ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 р. Справа №917/411/15

за позовом Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи", бульвар Л.Українки, 26, м. Київ, 01133

до Служби автомобільних доріг України в Полтавській області, вул. Куйбишева, 22-а, м. Полтава, Полтавська область,36039

про стягнення грошових коштів в сумі 359 530, 27 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гетіков В.М. дов. б/н від 11.12.14р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 16.04.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 359 530, 27 грн. за договором на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13 від 02.10.2013 року, з яких: 332194,73 грн. - сума основної заборгованості, 1474,40 грн. - 3 % річних, 10298,04 грн. - інфляційні нарахування, 15563,10 грн. - пеня.

Відповідач в судове засідання не з'явився. 16.04.2015 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку вирішення спору в зв'язку з хворобою їхнього представника. Також відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами. Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Отже, відповідач не обмежений у праві вибору представника для участі в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд також враховує, що відповідачем вже подавалось клопотання про відкладення, яке ухвалою суду від 26.03.2015 року було задоволено.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що у відповідності з Положенням про Службу автомобільних доріг у Полтавській області від 06 січня 2012 року, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 02 листопада 2011 року № 12, їхня організація є неприбутковою та одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Служба автомобільних доріг у Полтавській області утримується в межах кошторису видатків, затвердженого Державним агентством автомобільних доріг (Укравтодором), за рахунок коштів, передбачених у вартості будівництва та ремонту автомобільних доріг, виходячи із законодавчо встановлених нормативів на утримання служби замовника та за рахунок коштів, передбачених у вартості експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування згідно з розрахунками за Методикою, затвердженою Укравтодором.

Фінансування робіт та проведення розрахунків між сторонами за договором забезпечується за рахунок бюджетних коштів залежно від реального фінансування видатків у відповідності до Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2013-2018 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 696 від 11.07.2013 р. Оскільки відповідач є лише отримувачем бюджетних коштів, а не їх розпорядником то на його думку, з його сторони порушень умов договору не має.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд встановив:

02.10.2013 року між Державним підприємством "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (позивач, виконавець) та Службою автомобільних доріг у Полтавській області (відповідач, замовник) був укладений договір на виконання експертизи проекту будівництва № 28-0330-13 з додатками ( арк. с. 14-17), відповідно до умов якого, замовник доручив виконавцю провести експертизу проекту будівництва щодо дотримання вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, пожежної безпеки, енергозбереження, кошторисна частина (далі - експертиза). Назва проекту будівництва проект : Будівництво обходу с. Покровська Багачка км 220+782 - км. 228+000 при реконструкції автомобільної дороги державного значення Київ-Харків-Довжанський на ділянці Лубни-Полтава км 210-км 300+550, км 323+000 - км 329+050, Полтавська область (п.1.1 договору).

Вартість проведення експертизи визначається згідно з ДБН Д.1.1-7-2000 "Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України" затвердженими наказом Держбуду України від 14.12.2000р. №285 та іншими нормативно-правовими актами, які визначають порядок розрахунку вартості експертизи. Вартість проведення експертизи виконавцем за цим договором складає: 276828,94 грн., крім того ПДВ 55365,79 грн.. всього до оплати 332194,73 грн. (п. п. 2.1.-2.2. договору).

02.10.2013 року між сторонами також підписано Додаток № 1 до договору Протокол погодження договірної ціни на виконання робіт щодо експертизи проекту будівництва (арк. с. 17), згідно якого сторонами досягнуто згоди щодо розміру договірної ціни на виконання робіт на загальну суму 332194,73 грн.

В пункті 5.1. договору сторони погодили, що приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.4. договору замовник у строк не більше п'яти календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі виконаних робіт зобов'язався відповідно до цього акту здійснити на користь виконавця оплату у розмірі 100% вартості виконаних робіт за договором.

На виконання умов договору позивачем була виконана експертиза проекту "Будівництво обходу с. Покровська Багачка км 220+782 - км. 228+000 при реконструкції автомобільної дороги державного значення Київ-Харків-Довжанський на ділянці Лубни-Полтава км 210-км 300+550, км 323+000 - км 329+050, Полтавська область", що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками, актом приймання-передачі виконаних робіт від 12.11.2013 року (арк. с. 24).

Проте, як зазначає позивач, відповідач оплату наданих послуг у встановлені в договорі строки в розмірі 332194,73 грн. не здійснив.

27.12.2013 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13, якою сторони додатково підтвердили факт виконання робіт у повному обсязі, змінили умови договору щодо оплати робіт та перенесли строк оплати на 2014 рік (арк. с. 18-20).

23.05.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до договору на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13, якою сторони ще раз підтвердили факт виконання робіт у повному обсязі, а відповідач взяв на себе зобов'язання оплатити виконані роботи за Договором № 28-0330-13 у 2014 році (арк. с. 21-23).

Однак взяті на себе зобов'язання з оплатити експертизи на умовах договору та додаткових угод №1 та №2 відповідач не виконав в зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду із даним позовом про стягнення 332194,73 грн.

Крім того, позивачем на підставі пункту 6.2. договору та статті 625 ЦК України нараховано відповідачу: пеню в сумі 15563,10 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; інфляційні в сумі 10298,04 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; 3% річних в сумі1474,40 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року, які позивач також просить суд стягнути з відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору підряду. Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, відповідач свої зобов'язання з оплати експертизи за договором та додатковими угодами до нього не виконав і за ним рахується заборгованість в сумі 332194,73 грн.

Судом встановлено, що актом приймання-передачі виконаних робіт від 12.11.2013 року (арк. с. 24), який підписаний сторонами та скріплений їх печатками, підтверджується факт виконання експертизи відповідачу вартість якої складає 332194,73 грн. Також факт повного виконання позивачем експертизи визнається відповідачем в додатковій угоді №1 та №2.

Отже, відповідач підписавши договір на виконання експертизи проекту будівництва №28-0330-13 від 02.10.2013 року, додаткову угоду №1 від 27.12.2013 року, додаткову угоду №2 від 23.05.2014 року, акт приймання-передачі виконаних робіт, взяв на себе зобов'язання з оплати виконаної експертизи.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно пункту 6.2. договору у разі порушення строків виконання своїх зобов'язань за цим договором винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості робіт за цим договором за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 15563,10 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; інфляційні в сумі 10298,04 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року; 3% річних в сумі1474,40 грн. за період з 01.01.2015 року по 23.02.2015 року.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника (відповідача) і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 332194,73 грн. основного боргу, 15563,10 грн. пені, 1474,40 грн. 3% річних, 10298,04 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до приписів ст.49 ГПК України відшкодовується позивачу за рахунок відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись 33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг України в Полтавській області (вул. Куйбишева, 22-а, м. Полтава, Полтавська область,36039, ідентифікаційний код 25898491) на користь Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (бульвар Л.Українки, 26, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 35691621, р/р 6796 в АТ "Укрексімбанк" у м. Києві, МФО 322313) 332194,73 грн. основного боргу, 15563,10 грн. пені, 1474,40 грн. 3% річних, 10298,04 грн. інфляційних, 7190,61 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.04.2015 року.

Суддя Тимощенко О.М.