номер провадження справи 32/14/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 Справа № 905/2536/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІР-ІНТЕРНЕШНЛ" (юридична адреса: 83001, м. Донецьк, вул. Постишева, буд. 60, кімн. 626; адреса для листування: 49040, м. Дніпропетровськ, вул. Космічна, буд. 49-Б, 3 поверх)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ", (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівників, 1)

про стягнення 367302,39 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники

Від позивача: Січінав В.М., довіреність б/н від 24.03.2015 р.

Від відповідача: не з'явився

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд господарських справ підсудних господарському суду Донецької області здійснюються господарським судом Запорізької області.

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІР-ІНТЕРНЕШНЛ" з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ" про стягнення 367302,39 грн., які складаються з 345241,10 грн. основного боргу, 4872,97 грн. втрат від інфляції, 3222,80 грн. -3 % річних та 13965,52 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., протоколом автоматичного розподілу копії матеріалів № 905/2536/14 передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.01.2015 р. прийняті подані матеріали до розгляду, порушено провадження у справі № 905/2536/14, присвоєно справі номер провадження 32/14/15 з призначенням судового засідання на 25.02.2015 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в установленому законом порядку.

Ухвалою суду від 25.02.2015 р. за клопотанням позивача строк розгляду спору було продовжено відповідно до ст. 69 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 01.04.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 01.04.2015 р. підтримав позовні вимоги та обґрунтовує ст.ст. 15, 16, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умовами договору № СБ-14 від 23.07.2013 р.

Відповідач в судове засідання 01.04.2015 р. не з'явився, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувані ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 01.04.2015 року за відсутності представника відповідача.

Крім того, суд виходить з тих обставин, що відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Процесуальний строк вирішення спору закінчився. На думку суду сторони мали достатньо часу для надання суду наявних доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, крім того, суд неодноразово відкладав розгляд справи для врегулювання сторонами спору у добровільному порядку.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по-суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

В судовому засіданні 01.04.2015 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2013 р. між Приватним акціонерним товариством "АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ" (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІР-ІНТЕРНЕШНЛ" (позивач) було укладено Договір поставки товару № СБ-14 (далі за текстом договір).

За умовами п. 1.1. Договору позивач зобов'язався передати, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити вогнетривку продукцію на умовах визначених в договорі.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторонами договору поставки є постачальник і покупець, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Предметом (об'єктом) договору поставки є товар, призначений для підприємницької діяльності або інших цілей, не пов'язаних з особистим та іншим споживанням Зокрема, це продукція, призначена для виробничого споживання (обладнання, матеріали тощо).

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як і будь-який інший консенсуальний договір, він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо істотних умов. Цей договір є двостороннім, бо права та відповідні обов'язки виникають для обох сторін договору. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержану від постачальника продукцію покупець оплачує за погодженими цінами.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Номенклатура, ціна та кількість товару визначається у специфікаціях, які складаються сторонами у письмово омі вигляді та є невід'ємною частиною договору (1.2. договору).

Відповідно до специфікації № 1 від 23.07.2013 р. позивач поставляє товар, загальна сума якої з ПДВ становить 1806873,60 грн.

Відповідно до п. 3 специфікації передбачено, що строк поставки протягом 30 календарних днів з моменту отримання заявки відповідача.

Згідно до специфікації № 1 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 503241,10 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-084 від 08.10.2013 р. (на суму 15805,20 грн.), № РН-085 від 08.10.2013 р. (на суму 20625,34 грн.), № РН-091 від 16.10.2013 р. (на суму 32066,93 грн.), № РН-092 від 16.10.2013 р. (на суму 18609,60 грн.), № РН-103 від 23.10.2013 р. (на суму 63654,38 грн.), № РН-104 від 23.10.2013 р. (на суму 30372,11 грн.), № РН-109 від 28.10.2013 р. (на суму 19395,31 грн.), № РН-111 від 29.10.2013р. (на суму 29861,74 грн.), № РН-123 від 04.11.2013 р. (на суму 29649,13 грн.), № РН-140 від 06.11.2013 р. (на суму 23740,49 грн.), № РН-165 від 15.11.2013 р. (на суму 23952,60 грн.), № РН-169 від 15.11.2013 р. (на суму 24944,71 грн.), № РН-180 від 20.11.2013 р. (на суму 32384,99 грн.), № РН-185 від 21.11.2013 р. (на суму 34747,94 грн.), № РН-191 від 22.11.2013р. (на суму 31225,80 грн.), № РН-208 від 26.11.2013 р. (на суму 15827,39 грн.), № РН-211 від 27.11.2013 р. (на суму 27807,66 грн.), № РН-219 від 29.11.2013 р. (на суму 25552,93 грн.), № РН-272 від 16.12.2013 р. (на суму 3016,85 грн.), копія яких міститься в матеріалах справи.

Зазначені видаткові накладні підтверджують факт прийняття відповідачем продукції без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи сторін на вказаних документах.

Пунктом 4.1. договору, сторони узгодили що розрахунок за товар здійснюється на умовах вказаних у специфікації.

Згідно до п. 1 специфікації, умови оплати - протягом 10 банківських днів після розвантаження.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті продукції виконав частково, внаслідок цього у нього виникла заборгованість в сумі 345241,10 грн., що підтверджується матеріалами справи.

У зв'язку з цим, позивач на адресу відповідача надіслав претензію (б/н від 03.02.2014 р.) з вимогою погасити існуючу заборгованість.

Відповідач листом (вих. 301/18-291 від 12.02.2014р.) повідомив позивача, що у нього виникли ускладнення щодо оплати за раніш відвантажені матеріали, що призвело до виникнення боргу, тому ним будуть використовуватись всі заходи щодо виправлення даної ситуації.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник),який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб (ст. 712 ЦК України).

Відповідач доказів виконання зобов'язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Приймаючи до уваги, що, на момент розгляду справи в суді, відповідач має заборгованість за отриманий товар в сумі 345241,10 грн., доказів її погашення не надав, вимога позивача про стягнення 345241,10 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи і підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3222,80 грн. - 3% річних та 4872,97 грн. втрат від інфляції.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та втрат від інфляції та встановлено, що розрахунок позивачем виконано вірно, тому вимоги позивача про стягнення 3222,80 грн. - 3% річних та 4872,97 грн. втрат від інфляції є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 13965,52 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.3 відповідно до протоколу розбіжностей від 16.08.2013 р. сторони узгодили, що за порушення строків оплати поставленого товару, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідній період, за кожний день прострочки від вартості партії товару.

Судом розрахунок пені в сумі 13965,52 грн. перевірено та встановлено, що вимога позивача про стягнення 13965,52 грн. пені за неналежне виконання умов договору є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Таким чином позов слід задовольнити в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір присуджуються до стягнення з відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІР-ІНТЕРНЕШНЛ" до Приватного акціонерного товариства "АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ" про стягнення 367302,39 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ", (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівників, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІР-ІНТЕРНЕШНЛ" (юридична адреса: 83001, м. Донецьк, вул. Постишева, буд. 60, кімн. 626; адреса для листування: 49040, м. Дніпропетровськ, вул. Космічна, буд. 49-Б, 3 поверх, ) 345241 (триста сорок п'ять тисяч двісті сорок одна) грн. 10 коп. основного боргу, 4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 97 коп. втрат від інфляції, 3222 (три тисячі двісті двадцять дві) грн. 80 коп. - 3 % річних, 13965 (тринадцять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 52 коп. пені та 7346 (сім тисяч триста сорок шість) грн. 04 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "06" квітня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.