КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа№ 910/12968/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 06.04.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Актив-Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року

у справі № 910/12968/14 (головуючий суддя Головатюк Л.Д.,

судді Пукшин Л.Г., Ковтун С.А.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-

імпортний банк України»

до 1) приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників»

2) приватного акціонерного товариства «Актив-Срахування»

за участю прокуратури міста Києва

про стягнення 16 986 544, 30 євро, 25 455 525, 48 дол. США

та 34 727 647, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року по справі № 910/12968/14 позов публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників» та приватного акціонерного товариства «Актив-Срахування» про стягнення 16 986 544, 30 євро, 25 455 525, 48 дол. США та 34 727 647, 49 грн. - задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників» та приватного акціонерного товариства «Актив-Страхування» на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитними договорами № 151109К19 від 03.06.2009 року, № 151109К27 від 17.07.2009 року, № 151109К39 від 22.12.2009 року, № 151109К38 від 06.11.2009 року, № 151110К2 від 16.02.2010 року, № 151110К3 від 03.03.2010 року та № 151110К11 від 21.04.2010 року, які укладені в рамках генеральної кредитної угоди № 151109N2 від 03.03.2009 року та договору поруки № 151109Р7 від 31.03.2009 року в розмірі 16986544,30 євро, що за курсом НБУ станом на 25.06.2014 року складає: 274855825,04 грн., 25455525,48 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.06.2014 складає: 302460491,85 грн., 34727647,49 грн. та 73080 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 23.12.2014 року, приватне акціонерне товариство «Актив-Срахування» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року по справі № 910/12968/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2015 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Актив-Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/12968/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» вважає апеляційну скаргу ПрАТ «Актив-Срахування» безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Позивач просив суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судових засіданнях 25.02.2015 року, 18.03.2015 року, 25.03.2015 року та 06.04.2015 року представники ПрАТ «Актив-Срахування» надали суду свої пояснення по справі в яких, підтримали подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року по справі № 910/12968/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у судових засіданнях 25.02.2015 року, 18.03.2015 року, 25.03.2015 року та 06.04.2015 року, та прокурор у судовому засіданні 06.04.2015 року також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів викладених у відзиві на скаргу та просили апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 23.12.2014 року.

Представники ПрАТ «Завод напівпровідників» у судові засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належними чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки в судові засідання суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення прокурора представників позивача та відповідача-2, що з'явились в судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ПрАТ «Завод напівпровідників» про дату та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, участь представників відповідача-1 у судовому засіданні 06.03.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи за клопотанням сторін вже продовжувався.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції від скаржника до Київського апеляційного господарського суду надійшли клопотання про зупинення провадження у даній справі, зокрема до розгляду справи № 910/25713/14 за позовом ПрАТ «Актив-Срахування» до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПрАТ «Завод напівпровідників» про визнання договору поруки припиненим, що розглядається Київським апеляційним господарським судом, та до винесення ухвали господарським судом Запорізької області у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ «Завод напівпровідників» за результатами розгляду вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Так, в судовому засіданні 25.03.2015 року представники скаржника повідомили апеляційний господарський суд, що справа № 910/25713/14 за позовом ПрАТ «Актив-Срахування» до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПрАТ «Завод напівпровідників» про визнання договору поруки припиненим вже розглянута та Київським апеляційним господарським судом у даній справі прийнято постанову, а тому представники відповідача-2 просили суд апеляційної інстанції вказане клопотання про зупинення провадження по даній справі до розгляду справи № 910/25713/14 не розглядати.

Щодо поданого клопотання про зупинення провадження у даній справі № 910/12968/14 до винесення ухвали господарським судом Запорізької області у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ «Завод напівпровідників» за результатами розгляду вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», скаржник просив суд апеляційної інстанції розглянути та задовольнити.

Заслухавши, прокурора та представника позивача, які заперечили проти задоволення клопотання щодо зупинення провадження по справі 910/12968/14 до винесення ухвали господарським судом Запорізької області у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ «Завод напівпровідників», судова колегія апеляційного господарського суду відмовляє в його задоволенні виходячи з наступного.

Зупинення провадження з підстав, передбачених в ст. 79 ГПК України допускається лише тоді, коли розглянути справу неможливо без вирішення іншої справи які пов'язані між собою. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов'язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження.

В обґрунтування свого клопотання, скаржник посилається на ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вказуючи, що у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», передбачено порядок розгляду позовних вимог конкурсних кредиторів до боржника. За цим порядком до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство суди мають приймати та розглядати заяви конкурсних кредиторів на загальних підставах, а у разі офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство настають наслідки, передбачені ч. 2-5 ст. 17 даного Закону.

При цьому ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовується з урахуванням положень ч. 4 ст. 83 даного Закону. Зокрема, відмова в позові може мати місце після винесення господарським судом ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство на підставі п.п. 4-7 ч. 1 ст. 83 даного Закону, у зв'язку з чим позовне провадження підлягає зупиненню відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України.

В свою чергу, відповідно до п. 5 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті.

Аналізуючи вказані норми та враховуючи, що в даному випадку позовна заява ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у даній справі вже розглянута в рамках позовного провадження та господарським судом м. Києва прийняте рішення, яке переглядається судом апеляційної інстанції, судова колегія вважає, необґрунтованим посилання скаржника в клопотанні на положення ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Більш того, судова колегія звертає увагу на те, що по даній справі № 910/12968/14 місцевим господарським судом було прийняте рішення 23.12.2014 року, тобто до порушення провадження у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ «Завод напівпровідників», у зв'язку з чим, підстави для зупинення провадження на стадії апеляційного провадження у даній справі № 910/12968/14 відсутні.

Скаржник не надав суду доказів та належного обґрунтування своїх доводів стосовно того, в чому ж полягає неможливість розглянути дану справу на стадії апеляційного провадження.

Крім того, як повідомив представник позивача ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.02.2015 року відкладено вирішення питання щодо прийняття заяв, зокрема ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Провадження у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ «Завод напівпровідників» зупинено до повернення до господарського суду Запорізької області з вищих судових інстанцій.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін що з'явились в судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

03.03.2009 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі - АТ «Укрексімбанк», кредитор та/або банк) та ПрАТ «Завод напівпровідників» (надалі - позичальник) укладено генеральну кредитну угоду № 151109N2 із змінами і доповненнями (надалі - генеральна угода).

Відповідно до умов п. 1.1 ст. 1 генеральної угоди, зазначена угода регулює загальні засади співпраці між банком та позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності позичальника. Метою генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційного проекту позичальника зі створення сучасного виробництва трихлорсилану, полікремнію та монокремнію, яке здійснюється відповідно до генеральної угоди шляхом укладання кредитних договорів (п. 1.2 ст. 1 генеральної угоди).

Згідно зі ст. 2 генеральної угоди, кредит - означає грошові кошти, які банк надає на фінансування діяльності позичальника на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання та відкличності.

Відповідно до положень та умов генеральної угоди банк проводить кредитні операції в межах лімітів, визначених в п. 4.5 ст. 4 генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених в рамках зазначеної вище генеральної угоди та які є додатками до генеральної угоди. Згідно з умовами генеральної угоди позичальник взяв на себе обов'язок своєчасно та у повному обсязі погашати банку заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за кредитними договорами (пп. 5.2.7 п. 5.2 ст. 5 генеральної угоди).

Так, в рамках генеральної угоди між АТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Завод напівпровідників» було укладено: кредитний договір № 151109К19 (надалі - кредит); кредитний договір № 151109К27 (надалі - кредит-1); кредитний договір № 151109К39 (надалі - кредит-2); кредитний договір № 151109К38 (надалі - кредит-3); кредитний договір № 151110К2 (надалі - кредит-4); кредитний договір № 151110К3 (надалі - кредит-5); кредитний договір № 151110К11 (надалі - кредит-6).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151109К19 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію, в межах якої надав кредит в розмірі 8 000 000,00 (вісім мільйонів, 00) євро та 1 027 568,92 (один мільйон двадцять сім тисяч п'ятсот шістдесят вісім, 92) доларів СІЛА, з кінцевим терміном погашення кредиту - 01.03.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, 3.5 ст. 3 кредитного договору № 151109К19, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 5 кредитного договору № 151109К19.

Відповідно до умов кредитного договору № 151109К19 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151109К19 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та ст. 5 кредитного договору № 151109К19).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151109К27 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію, в межах якої надав кредит в розмірі 175 638 793,45 (сто сімдесят п'ять мільйонів шістсот тридцять вісім тисяч сімсот дев'яносто три, 45) доларів СІЛА та 72 656 743,25 (сімдесят два мільйони шістсот п'ятдесят шість тисяч сімсот сорок три, 25) євро, з кінцевим терміном погашення кредиту-1 - 01.03.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом-1 в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, 3.5 ст. 3 кредитного договору № 151109К27, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому п.п. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 кредитного договору № 151109К27.

Відповідно до умов кредитного договору № 151109К27 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит-1, сплачувати проценти за користування кредитом-1, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151109К27 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та п. 5.1 ст. 5 кредитного договору № 151109К27).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151109К39 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 3 701 552,19 (три мільйони сімсот одна тисяча п'ятсот п'ятдесят два, 19) євро, з кінцевим терміном погашення кредиту-2 - 20.03.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом-2 в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, 3.5 ст. 3 кредитного договору № 151109К39, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 кредитного договору № 151109К39.

Відповідно до умов кредитного договору № 151109К39 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит-2, сплачувати проценти за користування кредитом-2, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151109К39 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та п. 5.1 ст. 5 кредитного договору № 151109К39).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151109К38 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 2 213 941,62 (два мільйони двісті тринадцять тисяч дев'ятсот сорок один, 62) євро, з кінцевим терміном погашення кредиту-3 - 20.03.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом-3 в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, п. 3.5 ст. 3 кредитного договору № 151109К38, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 кредитного договору № 151109К38.

Відповідно до умов кредитного договору № 151109К38 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит-3, сплачувати проценти за користування кредитом-3, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151109К38 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та п. 5.1 ст. 5 кредитного договору № 151109К38).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151110К2 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 5 522 026,00 (п'ять мільйонів п'ятсот двадцять дві тисячі двадцять шість, 00) євро, з кінцевим терміном погашення кредиту-4 - 20.03.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом-4 в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, п. 3.5 ст. З Кредитного договору № 151110К2, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 кредитного договору № 151110К2.

Відповідно до умов кредитного договору № 151110К2 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит-4, сплачувати проценти за користування кредитом-4, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151110К2 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та п. 5.1 ст. 5 кредитного договору № 151110К2).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151110К3 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 471 834,24 (чотириста сімдесят одна тисяча вісімсот тридцять чотири, 24) євро, з кінцевим терміном погашення кредиту-5 - 20.09.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом-5 в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, 3.5 ст. 3 кредитного договору № 151110К3, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 кредитного договору № 15111ОК3.

Відповідно до умов кредитного договору № 151110К3 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит-5, сплачувати проценти за користування кредитом-5, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151110К3 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. З, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та п. 5.1 ст. 5 кредитного договору № 151110К3).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 кредитного договору № 151110К11 банк відкрив позичальникові невідновлювану кредитну лінію за рахунок ресурсів інобанку та банку, в межах якої надав кредит в розмірі 4 234 245,00 (чотири мільйони двісті тринадцять чотири тисячі двісті сорок п'ять, 00) євро, з кінцевим терміном погашення кредиту-6 - 20.05.2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом-6 в порядку та в розмірі, встановлених пп. 3.2.4 п.п. 3.2, 3.5 ст. 3 кредитного договору № 151110К11, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку, встановленому пп. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 та ст. 4 кредитного договору № 151110К11.

Відповідно до умов кредитного договору № 151110К11 позичальник взяв на себе зобов'язання погашати кредит-6, сплачувати проценти за користування кредитом-6, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором № 151110К11 (п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 ст. 3, пп.пп. 4.1.1, 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 та п. 5.1 ст. 5 кредитного договору № 151110К11).

Відповідно до п. 7.2 ст. 7 кредитних договорів, у разі невиконання зобов'язань згідно з пп. 3.4.1 п.3.4, пп. 3.5.1 п. 3.5 ст. 3, статті 4 кредитних договорів позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 ст. 3 кредитних договорів.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за генеральною угодою між позивачем, ПрАТ «Завод напівпровідників» та ПрАТ «Актив-Страхування» (надалі - поручитель) був укладений договір поруки №151109Р7 від 31.03.2009 року із змінами та доповненнями (надалі - договір поруки).

Згідно з п. 3.1 ст. 3 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, тобто зобов'язань позичальника, передбачених генеральною угодою з усіма чинними кредитними договорами.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3 договору поруки, у випадку невиконання позичальником основного зобов'язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників.

Як зазначає позивач, у зв'язку з порушенням строків погашення кредиту-3, сплати процентів за користування кредитами, а також комісій, банк надіслав на адресу відповідача-1 вимогу про погашення простроченої заборгованості (лист № 195-04/2468 від 16.04.2014 року, копія та докази його отримання додані до матеріалів справи). Однак, всупереч взятих на себе зобов'язань, відповідачем-1 не було погашено прострочену заборгованість за кредитними договорами.

Згідно з розрахунком, заборгованість ПрАТ «Завод напівпровідників» перед АТ «Укрексімбанк», яка виникла у зв'язку з невиконанням зобов'язань за генеральною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами станом на 17.10.2014 року, становить 16 986 544,30 євро, 25 455 525,48 дол. США та 34 727 647,49 гривень.

Враховуючи положення пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 договору поруки банк направив ПрАТ «Актив-Страхування» вимогу про погашення простроченої заборгованості (лист № 195-04/2467 від 16.04.2014 року, копія та докази його отримання додані до матеріалів справи). Проте, вказана вимога залишена відповідачем-2 без задоволення.

Так у червні 2014 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Завод напівпровідників» та ПрАТ «Актив-Срахування» про стягнення солідарно з відповідачів 16 986 544, 30 євро, 25 455 525, 48 дол. США та 34 727 647, 49 грн.

У свою чергу, ПрАТ «Актив-Срахування» заперечило проти стягнення з нього зазначеної заборгованості, зазначивши, що зобов'язання ПрАТ «Завод напівпровідників» змінювалися без погодження з поручителем, що призвело до збільшення його відповідальності як поручителя і, відповідно, до припинення поруки.

Як зазначалося раніше, рішенням господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року по справі № 910/12968/14 позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення солідарно з ПрАТ «Завод напівпровідників» та ПрАТ «Актив-Срахування» 16986544,30 євро, 25455525,48 дол. США та 34727647,49 грн. - задоволено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 5 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Вказана норма також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у зв'язку з порушенням строків погашення кредиту-3, сплати процентів за користування кредитами, а також комісій, банк надіслав на адресу відповідача-1 лист-вимогу № 195-04/2468 від 16.04.2014 року про погашення простроченої заборгованості. Однак, всупереч взятих на себе зобов'язань, відповідачем-1 не було погашено прострочену заборгованість за кредитними договорами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи в порушення умов генеральної угоди та укладеними в її рамках кредитних договорів та норм чинного законодавства України, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання за вказаними договором щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Заборгованість відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2 ст. 7 кредитних договорів, у разі невиконання зобов'язань згідно з пп. 3.4.1 п.3.4, пп. 3.5.1 п. 3.5 ст. 3, статті 4 кредитних договорів позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 ст. 3 кредитних договорів.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлення в кредитних договорах обов'язку сплачувати проценти за користування кредитами та наявність обов'язку у позичальника сплачувати банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не виключає сплату сум трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в кредитних договорах, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що позивачем правомірно було нараховано пеню, три проценти річних, сплати процентів за користування кредитами та комісій.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені, три проценти річних, сплати процентів за користування кредитами та комісій, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, заборгованість ПрАТ «Завод напівпровідників» перед АТ «Укрексімбанк», яка виникла у зв'язку з невиконанням зобов'язань за генеральною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами № 151109К19, № 151109К27, № 151109К39, № 151109К38, № 151110К2, № 151110К3, № 151110К11 станом на 17.10.2014 року, становить 16 986 544,30 євро, 25 455 525,48 дол. США та 34 727 647,49 гривень.

Як зазначалося вище, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за генеральною угодою між позивачем, ПрАТ «Завод напівпровідників» та ПрАТ «Актив-Страхування» був укладений договір поруки №151109Р7 від 31.03.2009 року із змінами та доповненнями.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, тобто зобов'язань позичальника, передбачених генеральною угодою з усіма чинними кредитними договорами.

Разом з тим, ч. 1 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи положення пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 договору поруки банк направив ПрАТ «Актив-Страхування» лист-вимогу № 195-04/2467 від 16.04.2014 року про погашення простроченої заборгованості. Вказана вимога залишена відповідачем-2 без задоволення.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3 договору поруки, у випадку невиконання позичальником основного зобов'язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий (акцесорний) характер поруки стосовно основного зобов'язання. При цьому слід зазначити, що правовідносини поруки складаються з наступних двох зобов'язальних правовідносин: перше - основне зобов'язання між кредитором і головним боржником і друге (додаткові), які виникають внаслідок укладення договору поруки (між кредитором і поручителем).

Згідно з п. 3.1 та п. 3.2 ст. 3 договору поруки від 31.03.2009 року № 151109Р7, укладеного між банком та поручителем останній зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання. У випадку невиконання позичальником основного зобов'язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як солідарних боржників.

При цьому, ст. 1 договору поруки визначено, що термін «основне зобов'язання» у даному договорі використовується у такому значенні: зобов'язання позичальника, передбачені кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Разом з тим, термін «кредитна угода» використовується у наступному значенні: генеральна кредитна угода від 03.03.2009 року № 151109Н2 (надалі-генеральна угода), з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до генеральної угоди, є невід'ємними її частинами та складають єдиний документ, укладена між кредитором та позичальником, відповідно до якої кредитор при виконанні позичальником умов та положень, визначених в кредитному договорі, проводить кредитні операції виключно в межах ліміту заборгованості за кредитним договором, встановленим у сумі, еквівалентний 230 000 000,00 євро (з урахування змін та доповнень), терміном користування до 02.03.2017 року.

Відповідно до п.п.2.1.6 п. 2.1 ст. 2 договору поруки поручитель цим підтверджує, що він ознайомлений з умовами кредитної угоди (включаючи всі додатки до кредитної угоди, що є чинними на дату укладення договору поруки), укладеної між кредитором і позичальником, поінформований про фінансово-економічний стан позичальника і повністю розуміє свої обов'язки згідно з договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вірно вказав суд першої інстанції, вказані умови договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі ст. 2 генеральної угоди для цілей останньої термін кредитний договір - означає будь-який договір, угоду, правочин, що передбачає здійснення кредитних операцій та який укладається сторонами в рамках цієї генеральної угоди і є її додатком.

Кредитний договір укладається сторонами за умови позитивного рішення банку відповідно до конкретних потреб позичальника у фінансуванні та інших домовленостей між сторонами і повинен визначати валюту та суму кредиту чи ліміт кредитної лінії, термін користування кредитними коштами, розмір процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів за кредитним договором, рахунки для обслуговування кредиту, графік надання та погашення кредиту та інші умови (п. 4.2 ст. 4 генеральної угоди).

Відповідно до п.п.6.1.1 п. 6.1 ст. 6 генеральної угоди банк надає позичальникові кредит на умовах цієї генеральної угоди та кредитних договорів, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії та інші платежі, встановлені кредитними договорами.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що положеннями генеральної угоди визначено умови відповідних кредитних договорів, які будуть укладені та в подальшому будуть додатками до генеральної угоди. При цьому, поручитель надав беззаперечну згоду відповідати за невиконання зобов'язань за генеральною угодою та, відповідно, за невиконання зобов'язань за кредитними договорами, умови яких (відповідно до п. 4.2 ст. 4 генеральної угоди), будуть визначено в самих кредитних договорах, та, відповідно в додаткових угодах до останніх.

Додатком 1 до додаткової угоди № 151109К2-10 від 21.04.2010 року до генеральної угоди, що не заперечується відповідачем-2, визначено перелік всіх кредитних договорів, укладених між банком та позичальником, які є такими, що діятимуть в рамках генеральної угоди, і є додатками до генеральної угоди: 1) кредитний договір № 151109К19 від 03.06.2009 року; 2) кредитний договір № 151109К27 від 17.07.2009 року; 3) кредитний договір № 151109К38 від 06.11.2009 року; 4) кредитний договір № 151109К39 від 22.12.2009 року; 5) кредитний договір № 151110К2 від 16.02.2010 року; 6) кредитний договір № 151110К3 від 03.03.2010 року; 7) кредитний договір № 151110К11 від 21.04.2010 року.

Беручи до уваги, що договір поруки було укладено 31.03.2009 року, а перший кредитний договір № 151109К19 було укладено тільки 03.06.2009 року, тобто більше ніж через 2 місяці, є цілком обґрунтованим висновок, що на момент укладення договору поруки поручитель, у відповідності до умов договору поруки та генеральної угоди надав згоду відповідати за невиконання зобов'язань, визначених у відповідних кредитних договорах зі всіма змінами та доповненнями, які будуть внесені в подальшому на підставі відповідних додаткових угод до даних кредитних договорів.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що поручитель під час укладення договору поруки погодився з умовами генеральної угоди, договору поруки, та, відповідно, надав свою згоду на встановлення у майбутньому окремими кредитними договорами, зокрема, розміру процентів, комісій, неустойки та інше, тобто взяв на себе відповідальність за невиконання позичальником майбутніх, визначених відповідними кредитними договорами, зобов'язань, в тому числі у разі їх збільшення чи зменшення.

Оскільки із договору поруки вбачається, що конкретний розмір процентної ставки за користування кредитними коштами у договорі поруки не обумовлено, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що поручитель несе відповідальність у об'ємі, передбаченому кредитним договором, і внесення змін до договору поруки в частині змінення процентної ставки за користування кредитними коштами не змінює основне зобов'язання.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема у своїй постанові від 18.02.2010 року у справі № 6/179/09.

Доводи скаржника, що без згоди поручителя між банком та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитних договорів про зміну зобов'язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності, судова колегія апеляційного господарського суду вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки суперечать фактичним обставинам справи.

Внесення відповідними додатковими угодами змін до кредитних договорів в частині встановлення обов'язку позичальника здійснення, зокрема, дострокового погашення кредиту на суму перевищення індивідуального ліміту у відповідному розмірі для групи підприємств, до складу якої входить, в тому числі, позичальник в будь-якому випадку не є встановленням ліміту кредитної лінії, та, відповідно, збільшенням відповідальності поручителя.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та те, що ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ні позичальником, ні поручителем не було надано суду доказів сплати заборгованості зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом та нарахованої пені у встановлені договором строки та обсягах, судова колегія вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачі не навели суду підстав для звільнення його від зазначеного обов'язку, обставини, зазначені позивачем у позовній заяві не спростував, контррозрахунок суми процентів та пені не надав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачами не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі поручителя на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Актив-Страхування» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання приватного акціонерного товариства «Актив-Страхування» про зупинення провадження у справі № 910/12968/14 до винесення ухвали господарським судом Запорізької області у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ «Завод напівпровідників» за результатами розгляду вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - відмовити.

2. Апеляційну приватного акціонерного товариства «Актив-Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/12968/14 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у справі № 910/12968/14 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/12968/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 14.04.2015 року