КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/116/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Басс О.О. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на ухвалу

Господарського суду м. Києва

від 16.02.2015р.

у справі № 910/116/15-г (суддя Головіна К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про встановлення нікчемності договору № 03982-14 від 09.11.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/116-15г Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ФОП ОСОБА_5, Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та КП "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) вчиняти дії з демонтажу (знесення) належного їй павільйону (тимчасової споруди), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржувану ухвалу скасувати та вжити заходів до забезпечення позову, посилаючись на те, що місцевим судом неповно з'ясувано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

На думку апелянта місцевий суд дійшов помилкового висновку про існування лише потенційної можливості утруднення чи невиконання рішення суду за наявності реальних намірів та дій відповідачів з незаконного знесення павільйону на підставі оспорюваного договору пайової участі.

Апелянт звертає увагу суду на те, що з відповіді Печерської районної в м.Києві державної адміністрації від 27.01.2015 року вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 не маючи власного кіоску, звернувся із заявою про знесення належного апелянту павільйону по АДРЕСА_1, посилаючись на наявність оскаржуваного договору №03982-14 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою від 09 листопада 2014 року.

Крім того, апелянт зазначає, що договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою від 09.11.2014 року № 03982-14 укладений між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на майно апелянта - торгівельний кіоск за наданими завідомо неправдивими відомостями ОСОБА_5

В судове засідання представники відповідача-1 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення № 12868107 від 16.03.15, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представників позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач-1 не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 07.04.15 у відсутності представника відповідача-1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-2, колегія встановила наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду м. Києва із позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про встановлення нікчемності договору № 03982-14 від 09.11.2014 р. про пайову участь в утриманні об'єкту благоустрою, на території якого знаходиться кіоск, що належить позивачу.

04.02.2015 р. позивач подав через відділ діловодства Господарського суду міста Києва клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) та Комунальному підприємству «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії з демонтажу (знесенню) належного позивачу павільйону (тимчасової споруди) по АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що відповідач-2 - ФОП ОСОБА_5, отримавши на підставі спірного договору дозвіл на утримання об'єкта благоустрою (місце розташування АДРЕСА_1), спонукає відповідача-1 - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або інших осіб вчиняти дії з демонтажу належного ФОП ОСОБА_4 павільйону по АДРЕСА_1, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення господарського суду. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 року № 16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 р. N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 року № 16 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Позивачем заявлено вимогу про встановлення нікчемності договору № 03982-14 від 09.11.2014 р. про пайову участь в утриманні об'єкту благоустрою, на території якого знаходиться кіоск, що належить позивачу.

Згідно ч.2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, у даному випадку предметом доказування є невідповідність правочину інтересам держави та суспільства.

Заходи до забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо пов'язаними із предметом спору, бути співрозмірними заявленим вимогам та направленими на забезпечення виконання судового рішення.

Крім того, визнання нікчемним договору про пайову участь ФОП ОСОБА_5 в утриманні об'єкту благоустрою, про що просить позивач у позові, не має своїм наслідком зміни власника тимчасової споруди, яким себе вважає позивач, і у подальшому ця обставина стане підставою для знесення тимчасової споруди.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред'явлено позов про встановлення нікчемності договору № 03982-14 від 09.11.2014 р. про пайову участь в утриманні об'єкту благоустрою, укладеного між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, а заявлені до вжиття заходи забезпечення позову стосуються заборони відповідачам та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальному підприємству «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії з демонтажу (знесенню) належного позивачу павільйону (тимчасової споруди) по АДРЕСА_1, тобто позивач не є стороною за договором № 03982-14 про пайову участь в утриманні об'єкту благоустрою, а заходи забезпечення не пов'язані з предметом позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують правильність висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку про те, що ухвала суду відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.02.2015р. у справі № 910/116/15-г залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.02.2015р. у справі № 910/116/15-г залишити без змін.

Матеріали оскарження у справі № 910/116/15-г повернути Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх