ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 квітня 2015 р. Справа № 902/121/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільське автотранспортне підприємство 10508" (проспект Незалежності, 315, м. Могилів-Подільський, 24000)

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 85 326,74 грн.

Суд:

Cуддя Кожухар М.С.

Cекретар судового засідання Матущак О.В.

Представники :

позивача: Ковальов В.В. - керівник, Королюк О.В. - за дорученням

відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 - за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "Могилів-Подільське автотранспортне підприємство 10508" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 85 326,74 грн., з яких: 1500,00 грн.- розмір орендних платежів за договором оренди, 1500,00 грн. витрат на буксировку зламаного об'єкту оренди, 2628,37 - витрати на організацію перевезення пасажирів до кінцевого пункту призначення (2428,37 грн. -дизпаливо; 200 грн. - заробітна плата водія), 5500,00 грн. - за придбання нового диска зчеплення, 2500,00 грн. - вартість робіт по заміні диска зчеплення та 71 698,37 грн. упущеної вигоди.

Позовні вимоги мотивовано наступним.

17.09.2014 року між ПАТ "Могилів-Подільське автотранспортне підприємство 10508" та ФОП ОСОБА_1 було досягнуто попередньої домовленості щодо оренди транспортного засобу - автобусу для організації останнім перевезень по маршруту, що ним обслуговується, в зв'язку з тимчасовою поломкою власних транспортних засобів, терміном до 01 жовтня 2014 року. За попередньою домовленістю розмір орендних платежів на наданий транспортний засіб складав 1500 грн. з кожного рейсу, при цьому Орендар зобов'язувався проводити за власний рахунок заправку та технічне обслуговування даного транспортного засобу на період дії договору. Даний договір фактично був договором суборенди, так як транспортний засіб було орендовано товариством у фізичної особи - підприємця. У письмовій формі договір мав бути підписаний не пізніше наступного дня.

17.09.2014р. Суборендареві були передані транспортний засіб, ключі живлення, технічний талон, страхове свідоцтво. Суборендар фактично приступив до виконання даного договору суборенди, використовуючи даний об'єкт суборенди та сплачуючи за нього орендні платежі, претензій будь-якого характеру в тому числі й до технічного стану об'єкту суборенди не було. Примірник договору суборенди зобов'язувався підписати наступного дня, відповідач надав свою копію виписки з ЄДРПОУ та паспорта для оформлення договору. Узгоджений примірник договору суборенди було направлено відповідачу поштою 18 вересня 2014 року. Проте станом на даний час даний договір суборенди не підписаний суборендарем.

23.09.2014 року під час транспортування об'єкту суборенди по маршруту Суборендаря, сталася його поломка. Згідно довідки ПрАТ "Могилів-Подільське АТП 10508" від 23.12.2014р. №8 станом на 23.12.2014р. об'єкт суборенди виїхав у технічно справному стані о 17:45 год. За усною домовленістю між сторонами в цей день було надано Суборендарю для транспортування пасажирів до кінцевого пункту призначення інший транспортний засіб з водієм, даний транспортний засіб було заправлено пальним та проведено буксировку поламаного об'єкту суборенди до місця технічного огляду.

В результаті технічного огляду було встановлено поломку коробу зчеплення внаслідок його неправильної експлуатації, при обстеженні диск щеплення був синьовато-жовтого кольору, що виникло внаслідок недосвідченого керування автобусом (довідка від 25.09.2014р.). За умовами договору суборенди Суборендар зобов'язується проводити на період дії договору технічне обслуговування об'єкту оренди, усуваючи його поломки, які виникли в результаті використання даного транспортного засобу. Суборендар зобов'язувався усунути дану поломку, об'єкт суборенди знаходився у його володінні, проте цього не зробив, і 20 листопада 2014 року передав об'єкт суборенди в технічно несправному стані.

12.11.2014р. позивач власними силами усунув поломку транспортного засобу, а саме придбав диск зчеплення та провів його заміну.

В період часу з 01.10.2014р. по 22.11.2014р. даний транспортний засіб не експлуатувався з вини відповідача.

В результаті, відповідачем було завдано шкоду підприємству, яка полягала в наступному: реальна шкода: - 13 628, 37 грн. (розмір орендних платежів по договору оренди за використання об'єкту суборенди 23.09.2014р. - 1500 грн.; витрати на буксировку зламаного об'єкту суборенди - 1500 грн.; витрати на організацію перевезення пасажирів до кінцевого пункту призначення 2628,37грн.; вартість нового диску зчеплення - 5500 грн.; вартість робіт по заміні диска щеплення - 2500 грн. та упущена вигода - внаслідок невикористання даного транспортного засобу на власних маршрутах позивача в період часу з 01.10.2014р. по 22.11.2014р. - в розмірі 71 698,53 грн.

Ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Разом з тим, зазначена норма, хоча і визначає певні вимоги до письмової форми правочину, але не встановлює наслідки її недотримання у вигляді недійсності угоди, що узгоджується з приписами ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності гіравочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, за виключенням частини четвертої щодо дотримання форми правочину.

Відповідно до частини першої статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із абзацом 4 пункту 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у разі недотримання сторонами письмової форми правочину для з'ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів частини другої статті 205 Цивільного кодексу України; поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін. Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статями 547. 981, 1055, 1059, 1107 Цивільного кодексу України. У зазначених випадках правочин є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 80 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченим законом порядку досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ГК України господарський договір за загальними правилами викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини першої ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Тому слід врахувати, що обидві сторони виконували цей договір, факт укладення та виконання такого договору підтверджується вчиненими сторонами діями: наданням об'єкту оренди Орендарю, прийняттям такого об'єкту оренди та використання його відповідно до умов договору, сплатою орендних платежів. Тому даний договір є дійсним, визнання його дійсності в судовому порядку законом не вимагається й така дійсність встановлюється як факт.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподівача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина.

Відшкодування збитків відповідно до чинного законодавства України є універсальною формою майнової відповідальності, яка застосовується за наявності підстав, передбачених ч 1 ст. 218 ГК України.

Відповідно до цієї норми закону підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушень у сфері господарювання.

При чому необхідним є повний склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідач завдав шкоди, порушивши умови зобов'язання щодо обов'язку усунення технічних несправностей об'єкта оренди в процесі його експлуатації, не усунув поломку диску зчеплення, яка виникла при експлуатації ним об'єкта оренди й наніс збитків товариству.

За п. 1 ст. 801 ЦК України наймач зобов'язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані.

За п.1 ст. 803 ЦК України, наймач зобов'язаний відшкодувати збитку, завдані у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це. сталося не з його вини. Тому відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрат або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено склад збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (вартість додаткових робіт, додатково витрачений матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків. мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як убачається з норми ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Вимоги товариства щодо втраченої вигоди мотивовані тим, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань відповідачем - неусунення ним поламки орендованого транспортного засобу, яка сталася за його вини; товариство не мало змоги обслуговувати власний маршрут, використовуючи даний транспортний засіб й отримувати відповідні доходи внаслідок його використання та зазнало внаслідок цього заявлених до стягнення в позові збитків.

Ухвалою від 04.02.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 03.03.2015р.

27.02.2015р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 27.02.2015р., в якому останній позовні вимоги не визнає, зазначивши наступне.

В позовній заяві йдеться про те, що відповідачу на виконання договору оренди транспортного засобу було передано ключі від нього, страхове свідоцтво та техталон. Всі наведені обставини є вигаданими та не відповідають дійсності. Дані доводи не підтверджені належними доказами, та позивач навіть не зазначив, чим вони доводяться. В той же час відповідач ніколи не отримував а ні ключів, а ні будь-яких транспортних засобів позивача.

Жодного договору оренди поштою чи в інший спосіб відповідач ніколи не отримував.

Одночасно, між відповідачем та позивачем дійсно існують договірні стосунки, щодо надання автопідприємством послуг медичного та технічного огляду належних відповідачу транспортних засобів та працюючих у нього водіїв, в зв"язку з чим позивачеві передавались правовстановлюючі документи відповідача, та між сторонами регулярно відбувається ділова переписка щодо наявності заборгованості та іншого.

Позивач у позові вказує на поламку коробу зчеплення, а потім на зіпсування диску зчеплення та посилається на довідку від 25.09.2014 року, при тому що сам транспортний засіб відповідачем повернуто нібито лише 20 листопада 2014 року. Виникає питання, яким чином оглядався транспортний засіб, що нібито перебував у володінні відповідача та поза його волею. Навіть припустивши, що таке могло мати місце, то за умови відсутності відповідача можна було вказати будь-яку поламку від псування двигуна до коробки передач.

Висновок про прямого винуватця поламки взагалі доводить умисне створення штучного доказу позивачем (всі без виключення докази у справі є довідками, підписаними позивачем).

Більше того, позивач посилається, що відповідачем повернуто транспортний засіб лише 20 листопада 2014 року і так само не надає будь-яких доказів цього і одночасно вказує, що поламку усунуто власними силами підприємства ще 12 листопада 2014 року. Отже, виходячи з вказаного, 20 листопада 2014 року транспортний засіб не міг бути повернутим несправним.

Вказане також не є опечаткою, бо позивач свідомо йде по шляху фальсифікації доказів. На факт фальсифікації доказів вказує й те, що до позовної заяви додано претензію за тим же вихідним номером та датою, що й направлялася відповідачу, але в наданій суду сума шкоди вже збільшена. Аналогічним способом виконано фальсифікацію приходних касових ордерів на суми по 1500 грн. за нібито оренду транспортного засобу відповідачем.

Також в додатках до позову відсутні належні докази того, який саме диск зчеплення та для якого транспортного засобу придбаний, яка його модифікація та повна назва виробу, що позбавляє можливості його будь-якої ідентифікації.

Не вказано та не обґрунтовано, з чого виникла вартість заміни диску зчеплення, яка, як вбачається з додатків до позову, виконана самим позивачем.

Щодо втраченої вигоди позивача, то транспортний засіб, про який йдеться в позові, за весь час обслуговування відповідачем в позивача жодного разу на рейси, як відомо відповідачу, не виходив. Не працює вказаний автобус на рейсах і на сьогоднішній день. Жодного належного доказу втраченої вигоди суду також не надано.

03.03.2015р. до суду від позивача надійшло письмове пояснення б/н та дати (вх.№ 06-52/1988/15), в якому позивач зазначає, що до стягнення пред"явлено 71 698,37 грн. упущеної вигоди; до складу якої входить прибуток, який товариство отримувало від реалізації квитків по маршруту № 356 ( Могилів-Подільський - Київ); згідно доданої до позову ліцензії товариство обслуговує маршрути № 355 та № 356 за напрямком Могилів-Подільський - Київ - Могилів-Подільський; за час вимушеного простою маршрут № 355 не використовувався з вини відповідача з 01.10. по 22.11.2014р.; в обґрунтування упущеної вигоди включено дохід від реалізації квитків за цей період часу по маршруту № 356; рахується, що товариство мало б отримати такий же дохід по маршруту № 355, який не використовувався з вини відповідача.

В судовому засіданні 03.03.2015р. оголошено перерву до 24.03.2015р.

24.03.2015р. до суду від представника позивача надійшло пояснення б/н від 24.03.2015р., в якому, зокрема, зазначено таке.

Відповідно до ст.ст. 1, 39, 44 ЗУ "Про автомобільний транспорт", наданий в суборенду відповідачу транспортний засіб - автобус, відповідач міг використовувати на власних маршрутах за умови отримання ним на підставі укладеного договору суборенди ліцензійної картки, яку відповідач зобов'язаний був отримати власними силами на себе, як на окремого суб'єкта господарювання для наданого в суборенду автобусу. Наявна ліцензійна картка на даний транспортний засіб на імя товариства була передана відповідачу разом з транспортним засобом та підлягала здачі разом з договором суборенди для переоформлення та видачі нової ліцензійної картки на ім'я відповідача.

Норма статті 23 закону визначає обов'язкову, перед початком кожного рейсу, перевірку технічного стану транспортного засобу. В підтвердження проходження перевірки автобуса перед виїздом 23 вересня 2014 року надано копію листа за підписом механіка про справність даного транспортного засобу перед початком його руху. Згідно укладеного з відповідачем договору про надання автопідприємством послуг від 08.04.2014 року з терміном дії до 31.12.2014 року, позивачем здійснювався медичний контроль, щоденний технічний контроль транспортних засобів відповідача. Згідно додатку до даного договору від 15.07.2014 року позивачем надавались послуги зі всіма водіями відповідача, які уклали з ним трудовий договір. Згідно відповіді на адвокатський запит від 13.03.15р. Могилів-Подільського міськрайонного центру зайнятості, відповідачем був укладений трудовий договір з його водієм ОСОБА_6 до 18.12.14р. Згідно Журналу передрейсового медичного огляду водіїв приватних підприємців водій відповідача ОСОБА_6 проходив 19,21,23 вересня 2014р. медичний огляд. Так само роздруківка диспетчерської за дані дні підтверджує, що на заміну рейсу на наданому в суборенду автобусі перевезення здійснювалося саме водієм відповідача - ОСОБА_6, з чого вбачається, що відповідач вводить суд в оману, заперечуючи факт перевезення ним в дані дні пасажирів на власних маршрутах орендованим у нас автобусом.

В судовому засіданні 24.03.2015р. оголошено перерву до 30.03.2015р.

Ухвалою суду від 30.03.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, оголошено перерву в судовому засіданні до 03.04.015 р..

В судовому засіданні 03.04.2015р. оголошено перерву до 16.04.2015р.

В судовому засіданні 16.04.2015р. оголошено перерву до 17.04.2015р.

В судове засідання 17.04.2015р. з"явились представники обох сторін. Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представники відповідача проти позову заперечили.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши і оцінивши обставини і докази по справі, суд встановив наступне та дійшов такого висновку.

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством "Могилів-Подільське автотранспортне підприємство 10508" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 виникли правовідносини на підставі договору від 18.09.2014р. суборенди транспортного засобу, а саме автобусу DAF SB300, держ.номер НОМЕР_1 1999 року випуску. При цьому позивач зазначає, що власником даного транспортного засобу є Приватний підприємець ОСОБА_2, який передав позиачеві вказаний автобус на підставі договору оренди транспортного засобу від 01.01.2014р.

01.01.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендодавець), при цьому ОСОБА_2 одночасно є директором ПАТ "Могилів-Подільське АТП 1-0508", та Приватним акціонерним товариством "Могилів-Подільське АТП 10508" в особі головного бухгалтера Ганжалавої Т.А. (Орендар) укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування транспортний засіб (далі за текстом - Орендоване майно): DAF SB3000, автобус-D, номер шасі НОМЕР_2, об"єм двигуна 11600, держ.номер НОМЕР_1, рік випуску 1999.

Орендодавець надає орендоване майно в оренду при умові використання його Орендарем для перевезення пасажирів на маршрутах, що обслуговуються Орендарем (п. 1.4. Договору від 01.01.2014р.).

Майно передається в оренду з метою його використання для підприємницької діяльності (п. 1.5. Договору від 01.01.2014р.).

Термін дії договору з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014 р. включно (п. 7.1. Договору від 01.01.2014р.).

За твердженням позивача, між ним та ФОП ОСОБА_1 досягнуто домовленості щодо суборенди транспортного засобу відповідно до договору від 18.09.2014р., проект якого, як вказує позивач, надіслано на адресу відповідача, що підтверджується копією реєстру поштових відправлень по ПАТ "Могилів-Подільське АТП 10508" на 18.09.2014р. (а.с. 214 т.1).

В обґрунтування доводів щодо виникнення між сторонами правовідносин згідно цього договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014р., позивач посилається: на фіксування в журналі диспетчера по АС Могилів-Подільський за період 19.09.2014р. - 23.09.2014р. прибуття та відправлення переданого відповідачеві атобуса DAF, держ.номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_6, перевізник ФОП ОСОБА_1; на сплату відповідачем 20.09.2014р. та 22.09.2014р. по 1500 грн. за оренду автобуса (а.с. 53 т.1).

Відповідач заперечив отримання проекту договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014р., укладення такого договору з позивачем та отримання в суборенду автобуса DAF, держ.номер НОМЕР_1. Стосовно сплати грошових коштів, про які зазначає позивач, позивач в судовому засіданні 16.04.2015 р. пояснив, що дані кошти були нараховані помилково за рейс, який не здійснювався відповідачем, тому він їх повернув власнику рейсу, тобто ПАТ "Могилів-Подільське автотранспортне підприємство 10508".

До позовної заяви позивачем додано проект договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014р. (а.с. 35 т.1), де зазначено, що Суборендодавець (ПАТ "Могилів-Подільске АТП 10508") передає, а Орендар (ФОП ОСОБА_1) приймає в строкове платне користування транспортний засіб (далі за текстом - Орендоване майно): DAF SB3000, автобус-D, номер шасі НОМЕР_2, об"єм двигуна 11600, держ.номер НОМЕР_1, рік випуску 1999, вартістю 48 000 доларів США (757 334 грн.).

Термін дії договору з 18 вересня 2014р. по 01 жовтня 2014 р. включно (п. 7.1. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

У той же час усно можуть вчинятия правочини3, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК України).

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно з ч. 1 ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 799 ЦК України).

Не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

На цьому, зокрема наголошено у п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи та надавши юридичну оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами договірних відносин щодо суборенди транспортного засобу - автобуса DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, оскільки у справі відсутні належні докази укладення/вчинення договору суборенди цього транспортного засобу. Також викладені у позовній заяві та додаткових письмових і усних поясненнях доводи позивача та надані ним докази суперечливі.

Так, позивачем не надано суду належних доказів про направлення відповідачу проекту договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014р. З наданої копії реєстру поштових відправлень по ПАТ "Могилів-Подільске АТП 10508" на 18.09.2014р. не вбачається, яка саме кореспонденція надсилалась відповідачу. При цьому представник позивача в судовому засіданні посилалась на те, що вказаний проект договору надіслано відповідачу простою кореспонденцією, до позовної заяви додано ксерокопію конверту, в якому за твердженнями позивача надсилався проект договору суборенди відповідачу (а.с. 38).

Також суд звертає увагу на те, що даний проект не був вручений відповідачу та на нього не отримано відповіді ні в день (згідно з доводами позивача) передачі автобуса (17.09.2014 р.), ні в дні, коли за твердженням позивача відповідач разом з його водієм проходив медичний огляд перед здійсненням рейсів на вказаному автобусі 21.09.2014 р. та 23.09.2014 р. (а.с.206 т. 2).

Позивачем не надано доказів щодо передачі автобуса DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1 в суборенду відповідачу та його повернення з посиланням на відсутність таких доказів.

Дані про те, що згаданим транспортним засобом керував водій ОСОБА_6, та про внесення відповідачем в касу ПАТ АТП 10508 по 1500 грн. 20.09. та 22.09.2014 р. по прибуткових касових ордерах (а.с. 53), за вказаних вище обставин, не підтверджують існування між сторонами укладеного у встановленому законом порядку договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014р., проект якого додано до позовної заяви і який є підставою позовних вимог.

Крім того, відповідач у судовому засіданні 16.07.2014 р., визнаючи факт внесення до каси АТП 3000 грн., заперечив зазначену у видаткових касових ордерах підставу внесення: за оренду автобуса, стверджуючи передачу безпідставно отриманих від автобусної станції коштів належному отримувачу. При цьому також заперечив отримання квитанції до вказаних прибуткових касових ордерів, де була б зазначена підстава оприбуткування вказаних коштів. Своєю чергою позивач на вимогу суду оригінали касової книги та журналу реєстрації касових ордерів не надав, а надані позивачем витяги не можуть бути прийняті судом в якості доказів, оскільки не містять даних про нумерації, прошиття та скріплення печаткою аркушів цих журналу та книги, що є обов"язковим відповідно до встановлених правил ведення бухгалтерського обліку.

У позовній заяві та додаткових поясненнях позивача також йдеться про те, що договір укладено у спрощений спосіб.

Однак, як зазначено вище, відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Своєю чергою, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 799 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменду надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, якщо договір оренди транспортного засобу між власником автобуса-ФОП ОСОБА_2 та ПАТ АТП 10508 укладено у письмовій формі, то і договір суборенди на підставі вказаного договору оренди мав укладатись виключно у письмовій формі.

Згідно зі статтею 207 ЦК України, . правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивач посилається на те, що недодержання письмової форми договору не є підставою визнання його недійсним і,на його думку, відповідач вчинив дії з виконання договору суборенди, використовуючи автобус позивача на своєму маршруті та сплативши за його оренду.

Однак, про визнання договору недійсним у даній справі не йдеться, оскільки не доведено сам факт укладення/вчинення сторонами цього договору.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір пбо не встановлено законом (ч. 2 ст.642 ЦК України).

Разом з тим, як зазначено вище, належних доказів надіслання позивачем та отримання відповідачем пропозиції позивача про укладення договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014 р., а також прийняття пропозиції чи вчинення дій, які б свідчили про прийняття цієї пропозиції відповідачем, позивач не надав, а відповідач доводи позивача щодо цього заперечив.

Крім того, факт прийняття відповідачем пропозиції укладення договору суборенди транспортного засобу від 18.09.2014 р. на строк з 18.09.2014 р. по 01.10.2014 р. спростовується ще й тим, що господарський договір укладається між суб"єктами підприємництва для досягнення відповідного економічного і соціального результату та одержання прибутку. Між тим, договір суборенди транспортного засобу на вказаний позивачем строк, позбавлений для відповідача будь-якого сенсу, оскільки він не міг його використовувати на закріплених за ним маршрутах в силу закону.

Відповідно до Законів України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", "Про автомобільний транспорт", перевезення пасажирів автомобільним транспортом здійснюється лише на підставі відповідної ліцензії. Крім того, згідно з положеннями вказаних Законів та прийнятого відповідно до них Положення про ліцензійну картку, що додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв"язку України від 22.07.2010 р. №154 (далі - Положення), на власні автотранспортні засоби або автотранспортні засоби, що використовуються на інших законних підставах та якими будуть надаватися послуги з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу в обов"язковому порядку оформлюються ліцензійні картки.

Відповідно до п. 1.8 Положення, Заявнику може бути відмовлено в оформленні ліцензійної картки в разі встановлення зокрема наявності дійсної ліцензійної картки на заявлений транспортний засіб.

При цьому, Ліцензійна картка повинна бути в автотранспортному засобі під час його використання для надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу (п.1.9. Положення).

Відповідно до п. 3.2 Положення, у разі змін у кількості або складі автотранспортних засобів, що використовуються для провадження діяльності, відповідно до статті 17 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензіат протягом десяти робочих днів подає до органу ліцензування або відповідного територіального органу повідомлення в письмовій формі. У цьому разі нові ліцензійні картки оформлюються до чинної ліцензії на підставі заяви (додаток 3), до якої додаються відомості про власні автотранспортні засоби або автотранспортні засоби, що використовуються на інших законних підставах, із зазначенням типу, марки, моделі, реєстраційного номера, повної маси (пасажиромісткості), року випуску, реквізитів свідоцтва про реєстрацію автотранспортного засобу або реєстраційного чи іншого засвідченого в установленому порядку документа, що підтверджує право користування чи розпорядження таким автотранспортним засобом, які будуть використовуватися для надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, та відомості про спеціальне обладнання таксі (для ліцензіатів, які надають послуги з перевезення пасажирів на таксі) за формою, наведеною у додатку 2 до Ліцензійних умов.

Нові ліцензійні картки оформлюються протягом двох робочих днів після одержання заяви.

Ліцензійні картки є недійсними зокрема у разі виключення автотранспортного засобу, на який видано ліцензійну картку, із списку власних автотранспортних засобів або автотранспортних засобів, що використовуються на інших законних

підставах.

Виходячи з наведеного, відповідач не міг використовувати автобус за договором суборенди, на який посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, та укладення такого договору на термін з 18.09.2014 р. по 01.10.2014 р. не мало для нього жодного сенсу, оскільки:

- без виданої йому відповідної ліцензійної картки він не міг використовувати вказаний вище автобус для перевезення пасажирів;

- своєю чергою він не міг отримати відповідну ліцензійну картку, оскільки на вказаний автобус була дійсна ліцензійна картка, видана позивачу;

- отримати нову ліцензійну картку, навіть у разі виключення позивачем вказаного автотранспортного засобу із списку власних автотранспортних засобів, або тих, що використовуються на інших законих підставах (чого не було зроблено позивачем), для використання автобуса 19.09., 21.09., 23.09.2014 р. та навіть до 01.10.2014 р. (строк дії договору у доданому до позовної заяви проекті - з 18.09.2014 р. по 01.10.2014 р.), виходячи з поштового перебігу для отримання проекту договору суборенди, який як стверджує, позивач був відправлений відповідачу 18.09.2014 р., та з необхідного часу для оформлення нової ліцензійної картки, відповідач практично не зміг би.

Укладення вказаного договору суборенди транспортного засобу на строк з 18.09.2014 р. по 01.10.2014 р. також не мало сенсу і для позивача, оскільки, відповідно до наведеного вище законодавства, він повинен був у встановленому порядку виключити автобус, стосовно якого виник спір, з числа власних чи тих, що використовуються на інших законих підставах, про що подати повідомлення у відповідний теріторіальний орган ліцензування; а після повернення йому автобуса отримувати нову лійензійну картку на цей транспортний засіб.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами договору суборенди транспортного засобу, на якому грунтуються позовні вимоги позивача.

Отже, позовні вимоги, заявлені на підставі договору суборенди транспортного засобу між ПАТ "Могилів-Подільське АТП 10508" та ФОП ОСОБА_1 від 18.09.2014р., задоволенню не підлягають.

У позовній заяві позивач поряд з нормами, що регулюють договірні зобов"язання, також посилається на статтю 1166 ЦК України, яка стосується деліктних правовідносин. Разом з тим, позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про виникнення між сторонами саме таких делітних правовідносин.

Крім того, як зазначено вище, доводи позивача, викладені у позовній заяві, додаткових поясненнях і зокрема тих, що надані їх представниками в судових засіданнях (шо зафіксовано звукозаписом судових засідань), а також надані докази є суперечливими та не відповідають обставинам та іншим матеріалам справи.

Факт нанесення відповідачем шкоди позивачу, останнім не доведено.

Позивач, посилаючись на те, що 23.09.2014р. відповідачем пошкоджено автобус DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1, не надає суду жодних доказів щодо виклику відповідача на місце поломки автобусу, огляду автобуса за участі відповідача, звернення до відповідача щодо усунення поламки.

Як зазначалось раніше, позивач посилається на те, що вказаний автобус перебував в суборенді відповідача. В цьому випадку не суборендодавцем, а саме суборендарем повинні були вчинятись заходи по вирішенню питання стосовно поламки автобуса.

Позивач посилається не те, що ним понесені витрати в розмірі 1500,00 грн. на буксировку зламаного автобуса, яку здійснював ОСОБА_8 згідно договору про виконання роботи від 23.09.2014р. (а.с. 204-205, 211 т.1).

Судом не приймаються вказані доводи позивача, оскільки до позовної заяви позивач додав довідку ПАТ "Могилів-Подільске АТП 10508" № 7 від 19.01.2015р. та видатковий касовий ордер від 24.09.2014р., згідно з якими за послуги буксировки автобуса DAF SB3000, автобус-D, номер шасі НОМЕР_2, обєм двигуна 11600, держ.номер НОМЕР_1, рік випуску 1999, 24.09.2014року ОСОБА_8 автомобілем МАЗ держ.номер НОМЕР_3, на відстані 80 км з міста Могилів-Подільський за селище Рахни, в сумі 1500,00 грн. сплатив ФОП ОСОБА_2, а не ПАТ "Могилів-Подільске АТП 10508" (а.с. 54-55 т.1).

У подальшому після першого судового засідання, де розпочато розгляд справи по суті, позивачем надано оригінал видаткового касового ордеру від 23.09.2014 р. про сплату позивачем за буксировку зламаного автобуса ОСОБА_8 1500 грн. (а.с.211 т. 1), а в останнє судове засідання - витяги з касової книги та журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових ордерів (а.с. 186-196 т. 2)..

Дані докази суд оцінює критично та не приймає, оскільки:

- вони суперечать раніше наданим документам (а.с. 54-55 т. 1);

- усі оригінали касових ордерів після складання касиром звіту та оброблення цього звіту комплектуються в хронологічному порядку, нумеруються, переплітаються в окремі папки та зберігаються протягом 36 місяців після закінчення календарного року матеріально відповідальною особою, на яку покладено обов'язок зберігання документів, в окремому сейфі або спеціальному приміщенні, що передається під охорону. Винесення з приміщення, що охороняється, касових документів дозволяється лише в окремих випадках і тільки за письмовим дозволом керівника або головного бухгалтера. До кінця робочого дня документи обов'язково повертають (п. 3.13 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", далі - Положення). Натомість до суду подано оригінал вказаного касового ордеру;

- журнали реєстрації видаткових і прибуткових касових ордерів ведуться окремо за прибутковими та видатковими операціями (п. 3.11 Положення). Натомість до суду надано витяг з журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових ордерів, що ведеться в ручному режимі, без даних про його нумерацію, прошиття та скріплення печаткою прошитих аркушів (а.с. 193-196 т. 2);

- аркуші касової книги мають бути пронумеровані, прошнуровані та скріплені відбитком печатки підприємства (юридичної особи). Кількість аркушів у касовій книзі засвідчується підписами керівника і головного бухгалтера підприємства (юридичної особи) (п. 4.2 Положення). Натомість до суду надано витяг з касової книги без даних, що вимагаються вказаною нормою законодавства (а.с. 186-192 т. 2).

За вказаних обставин, суд не приймає доводи позивача про те, що саме ним понесені витрати на буксировку автобусу в розмірі 1 500,00 грн.

Це саме стосується і доводів про понесення позивачем витрат на організацію перевезення пасажирів до кінцевого пункту призначення (2428,37 грн. - дизпаливо; 200 грн. заробітна плата водія).

Позивач вказує на те, що після поломки автобуса DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1, транспортування пасажирів до кінцевого пункту призначення здійснювалось водієм ОСОБА_10 згідно договору про виконання роботи від 23.09.2014р. (а.с. 200 т.1). На підтвердження оплати праці водія в розмірі 200 грн. надав копію видаткового касового ордеру від 24.09.2014р. (а.с. 203 т.1).

Разом з тим, до позовної заяви додано дорожній лист від 23.09.2014р. на маршрут Могилів-Подільський-Рахни-Немирів, водій ОСОБА_10, що виписаний Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (а.с. 57 т.1). Вказане, крім вищезазначеного, спростовує факт здійснення оплати праці водія саме позивачем - ПАТ "Могилів-Подільске АТП 10508".

На підтвердження вартості використаного пального, позивачем надано копію фіскального чеку № 67380 від 23.09.2014р. про придбання невідомою особою пального на суму 2 428,37 грн. (а.с. 58 т.1). Разом з тим, ця копія фіскального чеку № 67380 не свідчить про те, що він стосується спору у даній справі.

Позивачем також не надано доказів щодо придбання саме ним і саме для автобуса DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1 диску зчеплення вартістю 5500,00 грн., про стягнення якої також заявлено вимоги.

Так, у товарному чеку від 12.11.2014р. (а.с. 59 т.1), на який посилається позивач, не зазначено, який саме диск зчеплення та ким придбано. Доказів щодо видачі з каси позивача коштів в сумі 5500,00 грн. та доручення будь-якій особі на придбання цього диску зчеплення, позивачем також не надано.

Стосовно огляду поламаного автобуса, його ремонту, то ці дії вчинені за відсутності відповідача чи його представника. Автобус до проведення огляду знаходився в розпорядженні позивача. Доказів оплати вартості ремонту саме позивачем - суду не надано. Крім того, вартість робіт по ремонту диска зчеплення визначена ФОП ОСОБА_11, про що свідчить довідка б/н від 25.09.2014р. (а.с. 63 т.1), тоді коли самі ремонтні роботи здійснювались ОСОБА_12 згідно договору про виконання роботи від 22.11.2014р. (а.с. 195-196 т.1).

Також позивач просить стягнути з відповідача 71 698,37 грн. упущеної вигоди, до складу якої входить прибуток, який товариство отримувало від реалізації квитків по маршруту № 356: Могилів-Подільський - Київ. Позивач посилається на те, що згідно ліцензії товариство обслуговує маршрути № 355 та № 356 за напрямком Могилів-Подільський - Київ - Могилів-Подільський; за час вимушеного простою автобуса DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1, маршрут № 355 не використовувався з вини відповідача з 01.10. по 22.11.2014р.; в розмір упущеної вигоди включено дохід від реалізації квитків за цей період часу по маршруту № 356; рахується, що товариство мало б отримати такий же дохід по маршруту № 355, який не використовувався з вини відповідача (а.с. 168 т. 1).

В судових засіданнях, представники позивача усно пояснювали, що упущена вигода, скоріше полягала у вартості коштів, які мав би сплачувати відповідач за кожний рейс. Однак, ці пояснення судом не прийняті, оскільки заявлялись усно після початку розгляду справи по суті, що виключає зміну предмету і підстав позову.

Заявлені позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди не підлягають задоволенню вже з викладених вище підстав, що стосуються договору суборенди, на якому грунтується позов.

Крім того:

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В пункті 3 Оглядового листа від 14.01.2014 р. № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" Вищий господарський суд України зокрема наголосив, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Разом з тим, упущена внаслідок невикористання на маршруті 355 переданого в суборенду автобуса вигода, не може полягати у вартості реалізації квитків по маршруту № 356: Могилів-Подільський - Київ.

Крім того, згідно довідки голови правління ПАТ "Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599", перевізник - Пат "Могилів-Подільське АТП 10508" останній раз автобусом з реєстраційним номером 1191 виконував рейс № 356 "Могилів-Подільський - Київ" час відправлення з Могилів-Подільської АС о 08-00 год 30 червня 2014 року (а.с. 106 т.2).

Також, слід зазначити, що здійснення позивачем маршруту № 355 не може залежати від стану автобуса DAF SB3000, держ.номер НОМЕР_1, який за твердженням позивача переданий в суборенду. Адже, якщо цей маршрут працює, то на час передання автобусу, який міг би використовуватись на цьому маршруті, в суборенду (на чому наполягає позивач), для перевезення пасажирів позивач мав би виділити інший автобус, який і продовжував би перевезення у період, за який позивачем нараховано неотримані доходи.

Отже, позивач не довів, що міг і повинен був отримати дохід в сумі 71698,37 грн., але неправомірні дії відповідача цьому завадили.

З урахуванням наведеного, дослідивши і оцінивши обставини та докази у справі у їх сукупності, виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільське автотранспортне підприємство 10508" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 85 326,74 грн., з яких: 1500,00 грн. розмір орендних платежів по договору оренди, 1500,00 грн. витрат на буксировку зламаного об'єкту оренди, 2628,37 витрати на організацію перевезення пасажирів до кінцевого пункту призначення (2428,37 грн. -дизпаливо; 200 грн заробітна плата водія), 5500,00 грн. за придбання нового диска зчеплення, 2500,00 грн. вартість робіт по заміні диска щеплення та 71 698,37 грн. упущеної вигоди, задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 82, 84, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 22 квітня 2015 р.

Суддя Кожухар М.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи