РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015Справа №910/24073/13
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Альтон"

про стягнення 4 951 124,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: : Дюжев І.О. - представник за довіреністю № 203 від 20.03.2015 року;

від відповідача: Коренєва О.М. - представник за довіреністю № 02 від 09.02.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Альтон" про розірвання договору про надання юридичних послуг № 07/09-10 від 08.09.2010 р. та стягнення 4951124, 00 грн. збитків. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.09.2010 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Альтон" укладено договір про надання юридичних послуг №07/09-10.

На виконання умов договору та додаткових угод до нього позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 4 951 124,00 грн.

Оскільки, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, позивач звернувся в суд з вимогами про розірвання договору про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010 року та стягнення з відповідача збитків в сумі 4 951 124,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2014 задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2014 року у справі № 910/24073/13 скасовано частково. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; розірвано договір про надання юридичних послуг № 07/09-10 від 08.09.2010 року, укладений між публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Альтон"; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Альтон" на користь публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" 100 000, 00 дол. США, що еквівалентно становить 1 296 629, 50 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 27 079, 58 грн.

31.10.2014 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року у справі 910/24073/13 видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний Банк" задоволено частково. Постанова апеляційного господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання договору про надання юридичних послуг № 07/09-10 від 08.09.2010, укладеного між ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ТОВ "Альтон" була залишена без змін, а в частині позовних вимог про стягнення збитків постанову скасовано з направленням матеріалів справи № 910/24073/13 на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва від 10.12.2014 року за №04-23/1213 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи, за результатом проведення якого справа № 910/24073/13 передана на розгляд судді Бондаренко Г.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2014 справу прийнято до провадження суддею Бондаренко Г.П. та призначено розгляд справи на 20.01.2015 року.

13.01.2015 року через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від ГСУ МВС України надійшов супровідний лист з додатками на виконання ухвали суду від 11.12.2014 року.

19.01.2015 року через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та неможливість направити представника в судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.01.2015 року розгляд справи відкладено на 12.02.2015 та в порядку ст. 69 ГПК України продовжено процесуальний строк розгляду справи на 15 днів.

10.02.2015 року до господарського суду м. Києва від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду від 11.12.2014 та 20.01.2015 надійшли витребувані документи, оформленні клопотанням, а також відзив на позовну заяву.

12.02.2015 року до господарського суду м. Києва від Шевченківського районного суду міста Києва надійшло повідомлення щодо результатів розгляду по суті обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000463 від 20.12.2012 за підозрою Дударя В. С. та Храбана О. Л. у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України перебуває в провадженні судді Козятник Л.Г., станом на 06.02.2015 остаточного рішення у кримінальній справі не прийнято.

У судовому засіданні 12.02.2015 представники сторін подали спільне клопотання про продовження процесуальних строків розгляду справи, на підставі не можливості явки уповноваженого представника ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" у судове засідання, який в повній мірі володіє обставинами справи.

В судовому засіданні оголошено перерву на 24.02.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.02.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва №04-23/164 від 23.02.2015 року, у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Бондаренко Г.П., з метою дотримання вимог ГПК України та відповідно до п.3.1.11 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено автоматизований розподіл справи №910/24073/13.

Відповідно до авторозподілу справу №910/24073/13 передано для розгляду судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.02.2015 року суддею Мудрим С.М. прийнято справу №910/24073/13 до свого провадження, розгляд справи призначено на 23.03.2015 року.

В судовому засіданні 23.03.2015 року суд зобов'язав представника позивача надати суду оригінал акту приймання-передачі № 3 від 30.06.2011 року.

В судовому засіданні оголошено перерву до 14.04.2015 року.

В судовому засіданні 14.04.2015 року представником позивача не надано витребуваний судом оригінал акту приймання-передачі № 3 від 30.06.2011 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

08.09.2010 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Альтон» (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг № 07/09-10.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати замовнику юридичне обслуговування в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що відповідно до умов даного договору виконавець надає наступні види юридичних послуг:

2.1.2. Представництво інтересів кредитора у процесі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (іпотекодержатель) та ТОВ «Офіс Лайн» (іпотекодавець) від 02.11.2004 року (предмет іпотеки-нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г)., загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21), укладеним в забезпечення кредитного договору № 155 від 02.11.2004 р. між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (кредитодавець) та ТОВ «Офіс Лайн» (позичальник) від 02.11.2004 на суму 8600000,00 дол. США.

2.1.3. Забезпечення оформлення права власності на спірні об'єкти нерухомості у органах Бюро технічної інвентаризації у разі звернення стягнення на предмет застави (іпотеки).

2.1.4. Складання усіх необхідних процесуальних та супровідних документів, в т.ч. позовних заяв, заяв про забезпечення позову, заяв про перегляд рішень за нововиявленими обставинами чи за винятковими обставинами, відзивів, клопотань, звернень, запитів, скарг.

2.1.5. Консультування (усне та письмове) щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитною угодою (з боржника та поручителя) та пов'язаних з цим питань).

Відповідно до п.3.1 договору замовник зобов'язується:

а) своєчасно забезпечувати виконавця всім необхідним для виконання даних йому доручень та послуг, передбачених даним договором, у тому числі документами в потрібній кількості примірників, внутрішніми документами і актами, що регулюють діяльність замовника, робочим місцем;

б) вчасно оплачувати юридичні послуги виконавця, надалі відповідно до умов даного договору;

в) оплачувати витрати, необхідні для виконання доручень виконавцем, зокрема, транспортні витрати, витрати на відрядження тощо.

28.12.2010 року сторонами підписаний Акт приймання передачі послуг № 1 до договору, пунктом 1 якого визначили, що виконавець надав, а замовник отримав юридичні послуги з представництва інтересів замовника у процесі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Офіс лайн» від 02.11.2004 р. (предмет іпотеки - нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7 787, 80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21). Вартість послуг та витрат, понесених виконавцем у зв'язку з виконанням вказаних доручень замовника, сторони визначили в сумі 316 800,00 грн.

Позивач перерахував відповідачу 316 800,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1417228 від 22.09.2010 року.

24.11.2010 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони доповнили договір розділом 4А «винагорода виконавця», яким передбачили, що за виконання завдань, зазначених в пункті 2.1 договору, замовник зобов'язався виплатити на користь виконавця грошову винагороду в розмірі 10 % від фактично стягнутої суми основної суми боргу та процентів, та грошову винагороду в розмірі 50 % від фактично стягнутої суми штрафних санкцій (пункт 4.А.1), а в разі якщо погашення заборгованості проведене шляхом отримання права власності на майно чи звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці банку, та/або належить боржнику, замовник сплачує на користь виконавця одноразову винагороду у розмірі суми, що еквівалентна 100 000,00 дол. США без врахування ПДВ, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України на день фактичного здійснення платежу (проведення розрахунку). Крім того, у випадку подальшого продажу цього майна виконавцю підлягає до сплати в якості винагороди 10 % від суми продажу цього майна за різницею попередньо сплаченої суми у еквіваленті 100 000 дол. США без врахування ПДВ, якщо така виплата мала місце.

Отже, додатковою угодою № 1 від 24.11.2010 року до договору сторони передбачили сплату замовником виконавцю винагороди у випадку фактичного стягнення суми заборгованості з боржника або погашення заборгованості шляхом отримання права власності на майно або звернення стягнення на майно на користь позивача.

19.04.2011 року сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору, якою погодили додаткову сплату замовником Виконавцю 250 000,00 грн. для виконання його доручень.

Відповідно до платіжного доручення № 978455 від 26.04.2011 року позивачем перераховано відповідачу 250 000,00 грн.

29.06.2011 року сторонами укладено додаткову угоду № 3, умовами якої було погоджено додаткову сплату замовником виконавцеві 797 270,00 грн. за виконання його доручень.

Позивач платіжним доручення № 1283317 від 30.06.2011 року перерахував 797 270,00 грн. відповідачу.

Як зазначено відповідачем, укладення сторонами додаткової угоди № 2 від 19.04.2011 року та додаткової угоди № 3 від 29.06.2011 року були пов'язані з виконанням відповідачем доручень замовника щодо підготовки документів для державної реєстрації права власності на нерухоме майно та вчинення необхідних дій, пов'язаних з державною реєстрацією права власності, а також наданням консультаційних послуг.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Враховуючи, що під час укладання договору сторонами не була визначена вартість тих чи інших послуг виконавця, визначення вартості послуг шляхом укладання сторонами додаткових угод до договору не суперечить чинному законодавству України.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою оформлення права власності за позивачем на предмет іпотеки-нежилий будинок адмінкорпусу (літ.Г)., загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21, відповідачем була подана до Київського міського БТІ заява про державну реєстрацію прав та пакет документів, необхідний для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до листа Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за № 32701 (И-2014) від 16.04.2014 за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" проведена реєстрація права власності на нежилий будинок - адміністративний (літ. "Г"), загальною площею 7 787,80 кв.м. на підставі іпотечного договору, посвідченого 02.11.2005 і договорів про внесення змін до іпотечного договору, посвідчених 29.07.2005, 12.06.2007, 01.09.2008, 30.04.2009, 20.07.2009 та рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2010. Рішення про державну реєстрацію прав було прийнято 24.06.2011 року, про що видано Витяг про державну реєстрацію прав № 30421762 від 24.06.2011 року.

Позивачем зазначено, що ним також згідно Акту № 3 від 30.06.2011 року до договору платіжними доручення № 799201 від 19.07.2011 року на суму 3 202 730,00 грн. та платіжним дорученням № 952842 від 22.07.2011 року на суму 384 324,00 грн. було сплачено відповідачу 3 587 054,00 грн. в якості винагороди відповідно до пункту 4.А.2 договору.

Також, 30.06.2011 року сторони підписали Акт приймання передачі послуг № 3 до договору, відповідно до п. 1 якого визначили, що виконавець надав, а замовник отримав юридичні послуги з аналізу відносин між позивачем та ТОВ "Офіс лайн" зі стягнення заборгованості, підготовки претензійно-позовних матеріалів позивача до ТОВ "Офіс лайн" про стягнення заборгованості, представництва інтересів замовника у процесі розгляду справи в господарському суді міста Києва щодо заборгованості.

Відповідно до пункту 1 Акту № 3 від 30.06.2011 року, належним чином засвідчена ксерокопія якого була подана позивачем до позовної заяви, сторони визначили, що вартість витрат, понесених виконавцем у зв'язку з виконанням вказаних доручень замовника склала 566 800, 00 грн. разом з ПДВ; Замовник сплатив вказані в п. 2 акту кошти у повному обсязі; виконавець виконав поставлені ним згідно договору завдання у повному обсязі; замовник сплатив передбачену п. 4.А.2. договору частину винагороди у розмірі 797 270 грн., що складає суму еквівалентну 100 000 дол. США відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.06.2011 р.; відповідно до п. 4.А.2. договору, домовленостей між сторонами, остаточний залишок суми винагороди становить 3 587 054, 00 грн. підлягає сплаті у десятиденний термін з моменту виставлення відповідного рахунку; сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідач не заперечував щодо отримання від позивача коштів в сумі 3 587 054,00 грн., однак зазначає, що ці кошти були сплачені в якості винагороди не за договором про надання юридичних послуг від 08.09.2010 № 07/09-10 та актом № 3 від 30.06.2011 року, на які посилається позивач, а за договором про надання юридичних послуг № 05/09-10 від 08.09.2010 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Альтон», за умовами якого відповідач надавав юридичні послуги позивачу з правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору № 3 від 13.02.2008 року, укладеного позивачем з боржником ТОВ «Онко Дженерікс», та Актом № 1 від 30.06.2011 року до зазначеного договору про надання юридичних послуг № 05/09-10 від 08.09.2010 року.

Як вбачається з положень пункту 2.1 договору про надання юридичних послуг № 05/09-10 від 08.09.2010 року, укладеного між сторонами, відповідач мав надати позивачу ряд юридичних послуг, зокрема, здійснити правову експертизу кредитного договору № 3 від 13.02.2008 року, укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Онко Дженерікс», а також договору поруки від 13.02.2008 р., укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк», ТОВ «Онко Дженерікс» та ТОВ «Сінбіас Фарма», сприяти при складанні претензійних та позовних матеріалів щодо стягнення заборгованості із зазначених боржників, складати необхідні процесуальні та супровідні документи, здійснити судове представництво інтересів позивача, супроводжувати процес стягнення заборгованості на стадії виконавчого провадження тощо.

Згідно пункту 1.1 акту приймання-передачі послуг № 1 від 30.06.2011 року, наданого відповідачем, сторони підтвердили, що відповідно до умов договору виконавець надав, а замовник отримав наступні юридичні послуги: 1.1. проведення переговорів з метою погашення заборгованості перед ПАТ «ВіЕйбі Банк» боржників ТОВ «Сімбас Фарма», ТОВ «Онко Дженерікс»; 1.2 Підготовка позовних матеріалів для судового захисту порушеного права Замовника; 1.3. Представництво у суді щодо звернення стягнення заборгованості зі вказаних юридичних осіб. 1.4. Забезпечення остаточного стягнення заборгованості з ТОВ «Сімбас Фарма», ТОВ «Онко Дженерікс». Відповідно до пункту 5 Акту приймання передачі наданих послуг № 1 від 30.06.2011 р. залишок, який підлягає сплаті замовником відповідно до п.4.А.2. Договору про надання юридичних послуг та визначений за домовленістю між Сторонами, становить 3587054,00 грн. без ПДВ. Ці гроші підлягають сплаті у десятиденний термін з моменту виставлення відповідного рахунку.

В судовому засіданні представником відповідача на огляд суду було надано оригінал договору № 05/09-10 від 08.09.2010 року та оригінал акту приймання передачі послуг № 1 згідно договору по надання юридичних послуг № 07/09-10 від 30.06.2011 року на суму 3 587 054,00 грн.

Що ж до акту № 3 від 30.06.2011 року, який стосується стягнення заборгованості з ТОВ «Офіс Лайн», відповідач пояснив, що цей документ у нього відсутній.

Враховуючи, що сторонами на підтвердження своїх правових позицій у даній господарській справі було надано дві різні за змістом акти приймання-передачі послуг, датовані однією датою - 30.06.2011 року на одну й ту саму суму 3 587 054,00 грн. та підписані та скріплені печатками сторін, з метою усунення сумнівів у достовірності акту № 3 від 30.06.2011 року до договору, а також з метою повного, об'єктивного дослідження обставин справи, у судовому засіданні, яке відбулося 23.03.2015 року, судом оголошено перерву та зобов'язано позивача надати суду оригінал акту № 3 від 30.06.2011 року, а також оригінали платіжних доручень, якими перераховувалася сума в розмірі 3 587 054,00 грн.

Позивач витребуваний судом оригінал акту № 3 від 30.06.2011 року до договору не надав та представник позивача в судовому засіданні пояснив, що цей акт не було знайдено.

В той же час, з наданих представником позивача оригіналів платіжних доручень підтверджується факт перерахування позивачем відповідачу 3 202 730,00 грн. за платіжним дорученням № 799201 від 19.07.2011 року (призначення платежу: оплата за юридичні послуги згідно дог № 07/09-10 від 08.09.2010) та 384 324,00 грн. за платіжним дорученням № 95284 від 22.07.2011 року (призначення платежу оплата за юридичні послуги згідно дог № 07/09-10 від 08.09.2010).

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що позивач на підтвердження своїх вимог не надав суду оригінал акту № 3 від 30.06.2011 року до договору, а також відсутність оригіналу зазначеного акту у відповідача, суд не може розцінити копію акту № 3від 30.06.2011 року, додану позивачем до позовної заяви, як належний та допустимий доказ у даній справі.

В той самий час, як пояснив представник відповідача, при складанні акту приймання передачі послуг № 1 від 30.06.2011 року до договору № 05/09-10 від 08.09.2010 року, укладеному між сторонами, були допущені технічні описки, внаслідок чого замість номеру договору 05/09-10 в акті помилково надрукований номер 07/09-10, що потягло за собою в подальшому неправильне зазначення номеру договору і в платіжних дорученнях позивача, на підставі яких перераховувалися грошові кошти, і як наслідок ототожнення позивачем цих коштів як таких, що сплачені за договором про надання юридичних послуг № 07/09-10 від 08.09.2010 року.

Виходячи з системного аналізу положень пунктів 2.1.1, 2.1.2 договору про надання юридичних послуг № 05/09-10 від 08.09.2011 року, укладеного між сторонами, де боржниками «ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазначені ТОВ «Онко Дженерікс» і ТОВ «Сінбіас Фарма», та акту № 1 від 30.06.2011 року, яким встановлені факти надання відповідачем послуг в інтересах позивача щодо погашення заборгованості боржників ТОВ «Онко Дженерікс», ТОВ «Сінбіас Фарма», та зазначений залишок, який підлягає сплаті позивачем на користь відповідача в розмірі 3 587 054,00 грн., суд погоджується з твердженнями відповідача, що грошові кошти в сумі 3 587 054,00 грн., сплачені позивачем платіжними дорученнями № 799201 від 19.07.2011 року та № 952842 від 22.07.2011 року, перераховувалися на виконання умов договору про надання юридичних послуг № 05/09-10 від 08.09.2010 року, за яким відбувалося стягнення заборгованості з ТОВ «Онко Дженерікс» та ТОВ «Сінбіас фарма».

Таким чином, судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено сплату позивачем відповідачу грошових коштів на загальну суму 1 364 070,00 грн. за договором про надання юридичних послуг № 07/09-10 від 08.09.2010 року, що перераховувалися згідно платіжних доручень № 1417228 від 22.09.2010 року, № 978455 від 26.04.2011 року, № 1283317 від 30.06.2011 року в розмірі 316 800,00 грн. 250 000,00 грн. та 797 270,00 грн. відповідно.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що йому стало відомо, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 року у справі № 7/537, яке було представлено відповідачем як доказ виконання взятих на себе зобов'язань, та на підставі якого було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за позивачем, в дійсності не існує і є підробленим, що було встановлено під час розгляду справи № 57/343 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання права власності на нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7 787,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21.

Зокрема, було з'ясовано, що відповідно до листа від 20.09.2011 р. № 01-18/611 Голови Господарського суду міста Києва згідно із відомостями комп'ютерної програми "Документообіг господарських судів" справа № 7/357 за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" про звернення стягнення на предмет іпотеки в провадженні господарського суду міста Києва відсутня. Під вказаним номером в провадженні суду знаходиться справа з іншими сторонами та в провадженні іншого судді. Крім того, рішення від 01.12.2010 року та наказ від 10.12.2010 р. у справі № 7/537 суддею Усатенко І.В. не виносились та не підписувались, приймаючи до уваги її перебування у відпустці по догляду за дитиною з 01.04.2009 р.

При цьому, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2011 р. у справі № 57/343 було визнано право власності ТОВ "Офіс Лайн" на нежилий будинок адмінкорпусу (літера Г), загальною площею 7 787,80 кв.м., що знаходиться за адресою місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 21.

Вказане рішення мотивовано тим, що ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" не надав усі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а набуття права власності ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 01 грудня 2010 року по справі № 7/357 (суддя Усатенко І.В.), яке судом не приймалось та на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя з підстав, зазначених судом вище, є незаконним та таким, що грубо порушує право власності позивача.

Як вбачається із листа Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за № 32701 (И-2014) від 16.04.2014 р. у відповідності до листа № 60-4379 від 25.04.2012 р. прокуратури міста Києва, прокуратури Шевченківського району та листа ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" № 03-3625 від 25.04.2012 р. відновлено стан, що існував до проведення державної реєстрації.

Таким чином, вважаючи, що відповідач грубо порушив умови укладеного між сторонами договору, позивач звернувся до суду з позовом про його розірвання та відшкодування збитків у вигляді сплачених коштів на оплату послуг відповідача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року розірвано договір про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Альтон» у зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем у визначений договором строк. Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 року постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 року в цій частині залишена без змін.

Частиною 5 статті 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч.1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Аналогічне положення закріплено і в статті 226 ГК України.

Разом з тим, статтями 614, 906 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначив та не подав доказів, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором в обумовлений строк відбулося знищення або пошкодження майна позивача, зокрема нежилого будинку адмінкорпусу (літ.Г)., загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21, на яке позивач планував звернути стягнення, або зменшився обсяг його майнових прав, в тому числі за кредитним договором № 155 від 02.11.2004 р. та/або іпотечним договором, укладеним в забезпечення виконання ТОВ «Офіс Лайн» зобов'язань за кредитним договором; зроблені або мають бути зроблені позивачем витрати, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки); також не встановлено, що заявлена до стягнення сума є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, тобто завдані збитки в розумінні ст.ст. 22 України, ст. 225 ГК України.

Із позову та наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що кошти, які сплачувалися позивачем відповідачу в якості оплати послуг за договором, мають правову природу збитків.

Крім того, відсутній і причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків.

Як встановлено судом, грошові кошти, які позивач вважає збитками, перераховувалися позивачем відповідачу платіжними дорученнями № 1417228 від 22.09.2010, № 978455 від 26.04.2011, № 1283317 від 30.06.2011, а порушення відповідачем строку виконання зобов'язання за договором, сталося 31.12.2011 р. (пункт 4.А.3 Договору), тобто майнові витрати позивача передували вчиненню відповідачем господарського правопорушення, у зв'язку з чим не знаходяться у причинному-наслідковому зв'язку з таким правопорушенням та не спрямовані на відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч.1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що відповідачем за умовами договору вчинялися дії щодо представництва інтересів позивача, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, здійснювалося консультування щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 155 від 02.11.2004 р., укладеним між позивачем та ТОВ «Офіс Лайн», вчинялися дії по виконанню доручень позивача щодо державної реєстрації права власності на іпотечне приміщення, складалися заяви, супровідні документи тощо..

Посилання позивача на те, що саме відповідач надав йому рішення господарського суду м. Києва від 01.12.2010 р. у справі №7/357 за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ТОВ «Офіс Лайн» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке в подальшому виявилося підробним, та на підставі якого було зареєстроване право власності на нежилий будинок адмінкорпусу (літ.Г)., загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.21 , матеріалами справи не підтверджується, так само як і те, що відповідач здійснював представництво інтересів позивача у господарській справі № 7/357. Проте, як зазначає відповідач, вказане рішення було ним отримано від позивача під час підготовки документів для оформлення права власності на іпотечне приміщення в органах БТІ.

Крім того, кримінальне провадження стосовно Дударя В.С. та Храбана О.Л., внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 20.12.2012, на предмет вчинення зазначеними особами, які працювали на посаді директора ТОВ "Альтон" та юрисконсульта ТОВ "Майстерня права" відповідно, дій, направлених на заволодіння чужим майном та придбання права на майно в особливо великих розмірах шляхом обману, поєднаного з використанням підроблених документів, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України досі триває, вирок суду у даному кримінальному провадженні не винесений.

Відповідно до ч. 4 статті 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи, що вирок суду у даному кримінальному провадженні, яким би підтверджувалася вина особи у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема посадових осіб ТОВ «Альтон», на момент розгляду господарським судом даного позову не винесений, , та відповідно до статті 34 ГПК України не може вважати його належним та допустимим доказом у даній справі.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відсутня встановлена належним чином вини відповідача в заподіянні позивачу збитків та не встановлено складу господарського правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення збитків є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 17.04.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий