сімдесят три) грн. 68 коп. судового збору. Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Юмекс Інвест" (83087, м. Донецьк, пр. Б.Хмельницького, 44, ) в доход державного бюджету України (Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, Банк одержувача: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), МФО: 813015, Код , № рахунку 3007) 11173 (одинадцять тисяч сто сімдесят три) грн. 68 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено 06 квітня 2015 року.

Суддя І.А. Попова