РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/2581/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»

До Київського міського територіального відділення Антимонопольного

комітету України

Про визнання недійсним та скасування рішення

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники:

від позивача Дончак С.В.- представник (дов. № б/н від 02.06.2014 р.)

Бабенко С.В. - представник (дов. № б/н від 05.01.2015 р.)

від відповідача Клюсова Т.М - представник (дов. № 1 від 05.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №111/01-р/к від 27.11.2014р. по справі №112-01/09.14.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем спірне рішення прийнято з порушенням норм законодавства, зокрема щодо невірного визначення часових меж, не доведеності факту надмірного стягнення позивачем коштів з мешканців будинків, що ним обслуговуються. Відтак, відповідачем не доведено ознак зловживання монопольним становищем, передбачених статтею 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а відтак й відсутні підстави для накладення на позивача штрафу у розмірі 40 000.00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 р. порушено провадження у справі №910/2581/15-г, розгляд справи призначено на 11.03.2015 р.

У судовому засіданні 11.03.2015 р. представник відповідача подав суду відзив на позов із викладеними запереченнями проти позовних вимог.

У судовому засіданні 11.03.2015 р. оголошено перерву до 31.03.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 31.03.2015 р. подав суду додаткові пояснення по справі, відповідно до яких наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 31.03.2015 р. оголошено перерву до 06.04.2015 р.

В судовому засіданні 06.04.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15)).

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Пунктом 11 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Комітету від 23.02.2001 р. № 32-р, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.03.2001 р. за № 129/5482 передбачено, що діяльність щодо виявлення, попередження та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється територіальним відділенням з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України, а також Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що затверджуються Комітетом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5 (в редакції Розпорядження Антимонопольного комітету № 169-р від 14.03.2012 р.), доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов'язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

27.11.2014 р. Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 112-01/09.14 прийнято рішення № 111/01-р/к, згідно з яким:

- визнано, що товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (ідентифікаційний код 32912720) протягом періоду з 01.01.2012 р. по 01.09.2014 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- визнано дії товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська- Житлосервіс" (ідентифікаційний код 32912720), які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир протягом періоду з 01.01.2012 р. по 01.07.2014 р. завищеного розміру плати за послуги з вивезення твердих побутових відходів, що є складовою послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні Товариства, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- за вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладено на товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» штраф у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.;

- зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення,у вигляді нарахування власникам (наймачам) квартир у будинках завищеного розміру плати за послуги з вивезення твердих побутових відходів, що є складовою послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, про що повідомити Відділення у двомісячний строк з дня отримання рішення;

- зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» провести перерахунок власникам (наймачам) квартир у будинках розміру плати за послуги з вивезення твердих побутових відходів, що є складовою послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 2012 року по даний час, про що повідомити Відділення у двомісячний строк з дня отримання рішення.

Позивач, не погоджуючись з Рішенням, зазначає таке. В оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено про неправомірне використання при розрахунку тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій завищених розмірів тарифів на вивезення твердих побутових відходів, однак відповідач, на думку позивача, не взяв до уваги той факт, що позивач здійснює розрахунок тарифів відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому Постановою КМУ від 20.05.2009 р. № 529, який діяв до 01.06.2011 р., та Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому Постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869. При цьому відповідно до останнього позивач здійснював перерозподіл витрат по наданню послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в результаті чого виникли відхилення від фактичної вартості послуг у розрізі складових тарифу від їх планових показників.

При цьому, що стосується тарифів на вивезення твердих відходів, то позивач вказує, що такі були встановлені органом місцевого самоврядування. У свою чергу тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій проходили експертизу і перевірку Управлінням цінової політики КМДА, жодних зауважень щодо тарифів надано не було.

Позивач також звертає увагу на те, що відповідачем невірно визначено часові межі ринку, а саме період з 21.07.2011 р. по 11.09.2014 р., оскільки перевірка додержання законодавства відповідачем фактично проводилась по 21.07.2014 р.

За таких обставин позивач просить суд визнати недійсним рішення № 111/01-р/к.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що в матеріалах справи наведені докази та встановленні факти порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, а тому прийняте рішення № 111/01-р/к відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить процесуальним правилам встановленим Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи № 112-01/09.14 та підтверджується матеріалами судової справи № 910/2581/15-г, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зареєстрована Дарницькою районною у місті Києві державною адміністрацією 05.04.2004, номер запису про державну реєстрацію 1 003544, ідентифікаційний код 32912720.

ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є юридичною особою, має самостійний баланс, поточні, вкладні та інші рахунки в банківських установах, круглу печатку зі своєю назвою та ідентифікаційним кодом, штампи, фірмові бланки, фірмовий знак та інші реквізити.

ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» здійснює свою діяльність як суб'єкт господарювання відповідно до чинного законодавства та Статуту, затвердженого протоколом Загальних зборів Учасників Товариства № 2 від 16 січня 2006 року та зареєстрованого Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 20.01.2006 (далі - Статут).

Згідно зі Статутом, предметом діяльності ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», зокрема, є експлуатація будівель, споруд, в тому числі житлових будинків, надання експлуатаційних, комунальних послуг населенню, ремонт жилих та нежилих споруд.

Основними видами діяльності ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» за КВЕД - 2010 є:

81.10 - комплексне обслуговування об'єктів;

43.39 - інші роботи із завершення будівництва;

41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель;

35.13 - розподілення електроенергії.

Таким чином, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є суб'єктом господарювання у розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до статті 24 Житлового кодексу Української РСР жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

Як встановлено в Рішенні та не заперечується сторонами, на балансі (обслуговуванні) ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» знаходиться 32 житлові будинки.

В оскаржуваному Рішенні міститься висновок про те, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» протягом періоду з 01.01.2012 р. по 01.09.2014 р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинків, що знаходяться на балансі (обслуговуванні) ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (частина 2 наведеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до п.15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 № 49-р.

Згідно п.2.1 Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії:

2.1.1. встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання;

2.2.2. складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

2.2.3. складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп);

2.1.4. визначення товарних меж ринку;

2.1.5. визначення територіальних (географічних) меж ринку;

2.1.6. встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку;

2.1.7. визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

2.1.8. розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;

2.1.9. складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

2.1.10. визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

2.1.11. встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Таким чином, установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Тобто, п. 2.1. Методики містить перелік можливих дій для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, що за своїм характером є диспозитивною нормою. Означений перелік дій застосовується залежно від конкретного предмету розглядуваних порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а також залежно від фактичних обставин, зокрема, особливостей товару, структури ринку тощо.

Так, відповідно до п. 2.2. Методики, етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення можуть змінюватись залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Під час розгляду справи № 112-01/09.14, у відповідності до вимог Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції», Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р.№ 49-р., зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01.04.2002 р. за № 317/6605 (далі - Методика), Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України проведено дослідження становища ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, яким встановлено наступне.

Об'єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», що надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у межах будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс».

Товарними межами ринку визначено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у межах будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс».

Споживачами послуг є власники (наймачі) квартир в будинках, які знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс».

Територіальні (географічні) межі ринку: ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає житлово-комунальні послуги на території м. Києва у межах будинків, що знаходяться на його балансі та обслуговуванні.

Часовими межами ринку визначено період з 21.07.2011 р. по 11.09.2014 р. - проміжок часу, протягом якого незмінними залишались структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому.

Підпункт 15.4 пункту 15 Постанови ВГСУ зазначає, що обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного доказу не займання ним монопольного становища на визначеному відповідачем ринку, суд дійшов висновку, що в Рішенні Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №111/01-р/к від 27.11.2014р. по справі №112-01/09.14 монопольне становище позивача на досліджуваному ринку Київським міським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України визначено відповідно до статей 12, 13, 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р.

В позовній заяві та наданих поясненнях позивач заперечує встановлений в рішенні адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України №111/01-р/к від 27.11.2014р. по справі №112-01/09.14 факт зловживання позивачем монопольним становищем зокрема через те, що позивачем не було застосовано завищених розмірів тарифів на вивезення твердих побутових відходів в межах будинків, що знаходяться на його балансі (обслуговуванні).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції

Згідно з ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", у розгляді справ зі спорів, пов'язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 ГК України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 ГК України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України "Про захист економічної конкуренції", який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

П. 14 Постанови передбачено, що для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15 1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з'ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб'єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

П. 12 Постанови передбачено, що вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, господарському суду необхідно з'ясовувати, яким саме чином такі дії (бездіяльність) призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки.

Як вбачається змісту рішення № 111/01-р/к, позивач здійснював укладання договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території із власниками (наймачами) квартир у будинках, що знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс».

В свою чергу, в оспорюваному рішенні № 111/01-р/к відповідач дійшов висновку про те, що позивач нараховує власникам (наймачам) квартир завищений розмір плати за послуги з вивезення твердих (побутових) відходів, що є складовою послуг з утримання будинків і прибудинкових територій.

З цього приводу суд зазначає, що механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 (з 18.08.2011 діє Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (далі - Порядок)).

Пунктом 2 Порядку, визначено, що тарифи (нормативні витрати, пов'язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно- гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з додатком.

Крім зазначеного, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Регуляторами впливу на якість, обґрунтованість цін (тарифів), умови тощо надання житлово-комунальних послуг виступають відповідні державні органи, які, в тому числі, забезпечують контроль за дотриманням виконавцями/виробниками вимог стандартів, нормативів, норм, порядків і правил та видання приписів щодо усунення порушень у межах, встановлених законодавством.

Положеннями статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до повноважень виконавчих органів міських рад належить встановлення тарифів на комунальні послуги.

Аналогічні положення містить Закон України «Про житлово-комунальні послуги», так згідно із статтею 7, до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, визначення виконавця житлово-комунальних послуг.

За змістом ч. 2 ст. 14 зазначеного Закону ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Як зазначено вище, механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (до 01.06.2011 р. діяв Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529).

Цей Порядок застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів (п. 2 Порядку).

Згідно із частиною другою статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво ( надання).

У місті Києві тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються (затверджуються) виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) (далі - КМДА), крім тарифів, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Як вбачається зі змісту оспорюваного Рішення та не заперечується сторонами, Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.06.2010 р. № 397 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Володар-Роз» як виконавцю послуг з вивезення твердих побутових відходів з території будинків, які обслуговуються ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», погоджено тариф на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з твердими побутовими відходами (збирання, зберігання, перевезення, утилізація, захоронення) у розмірі 43, 78 грн./м3 (з ПДВ).

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, виконавцями яких є ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», затверджені розпорядженнями КМДА по будинках:

- від 11.12.2012 № 2216 (вул. Чавдар Єлізавети, 1; вул. Закревського, 93а;);

- від 23.06.2011 № 1047 (вул. Чавдар Єлізавети, 9, 3, 11; просп. Науки, 69; вул. Левітана, 3; вул. Срібнокільська, 3в, 3б; вул. Гмирі Бориса, 8б; вул. Пчілки Олени, 5);

- від 15.12.2011 № 2380 (вул. Чавдар Єлізавети, 7, 5; вул. Срібнокільська, 3а);

- від 25.05.2012 № 865 (вул. Мишуги Олександра, 12);

- від 05.09.2013 № 1551 (просп. Бажана Миколи, 10, 12, 14; вул. Срібнокільська, 2а; вул. Гмирі Бориса, 2, 4, 6; вул. Касіяна, 2/1; вул. Барбюса Анрі, 16);

- від 11.07.2012 № 1191 (вул. Срібнокільська, 1).

В свою чергу КП ГІОЦ" відповідачеві повідомило (лист від 28.08.2014 № 02-969), що тариф на вивезення побутових відходів, виходячи з якого розраховано витрати на вивезення побутових відходів у розрахунках складових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених вищезазначеними розпорядженнями КМДА, становив 36,48 грн./м3 (без ПДВ).

У той же час, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» були укладені з ТОВ "Фірма "Володар-Роз", як виконавцем послуг, договори на вивезення та знешкодження (захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) від 03.01.2011 № 1/526-Ж-11 та від 01.04.2013 № 1/526-Ж- 13, пунктами 5.1 яких передбачено, що тариф на послуги з вивезення твердих побутових відходів, які надаються підприємствами перевізниками за домовленістю між сторонами встановлюється в розмірі 36,00 грн./м3 (з ПДВ).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з наявними у матеріалах справи № 910/2581/15-г актами надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, підписаних ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" і ТОВ "Фірма "Володар-Роз", зокрема від 31.05.2014 № 8831, 30.04.2014 № 2661, 31.08.2013 № 4928, 31.07.2013 № 4353, 30.11.2012 № 3133, 31.12.2012 № 3780, №11 1/526-Ж-11, ціна вивозу 1 м3 твердих побутових відходів становить 30,00 грн. (без ПДВ).

Крім того, плановані витрати ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» по наданню послуг з вивезення твердих побутових відходів, що є складовою тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у порівнянні з фактичними витратами на вивезення твердих побутових відходів внаслідок виконання Договорів становили за:

- 2012 рік по 5 будинках (вул. Закревського, 93-А, вул. Чавдар, 1, вул. Гмирі, 2, вул. Касіяна Василя, 2/1, вул. Срібнокільська, 1), що знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», 344342,02 грн., у той час, як фактичні витрати - 263556, 00 грн. Отже, розмір надмірно стягнутих коштів з мешканців зазначених будинків становить 80786,02 грн.;

- 2013 рік по 5 будинках вул. Левітана, 3, вул. Мишуги, 12, вул. Срібнокільська, 3-Б, вул. Срібнокільська, 3-В, вул. Чавдар, 3), що знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», 183079,40 грн., у той час, як фактичні витрати 139 549, 00 грн. Отже, розмір надмірно стягнутих коштів з мешканців зазначених будинків становить 43530,40 грн.;

- І півріччя 2014 року по 5 будинках (вул. Пчілки 5, вул. Срібнокільська 3-В, вул. Чавдар 11, вул. Срібнокільська 1, вул. Касіяна Василя 2/1), що знаходиться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», 333 310, 46 грн., у той час, як фактичні витрати - 156 453, 00 грн. Отже, розмір надмірно стягнутих коштів з мешканців зазначених будинків становить 176 857, 46 грн.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що плата за послуги з вивезення твердих побутових відходів, що є складовою послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та тарифи на які затверджені вищезазначеними розпорядженнями КМДА, нарахована Товариством мешканцям будинків необґрунтовано завищеною, оскільки фактичні витрати на вивезення твердих побутових відходів внаслідок виконання Договорів є значно меншими.

За таких обставин доводи позивача в цій частині не приймаються судом.

Щодо заперечень в частині здійсненого перерозподілу тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів, суд зазначає таке.

За змістом п. 34 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому Постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869, виконавці під час виконання робіт можуть у разі потреби здійснювати перерозподіл витрат у структурі тарифів на послуги без зміни загального обсягу таких витрат та з урахуванням фактичної вартості наданих послуг у межах встановлених тарифів.

При цьому, однак, при здійсненні перерозподілу витрат у структурі тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх загальний розмір (загальний обсяг витрат) не повинен змінюватись.

Проте, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» не було надано ні відповідачеві, ні суду економічного обґрунтування щодо складових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за рахунок яких відбувся перерозподіл витрат, зокрема, витрат на вивезення твердих побутових відходів в бік зменшення, та підтвердження того, що загальний обсяг витрат з урахуванням фактичної вартості наданих послуг у межах встановлених тарифів, не змінився.

За таких обставин, вищенаведені доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються зазначеним.

Позивачем також вказано на неправильне визначення відповідачем часових меж ринку, а саме період з 21.07.2011 р. по 11.09.2014 р., оскільки перевірка додержання законодавства фактично проводилась відповідачем по 21.07.2014 р.

Такі доводи також не приймаються судом як належні з огляду на те, що кінцевою часовою межею ринку відповідач правомірно визначив саме 11.09.2014 р. - дата початку розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з урахуванням того, що ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" не вживалися заходи щодо зміни розмірів тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій виходячи з економічно обґрунтованих витрат складової тарифу вартості послуг з вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів в процесі розгляду Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України справи № 112-01/09.14, а отже вказане в оспорюваному рішенні порушення не припинено, відтак є триваючим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано визначено часові межі досліджуваного ринку, а саме період з 21.07.2011 р. по 11.09.2014 р., а отже доводи відповідача не приймаються судом.

У відповідності до абзацу 2 частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 цього Закону накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, у якому накладається штраф.

Відповідно до звіту про фінансові результати чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" за 2013 рік становить 50790,0 тис. грн.

Під час визначення відповідачем розміру штрафу враховано, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчинено на соціально важливому ринку, порушення вчинено вперше, порушення не визнане, у зв'язку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 40 000, 00 грн.

Статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

При прийнятті рішення по даній судовій справі, суд врахував усні та письмові пояснення представників сторін та дослідив докази надані до письмових пояснень.

Таким чином, з огляду на положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні правомірно кваліфіковано дії ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та ч. 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві, у межах будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні ТОВ "Ковальська-Житлосервіс", що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. При цьому стаття 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не передбачає можливості визнання рішення протиправним.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи № 112-01/09.14 та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 111/01-р/к від 27.11.2014 р., суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 112-01/09.14, досліджено подані документи, належним чином проаналізувало відносини сторін.

Викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № 112-01/09.14, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими. Натомість, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду по суті справи № 910/2581/15-г.

Отже, рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.11.2014 р. № 111/01-р/к по справі № 112-01/09.14 відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" про визнання недійсним рішення відповідача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 14.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева