ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 р. Справа№ 914/613/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Петровській Н.Я.

розглянув матеріали справи за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока", с. Рихальське, Житомирська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний центр "Продсервіс", м. Винники, м. Львів

про стягнення 34 937,74 грн. заборгованості

за участю представників:

від позивача: Настоящий І.В. - представник

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст.20 ГПК України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний центр "Продсервіс" про стягнення 34 937,74 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 26.02.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 12.03.2015 р.

Підстави відкладення розгляду справи викладені в ухвалі суду від 12.03.2015 р.

16.04.2015 р. представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги суду, викладені в ухвалі від 26.02.2015 р. та 12.03.2015 р. виконав повністю, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

16.04.2015 р. представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 26.02.2015 р. та 12.03.2015 р. не виконав, клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не направив, хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив:

05.03.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна країна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Центр «Продсервіс» укладено договір № 41 поставки продукції. Відповідно до п. 1.1 договору постачальник у відповідності з вимогами договору бере на себе зобов'язання передати у власність покупцеві, а покупець відповідно - приймати та оплачувати товар в кількості і асортименті, які обумовлені в договорі та замовленнях покупця. Відповідно до п. 2.1 ціна товару та його кількість вказуються в рахунку постачальника на оплату (який формується постачальником після опрацювання заявки покупця), а також зазначається в накладній за якою здійснюється відпуск кожної конкретної партії товару. Згідно з п. 3.4 договору датою поставки вважається дата передачі товару, що вказується в видатковій накладній та/або товарно-транспортній накладній, яка підписується представниками сторін під час фактичної передачі товару.

Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за укладеним договором, що підтверджується видатковими накладними на загальну суму 23 736,10 грн., які підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб, копії яких долучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуті у судовому засіданні.

Згідно з п. 2.6 договору строком оплати є 21 календарний день з моменту поставки (відвантаження товару).

01.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Молочна Країна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рихальський завод сухого молока» укладено договір купівлі-продажу права вимоги. Згідно з п. 1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Рихальський завод сухого молока» (надалі - позивач) з 01.12.2014 р. набув право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Центр «Продсервіс» (надалі - відповідач).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача 23 736,10 грн. - основного боргу, 4 197,45 грн. - пені, 489,88 грн. - 3 % річних, 4 140,70 грн. - втрат від інфляції, 2 373,61 грн. - штрафу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Як передбачено ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач повністю виконав зобов'язання відповідно до укладеного договору, що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуті у судовому засіданні, які підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за укладеними договорами, внаслідок чого виникла заборгованість, яка на момент подання позову становила 23 736,10 грн.

Вимога позивача про стягнення 23 736,10 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1 договору за несвоєчасну оплату партій товару за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в момент відповідного прострочення від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати.

Згідно з п. 5.2 договору за несвоєчасну поставку товару за цим договором, якщо конкретна дата поставки письмово буде погоджена сторонами, постачальник зобов'язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме в день прострочки.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені, який передбачений п. 5.1 та п. 5.2 договору відповідає вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню в розмірі 4 197,45 грн. за період з 18.04.2014 р. до 17.02.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі наведеної норми позивач просить стягнути з відповідача 4 140,70 грн. - втрат від інфляції та 489,88 грн. - 3 % річних. Вимога позивача про стягнення з відповідача 4 140,70 грн. - втрат від інфляції та 489,88 грн. - 3 % річних є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 7.5 в разі затримки оплати отриманого товару на строк більше, ніж тридцять днів відносно вказаного в п. 3.4., покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі десяти відсотків від суми не сплаченого боргу. Позивач просить стягнути з відповідача 2 373,61 грн. штрафу, що відповідає п. 3.4 договору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши думку представника позивача, cуд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості на суму 23 736,10 грн. - основного боргу, 4 197,45 грн. - пені, 489,88 грн. - 3 % річних, 4 140,70 грн. - втрат від інфляції, 2 373,61 грн. - штрафу, підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, суд, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладає судові витрати на відповідача в розмірі 1 827,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний центр "Продсервіс" (79495, Львівська область, м. Львів, м. Винники, вул. Кільцева, буд. 1, кв. 67; код ЄДРПОУ № 33155671) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (11246, Житомирська область, Ємільчинський район, с. Рихальське, вул. Леніна, 38; код ЄДРПОУ № 35694381) 23 736,10 грн. - основного боргу, 4 197,45 грн. - пені, 489,88 грн. - 3 % річних, 4 140,70 грн. - втрат від інфляції, 2 373,61 грн. - штрафу, 1 827,00 грн. - судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 16.04.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 21.04.2015 р.

Суддя Гутьєва В.В.