УХВАЛА

09.04.2015Справа № 910/3770/15-г

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум"

про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Українська правнича фундація" від 18.11.2014 у справі № 2810/14-1

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінк Дістрібушн Сістем"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум"

про стягнення 172 922,97 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від ТОВ "Дрінк Дістрібушн Сістем" не прибув

Від ТОВ "Торгівельний альянс "Максимум" Вара А.С.(дов. від 15.01.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

26.01.2015 товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум" звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Українська правнича фундація" від 18.11.2014 у справі № 2810/14-1.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.02.2015 порушено провадження у справі №910/3770/15-г та призначено до розгляду на 10.03.2015.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 10.03.2015 не з'явилися, витребувані судом докази не подали, причин неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розгляд справи відкладено на 26.03.2015.

Представники позивача в судове засідання 26.03.2015 не з'явилися, витребувані судом докази не подали, причин неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судове засідання 26.03.2015 прибув представник відповідача і дав пояснення по справі.

Розгляд справи призначено на 08.04.2015.

Представник ТОВ "Торгівельний альянс "Максимум" з'явився в судове засідання 08.04.2015, надав пояснення по суті справи, заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ "Дрінк Дістрібушн Сістем" в судове засідання 08.04.2015 також з'явився, проти заяви заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014 Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Українська правнича фундація» (зареєстрованого у м. Києві, вул. Макіївська, буд 7, кв. 233) було розглянуто справу і прийнято РІШЕННЯ по справі № 2810/14-1 за позовом ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» до ТОВ «Торгівельний альянс «Максимум» про стягнення 172 922,97 грн., за результатами якого, колегія суддів: головуючий - суддя Кушкова Н.М., судді - Забавський Д.А., Громов П.О., було прийнято рішення, яким позовні вимоги позивача - ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» задоволені в повному обсязі.

29.10.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Дрінк Дістрібушн Сістем»(далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний альянс «Максимум»(далі відповідач, заявник) було укладено договір поставки № К2140 (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору поставка товару постачальником покупцю здійснюється окремими партіями на підставі замовлення покупця.

Згідно п. 2.2. договору замовлення покупець оформляє на підставі погодженої сторонами Специфікації й направляє постачальнику одним із нижчеперелічених способів:

а) шляхом, вручення (передачі) замовлення у письмовій формі уповноваженому представнику постачальника;

б) по факсу (з обов'язковим оформленням оригіналу);

в) електронною поштою.

Як зазначило ТОВ «Торгівельний альянс «Максимум» у своїй заяві про скасування рішення третейського суду, при ознайомлені з матеріалами справи №910/27167/14 від 23.12.2014 представником ТОВ «Торгівельний альянс «Максимум», відповідних заяв щодо замовлення товару покупцем немає.

Проте, ТОВ «Торгівельний альянс «Максимум» не заперечує, що алкогольна продукція відвантажувалась постачальником, хоч і не передбаченим Договором способом.

Як зазначив заявник, товар поставлявся на підставі усної домовленості між сторонами і без умов арбітражного застереження, яке міститься у п.11.2. договору, а саме: «Сторони погодили, що усі спори між Сторонами, з яких не було досягнуто згоди, розв'язуються у відповідності з чинним законодавством України в постійному діючому третейському суді при Асоціації «Українська правнича фундація».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 122-5 ГПК України заявник вважає, що рішення третейського суду по справі № 2810/14-1 підлягає скасуванню через те, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями позивача та приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Українська правнича фундація" від 18.11.2014 у справі № 2810/14-1, у зв'язку з таким:

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні підстави для скасування рішення третейського суду визначені в ст. 1225 Господарського процесуального кодексу України.

Як на підставу для скасування Рішення заявник вказує на:

- те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 Закону України "Про третейські суди", оскільки визначені сторонами в третейському застереженні судді не повідомили їх про підстави самовідводу, а будь-яких доказів правових підстав призначення судді Стеценка В.П. для розгляду справи №190/11 на момент прийняття Рішення не існувало;

- те, що третейським судом не було належним чином повідомлено приватне підприємство "Серна-2000" про розгляд справи №29-10/14, що мало своїм наслідком вирішення такого спору за його відсутності.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про третейські суди" склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді).

Досліджуючи питання призначення у спірній справі складу третейського суду для її вирішення суд виходить із того, що за змістом статей 1, 8 Конституції України Україна є правова держава. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 за №3-рп/2004).

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо визнанням поняття права на суд, встановлений законом, не обов'язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (рішення у справі "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства" від 28.06.1984, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8.07.1986, рішення у справі "Регент проти України" від 03.04.2008.).

Отже, третейський суд відповідає поняттю "суду" в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, а тому здійснюючи свою діяльність повинен дотримуватися в т.ч. встановлених такою нормою гарантій.

Аналогічний висновок міститься в постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2013 у справі №5019/1884/12.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "П'єрсак проти Бельгії" від 01.10.1982 №8692/79 зазначено, що фраза "встановлений законом" стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування "суду", але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Цанд проти Австрії" (заява №7360/76) зазначено, що термін "суд, встановлений законом", в пункті 1 статті 6 Конвенції, регулює всі організаційні засади судочинства, включаючи питання, що стосуються юрисдикції визначених категорій судів", а в рішенні у справі "Бускаріні проти Сан-Марино" від 04.05.2000, заява №31657/96, Європейський суду вказав на те, що формулювання "суд, встановлений законом" стосується не тільки правових засад судочинства, але й законності складу суду.

Тобто, Європейський суду з прав людини у своїй практиці насамперед звертає увагу на два аспекти судочинства: формування суду та його компетенцію.

Як вбачається із п. 11.2 договору поставки №К2140 від 29.10.2012, сторони погодили, що усі спори між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, розв'язуються у відповідності з чинним законодавством України в постійному діючому третейському суді при Асоціації «Українська правнича фундація».

Суд зазначає, що саме вказаний договір поставки, підписаний сторонами, містить третейське застереження, яке слід застосовувати у даній справі.

Твердження товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум" про те, що поставка товарів відбувалася поза договором поставки №К2140 від 29.10.2012, а відтак третейське застереження не може бути застосоване до спірних правовідносин - не відповідає дійсності, оскільки сама по собі відсутність письмового замовлення покупцем товару не спростовує той факт, що товар був поставлений відповідачу.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними, які скріплені підписами та печатками сторін, в тому числі і товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум", а найголовніше те, що в даних видаткових накладних зазначено, що поставка здійснена на підставі договору №К2140 від 29.10.2012.

Отже, суд наголошує, що матеріалами справи підтверджується, що поставка товару позивачем відповідачу була здійснена саме на підставі договору поставки №К2140 від 29.10.2012, відповідач прийняв даний товар та погодився, що він поставлений на підставі договору поставки №К2140 від 29.10.2012, про що свідчить його печатка та підпис на видаткових накладних. Інших договірних відносин між позивачем та відповідачем судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відсутні будь-які законні підстави для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Українська правнича фундація" від 18.11.2014 у справі № 2810/14-1.

Згідно зі ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав, зокрема:

1. склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

2. третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Оскільки при винесенні рішення третейським судом у даній справі не було порушено ст. 51 Закону України "Про третейські суди", то рішення у справі №2810/14-1 не підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 1226 Господарського процесуального кодексу України за наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення. В ухвалі господарського суду мають бути також зазначені: відомості про рішення третейського суду, що оскаржується, місце його прийняття; найменування і склад третейського суду, що прийняв рішення, яке оскаржується; прізвища, ім'я та по батькові (найменування) сторін третейського спору; вказівка про скасування рішення третейського суду повністю або частково чи про відмову в задоволенні вимог заявника повністю або частково.

Згідно п. 6.1.9. постанови Пленуму Вищого господарськуого суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за результатами розгляду заяви господарський суд виносить ухвалу, зміст якої, з огляду на припис частини першої статті 122 6 ГПК, має відповідати статті 84 (а не статті 86) названого Кодексу, з урахуванням особливостей відповідної категорії справ. Одна з таких особливостей полягає в тому, що господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише з'ясовує наявність чи відсутність підстав для його скасування, передбачених частиною другою статті 122 5 ГПК.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд відповідної заяви покладають на товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 84, 1224-1226 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний альянс "Максимум" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Українська правнича фундація" від 18.11.2014 у справі № 2810/14-1 - відмовити.

2. Ухвала господарського суду може бути оскаржена у порядку, визначеному ГПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

3. Матеріали справи № 2810/14-1 повернути до Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Українська правнича фундація".

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту ухвали - 17.04.2015