ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

07.04.2015 р. Справа №917/508/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Негребецька М.М.

від відповідача: Леус О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко",

вул.Леніна, 18, с.Мала Нехвороща Машівського району Полтавської області, 39451

до Головного управління Держземагентства у Полтавській області,

вул.Уютна, 23, м.Полтава, 36038

про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держземагентства у Полтавській області про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,2400 га, кадастровий номер :00:003:1053 на якій розташовані будівлі та споруди за адресою: с.Первомайське Машівського району Полтавської обл. по вул. Спеціалістів, 21 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посилаючись на те, що до позивача перейшло право власності на будівлю, розташовану на земельній ділянці, тому до позивача повинно перейти і право власності на саму земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, посилаючись, зокрема, на те, що до позивача перейшло право власності на будівлю розташовану на земельній ділянці площею 1,2400 га, кадастровий номер :00:003:1053, а тому відповідно до вимог статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України до позивача переходить право власності на земельну ділянку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №9-3620/0/1-15 від 07.04.2015 р. та його представник у судовому засіданні проти позову не заперечує (а.с.52).

Згідно статті 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що ці дії відповідача не суперечать чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що 09 квітня 2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Батьківщина" (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко" (далі - Покупець) укладено Договір №1 купівлі-продажу майна, відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця промислові будівлі (далі - Майно), що належить на правах власності Продавцю, розташовані за адресою: вул. Спеціалістів, 21 с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на земельній ділянці площею 1,2400 га., що знаходиться у користуванні у Продавця на підставі свідоцтва №181 від 25 березня 2002 р., а Покупець зобов'язується прийняти зазначене майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов даного Договору (а.с.9-11)

Відповідно до п.1.3 Договору, право власності на майно переходить від Продавця до Покупця з моменту підписання сторонами акта-прийому передачі майна.

09.04.2002 р. сторонами підписано акт-прийому передачі майна за договором купівлі-продажу майна №1 від 09.04.2002 р.(а.с.12).

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Полтавського бюро технічної інвентаризації від 09.09.2002 року, промислові будівлі, розташовані за адресою: вул. Спеціалістів, 21 с. Першотравневе Машівського району зареєстровані за ТОВ "Компанія "Фармко" на праві колективної власності на підставі договору №1 купівлі-продажу майна від 09.04.2002 р., про що здійснено запис в реєстрову книгу(а.с.13).

Також судом встановлено, що розпорядженням Голови Машівської районної державної адміністрації №549 від 27 грудня 2002 року ТОВ " Компанія Фармко" надано в оренду земельну ділянку площею 1,24га терміном на 5 років для обслуговування господарських будівель та споруд(а.с.19).

На виконання вказаного вище розпорядження, 04.01.2003 року між Машівською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ТОВ "Компанія Фармко" (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1.24 га, що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Машівського району за межами несеного пункту.

Згідно відмітки на останньому аркуші договору, він зареєстрований Михайлівською сільською радою 04.01.2003 року, про що у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах договору оренди землі зроблено запис за №92 та 03.01.2003 року Машівським районним відділом земельних ресурсів, про що в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах оренди здійснено запис №188 (а.с.42-45).

Розпорядженням Голови Машівської районної державної адміністрації №341 від 09.06.2008 року ТОВ "Компанія ФАРМКО" продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки строком на 5 років(а.с.46).

На виконання вказаного розпорядження між Машівською районною державною адміністрацією та ТОВ "Компанія ФАРМКО" було підписано додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди(а.с.47).

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

В силу статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права.

Статтею 82 Земельного кодексу України (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу майна), юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного фонду; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Згідно частин 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на час укладення угоди) при переході права власності на будівлю і споруду, право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку

визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, в договорі №1 купівлі - продажу майна, укладеного 09.04.2002 року між ТОВ Агрофірма "Батьківщина" та ТОВ "Компанія Фармко", зазначено, що майно знаходиться на земельній ділянці площею 1,240га, яке знаходиться в користуванні Продавця на підставі свідоцтва №181 від 25 березня 2002 року.

Таким чином, між сторонами договору купівлі-продажу майна не укладалось цивільно-правової угоди про перехід права власності на земельну ділянку.

Подана позивачем копія Державного акту на право колективної власності на землю ІІ-ПЛ №000057(а.с.48-50), видана колективному сільськогосподарському підприємству "Славутич", правонаступником якого на підставі Архівної довідки є товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"(а.с.51), не може бути прийнята судом в якості належного доказу переходу права власності від Продавця до Покупця (за договором №1 від 09.04.2002 року) на спірну земельну ділянку, в т.ч. і з тих мотивів, що за договором купівлі-продажу №1 від 09.04.2002 року, майно знаходиться на земельній ділянці 1.24га, а в копії державного Акту зазначено, що у колективну власність передається земельна ділянка площею 6988,0га.

Також, згідно витягу з Державного земельного кадастру від 06.06.2013 р., земельна ділянка площею 1,2400 га, кадастровий номер :00:003:1053 перебуває у державній власності, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва..

В позовній заяві позивач в обгрунтування своїх позовних вимог також посилається на статтю 377 Цивільного кодексу України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Суд зазначає, що згідно пунктів 1,4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільний кодекс України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання чинності цим Кодексом.

Як зазначено вище, позивачем право власності на майно набуто на підставі договору, укладеного 09.04.2002 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України і в договорі. купівлі- продажу майна, не зазначено про перехід права власності на земельну ділянку, на якій розміщено майно.

Питання щодо земельної ділянки вирішено шляхом укладення 04.01.2003 року між Машівською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ТОВ "Компанія Фармко" (Орендар) договору оренди земельної ділянки площею 1.24 га.

Таким чином, посилання позивача на статтю 377 ЦК України, як на підставу переходу права власності на земельну ділянку є безпідставним, оскільки її норми не поширюються на правовідносини, що виникли до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В статті 34 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала в приватній власності ТОВ Агрофірма "Батьківщина" на момент укладання договору №1 купівлі-продажу майна, згідно якого промислові будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці перейшли до позивача, не надано доказів укладення угод щодо переходу права власності на земельну ділянку, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи те, що вимоги позивача не ґрунтуються на законодавстві України, визнання позову відповідачем не може бути підставою для задоволення позову.

У відповідності до статті 49 ГПК України, в зв'язку з відмовою в позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 14.04.2015 року.

СУДДЯ Кульбако М.М.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.