РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №914/38/15

За позовомДержавного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд»
доКомунальної корпорації «Київавтодор»
простягнення 150 000,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Самардак І.С.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Комунальної корпорації «Київавтодор» (надалі - «Корпорація») про стягнення 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підстава для володіння відповідачем грошовими коштами позивача у розмірі 150 000,00 грн. відсутня, а тому позивачем заявлено вимогу про стягнення такої грошової суми з відповідача.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.01.2015 р. матеріали позовної заяви Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва позовну заяву передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.02.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 16.02.2015 р. та 18.03.2015 р. розгляд справи відкладався на 18.03.2015 р. та 15.04.2015 р. у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2010 р. між сторонами було укладено договори на виконання проектно-вишукувальних робіт №4813, №4814 та №4815, за змістом яких позивач взяв на себе обов'язок за завданням відповідача виконати проектно-вишукувальні роботи з розробки проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт.

Відповідачем на підставі вказаних договорів були виконані роботи на загальну суму 456 335,20 грн., що підтверджується актами здачі-приймання проектної продукції по договорах № 4813, № 4814, № 4815, та які були повністю оплачені відповідачем.

06.07.2012 р. Підприємством на рахунок Корпорації були перераховані грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення зайво сплачених коштів за виконання проектних робіт дог. №4813, 4814, 4815 згідно претензії №01-09/1000 від 15.06.2012».

Спір у справі виник у зв'язку із безпідставним, на думку позивача, набуттям відповідачем грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При цьому, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності наступних умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами були укладені договори на виконання проектно-вишукувальних робіт №4813, №4814 та №4815 від 12.10.2010 р., згідно умов яких позивачем були виконані, а відповідачем прийняті та повністю оплачені проектно-вишукувальні роботи з розробки проектно-кошторисної документації на загальну суму 456 335,20 грн.

06.07.2012 р. Підприємством на рахунок Корпорації були перераховані грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення зайво сплачених коштів за виконання проектних робіт дог. №4813, 4814, 4815 згідно претензії №01-09/1000 від 15.06.2012».

Позивач вказує, що перерахування вказаних грошових коштів ним було здійснено в результаті помилки, оскільки не існувало переплати за виконані по вказаних договорах проектно-вишукувальні роботи.

Рішенням господарського суду Львівської області від 09.12.2014 р. у справі №914/3931/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 р., встановлено те, що жодної переплати та зайвої сплати за виконані проектно-вишукувальні роботи Корпорацією Підприємству відповідно до наявних у матеріалах справи актів здачі-приймання проектної продукції не здійснено.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2014 р. у справі №914/3931/14 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

З огляду на викладене, перераховані позивачем на рахунок Корпорації грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. з урахуванням приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Корпорації безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунальної корпорації «Київавтодор» (01133, м. Київ, вул. Командарма Камєнєва, 6; ідентифікаційний код 03359026) на користь Державного підприємства «Львівський державний інститут проектування комунального будівництва «Львівдіпрокомунбуд» (79005, м. Львів, вул. Академіка Богомольця, 9; ідентифікаційний код 03329054) грошові кошти у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.04.2015 р.

Суддя В.П. Босий