ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2015 р.Справа № 916/536/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНО-МАГІСТРАЛЬ";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛЛІЧІВСЬКТРАНСЕРВІС"

про стягнення 41785,51 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Остапченко І.С. по довіреності № б/н від 26.01.2015р.

Від відповідача: -не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНО-МАГІСТРАЛЬ", звернулося до господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛЛІЧІВСЬКТРАНСЕРВІС" про стягнення 41785,51 грн., з яких 33500грн. - основний борг, 4107,64грн.- пеня, 465,49грн.- 3% річних та 3712,38грн. - інфляція.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.02.2015р. порушено провадження у справі №916/536/15-г.

Також, в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України позивач просить накласти арешт на кошти та майно Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛЛІЧІВСЬКТРАНСЕРВІС".

Суд відмовляє в задоволенні забезпечення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" із змінами та доповненнями, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" із змінами та доповненнями, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову необґрунтована та така, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідач в судове засідання не з'являвся, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про поважність причин відсутності не повідомив, своє право на захист не використав, у зв'язку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

В судовому засіданні 06.04.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-МАГІСТРАЛЬ» - Перевізник (надалі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЛЛІЧІВСЬКТРАНСЕРВІС» - Замовник (надалі - Відповідач), а разом - Сторони, був укладений Договір № 0706/14 від 27 червня 2014 року (надалі - Договір) про надання транспортних послуг з перевезення вантажів.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору Перевізник зобов'язується в інтересах за дорученням і за рахунок коштів Замовника надати транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а Замовник зобов'язується оплачувати вартість наданих послуг відповідно до умов Договору.

Як вважає позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-МАГІСТРАЛЬ» були належним чином надані послуги за Договором та виконані усі зобов'язання зі свого боку.

На виконання умов Договору Позивачем була здійснена доставка вантажу: контейнерів № МАЕ11 6958781, № М8КЕІ 3314839 транспортним засобом ВН 7249 ЕА, з причепом ВН 6761 ХО з ОМТП у пункт призначення м. Запоріжжя 02.07.2014 року. Розвантаження вантажу було здійснено Вантажоотримувачем 03.07.2014 року. Сума у розмірі 18 500,00 гривень мала бути сплачена Відповідачем згідно п.2.1.2. Договору до 16 липня 2014 року (включно).

На виконання умов Договору Позивачем також була зроблена доставка вантажу: контейнерів № № ТСЕЕІ 7448572, № ТСИЛ 7448612 транспортним засобом ВНА349 ЕВ, з причепом ВН 1770 ХО з ОМТП у пункт призначення м. Гайсин16.08.2014р.. Розвантаження вантажу було здійснено Вантажоотримувачем 18.08.2014 року. Сума у розмірі 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок мала бути сплачена Відповідачем згідно п.2.1.2. Договору до 02 вересня 2014 року (включно).

Згідно п.п. 2.1.2. Договору Замовник зобов 'язаний сплатити Перевізнику оплату за послуги.

Згідно п.п. 3.3. Договору надані транспортні послуги Перевізником, вартість наданих послуг, з урахуванням можливого наднормативного простою, визначення сум штрафних санкцій до сплати, додаткові витрати, які виникли в результаті надання транспортної послуги за цим Договором, визначаються Сторонами в Акті передачі - приймання послуг.

Згідно п.п. 3.4. Договору усі розрахунки по даному Договору здійснюються в національній грошовій одиниці України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточні рахунки Сторін.

Згідно п.п. 3.6. Договору датою сплати рахунку вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника.

Згідно п.п. 4.1. Договору сторони несуть майнову відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов 'язань за цим договором у межах виниклого, у зв 'язку з таким невиконанням, неналежним виконанням, матеріального збитку.

Позивачем умови договору виконані, що підтверджено Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-070405 від 04.07.14 року, СМЕ. № 169 від 02.07.2014 року, Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-082Ю2 від 21.08.14 року, СМК. № 198 від 18.08.2014 року.

29.10.2014 року Відповідачем було отримано Претензію від Позивача Вих № 2901/14-ТМ від 29 жовтня 2014 року з вимогою сплатити заборгованість по Договору у розмірі 33 500,00 гривень протягом п'яти днів з моменту отримання претензії у досудовому порядку.

Проте Відповідач проігнорував вимогу та досі не сплатив виниклу заборгованість за надані послуги по Договору.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати заборгованості, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33500грн..

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму нарахованої пені у розмірі 4107,64грн, 465,49грн.- 3% річних та 3712,38грн. - інфляція.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певнихумовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність надання позивачем відповідачу послуг, існування заборгованості, у зв'язку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості послуг в сумі 33500грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, згідно ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та індекс інфляції від простроченої суми.

Оскільки Відповідачем не належним чином виконані умови Договору щодо оплати послуг, тому він зобов'язаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми, розмір яких складає 465,49 грн. та індекс інфляції в сумі 3712,38грн.

Отже, згідно розрахунку позивача, сума 3% річних складає 465,49 грн. та індекс інфляції в сумі 3712,38грн. які підлягають стягненню.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Договором №0706/14 від 27.06.2016р. який укладений між позивачем та відповідачем не передбачено стягнення пені за невиконання Замовником грошового зобов'язання тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 4107,64грн..

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

При вказаних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 33500грн. - основний борг, 465,49грн.- 3% річних та 3712,38грн. - інфляція.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру. Правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам, згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України в сумі 1644,30грн.

Керуючись ст.ст.33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛЛІЧІВСЬКТРАНСЕРВІС" (68000, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Шевченко, 7-а, оф. 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНО-МАГІСТРАЛЬ" (67661, Одеська область, Біляївський р-н, с. Нерубайське, вул. Зелена, 20, ) 33500грн. - основного боргу; 465,49грн.. - 3% річних, 3712,38грн. - індекс інфляції та судовий збір у сумі 1644,30грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 10 квітня 2015 р.

Суддя С.В. Літвінов