ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа № 66/193-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гончар Т. В., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників :

позивача - не з"явився,

відповідача - Булавацького К.І., дов. №305/3 від 02.01.2015 року

3-їх осіб- не з'явились

за участю прокурора - Омельченко О.С., посв. №030961 від 22.12.2014 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД (вх.№1852Х/3-11) на рішення господарського суду Харківської області від 21.05.14 року , з урахуванням ухвали господарського суду Харківської області від 28.05.14 року, у справі № 66/193-10

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерАМІ" ЛТД, м. Київ,

до Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства, м. Харків,

про стягнення 23 513 000,00 грн. та припинення порушеного права

та за зустрічним позовом Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства, м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом:

1. Приватне підприємство "Агенство патентних повірених "Веполь", м. Київ;

2. Державна служба інтелектуальної власності України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерАМІ" ЛТД, м. Київ,

за участю прокуратури Харківської області

про припинення дії та визнання недійсним патенту

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер АМІ"ЛТД звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського державного авіаційного Орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства, відповідача, та з урахуванням уточнення позовних вимог просив суд стягнути 23 513 000,00 грн. збитків за неправомірне використання об'єктів інтелектуальної власності та зобов'язати відповідача укласти з позивачем, як з власником патентів та особою, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, ліцензійні договори на використання об'єктів права інтелектуальної власності;

Відповідач - Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробниче підприємство подав зустрічний позов про припинення дії та визнання недійсним патенту №5200 "Пасажирська кабіна літака, переважно, АН-74ТК-300"від 11.06.2001 р. на промисловий зразок.

Дана справа неодноразово переглядалась Вищим господарським судом України, і останнього разу постановою Вищого господарського суду від 17.03.2014 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2013р. та рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2010р. у справі №66/193-10 було скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій, Вищий господарський суд виходив з того, що господарськими судами попередніх інстанцій прийнято до уваги висновок №0110 "Про визначення розміру матеріальних збитків, завданих ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД - власнику патентів", проведений 12.04.2010р., до дослідження якого не увійшли питання щодо використання відповідачем при виготовленні літака всіх суттєвих ознак на промислові зразки і винаходи позивача, тобто задовольняючи частково первісні позовні вимоги, останніми не з'ясовувалось питання щодо використання всіх суттєвих ознак промислових зразків, не з'ясовувалось чи використано кожну ознаку винаходу, що заявлені в позові. Крім того, ані місцевим господарським судом, ані апеляційною інстанцією не досліджувались питання щодо наявності або відсутності збитків та їх кваліфікації.

А тому, за висновком суду касаційної інстанції, при новому розгляді слід дослідити зазначені обставини.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 травня 2014 року, з урахуванням ухвали господарського суду Харківської області від 28 травня 2014 року, у справі № 66/193-10 (суддя Жельне С.Ч.) у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Ліквідатор ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 21 травня 2014 року у даній справі скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісний позов.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що 04.02.2014р до Вищого господарського суду України ліквідатором ТОВ «ІнтерАмі»ЛТД було подано клопотання по справі, в тому числі із проханням направляти кореспонденцію у справі 66/193-10 за адресою: 01033, АДРЕСА_1, Токарєв О.О. До вказаного клопотання було додано копію ухвали господарського суду міста Києва від 16.12.2013р у справі №15/412-6 про призначення ліквідатором Токарева О.О. у справі №15/412-6 про банкрутство ТОВ «ІнтерАмі»ЛТД.

Проте, за твердженням заявника скарги, суд першої інстанції проігнорував наявне в матеріалах справи клопотання ліквідатора ТОВ «ІнтерАмі»ЛТД про надсилання кореспонденції за поштовою адресою останнього, допустивши порушення статей 64, 65, 87 ГПК України та не вчинивши належних процесуальних дій стосовно повідомлення сторони - ТОВ «»ІнтерАмі ЛТД про час та місце розгляду справи.

28.07.2014р. (вх.№6022) арбітражним керуючим-ліквідатором ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД подано клопотання про призначення додаткової судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення додаткової судової експертизи з питань інтелектуальної власності, діючи в цілях всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, а також враховуючи те, що для роз'яснення питань, які виникли при апеляційному розгляді справи, потрібні спеціальні знання, колегія суддів дане клопотання задовольнила та ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2014 р. провадження у справі № 66/193-10 на час проведення експертизи зупинила.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2014 р. провадження у справі було поновлено.

Клопотання Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності про надання матеріалів та погодження строку проведення судової експертизи - 6 місяців, необхідних для виконання додаткової судової експертизи з питань інтелектуальної власності задоволено.

Зобов'язано сторони терміново надати апеляційному господарському суду для направлення на виконання додаткової судової експертизи з питань інтелектуальної власності Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності додаткові документи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду 24.12.2014 року провадження у справі № 66/193-10 зупинено до закінчення проведення призначеної додаткової судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Зобов'язано сторони повідомити Харківський апеляційний господарський суд про виконання ними вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2014 р. щодо надання додаткових документів.

Зобов'язано сторони у разі усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, невідкладно повідомити про це Харківський апеляційний господарський суд.

03.03.2015 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду надійшов висновок експертів №139/14, складений 06.02.2015 року за результатами проведення додаткової комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у господарській справі №66/193-10, а також матеріали справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р. провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи на 01.04.2015 року.

26.03.2015 року від Державної служби інтелектуальної власності України надійшли письмові пояснення (вх.№4905 від 26.03.2015 року), в яких вона повідомила про припинення юридичної особи - Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, про що 23.11.2011 року було внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також про те, що на даний час повноваження з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності згідно з Указом Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року №1085/2010 (із змінами та доповненнями станом на 06.04.2011 року) виконує Державна служба інтелектуальної власності.

До пояснень Державна служба інтелектуальної власності України додала копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, в якому містяться відомості про припинення 23.11.2011 року юридичної особи - Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України. Крім того, до клопотання додано копію довідки з ЄДРПОУ, яка підтверджує правовий статус Державної служби інтелектуальної власності України як юридичної особи - органу державної влади.

Таким чином, третьою особою у даній справі замість Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України залучається Державна служба інтелектуальної власності України.

31.03.2015 року від прокуратури Харківської області на адресу Харківського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення (вх.№5068 від 31.03.2015 року).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 року розгляд справи було відкладено на 06.04.2015 року на 14:30 год. за клопотанням відповідача для ознайомлення з висновком додаткової комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності №139/14.

Представник позивача в судових засіданнях 28.07.2014 року, 18.09.2014 року підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у письмових запереченнях і письмових поясненнях та його представник в судових засіданнях 28.07.2015 року, 18.09.2014 року, 01.04.2015 року та 06.04.2015 року проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що в апеляційній скарзі позивача відсутні жодні посилання на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права. При цьому, враховуючи висновок додаткової комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності № 139/14 від 06.02.2015 року в сукупності з іншими матеріалами, можна дійти висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачем його майнових прав, наявності причинно-наслідкового зв'язку між понесеними збитками і протиправними діями відповідача, а також розміру збитків.

Прокурор у письмових поясненнях та в судових засіданнях 28.07.2014 року, 18.09.2014 року, 01.04.2015 року та 06.04.2015 року проти доводів апеляційної скарги також заперечував, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не визначено, що ліквідатор юридичної особи має особисту поштову адресу, виключно на яку здійснюється надсилання всієї кореспонденції. Тобто, всі поштові відправлення направлені на адресу ТОВ «Інтер АМІ» ЛТД отримуються ліквідатором, у зв'язку з тим, що останній виконує функції його керівника.

Також вказує на те, що, враховуючи висновки комплексних комісійних судових експертиз у сфері інтелектуальної власності №56/10 від 16.06.2011 року та №30/12 від 19.07.2012 року та висновок додаткової судової експертизи у сфері інтелектуальної власності №139/14 від 06.02.2015 року, а також наявні в матеріалах справи докази, можна дійти висновку про те, що позивач не довів факту використання відповідачем при виготовлені салону літака всіх суттєвих ознак, за всіма патентами на промислові зразки і використав кожну ознаку за всіма патентами на винаходи, які були заявлені в позові.

При цьому, прокурор звертає увагу на те, що доданий до позовної заяви висновок №0110 від 12.04.2010 року «Про визнання розміру матеріальних збитків, завданих ТОВ «ІнтерАМІ» ЛТД, складений експертом-оцінювачем, патентним повіреним № 19 Череповим Л.І., не є методично обґрунтованим, якщо прийняти до уваги майбутні вигоди, які відповідач не отримав і може не отримати у майбутньому взагалі.

Крім того, зазначає, що ТОВ «Інтер АМІ» ЛТД не зверталося в порядку статті 181 Господарського кодексу України, статей 638, 641 Цивільного кодексу України до Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства з пропозиціями про укладення ліцензійних договорів, а тому позовна вимога про зобов"язання відповідача укласти з позивачем відповідні ліцензійні договори не є обгрунтованою.

Представники позивача та третіх осіб в судове засідання 06.04.2015 року не з"явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи та прийняті уповноваженими особами зазначених учасників процесу телефонограми №09-71/342 від 02.04.2015 року, №09-71/343 від 02.04.2015 року, №09-71/344 від 02.04.2015 року, якими було повідомлено позивача та третіх осіб про зміст резолютивної частини ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 року.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та третіх осіб за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на апеляційну скаргу та письмових поясненнях доводи позивача, відповідача та прокурора, заслухавши пояснення представників відповідача, позивача та прокурора, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, Державним Департаментом інтелектуальної власності видано Товариству з обмеженою відповідальністю "ІнтерАМІ" ЛТД патенти на промислові зразки: №5187 "Пасажирський блок керування", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 17.09.2001р.; №5200 "Пасажирська кабіна літака, переважно АН - 74 ТК - 300", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 11.06.2001р.; №6654 "Попільниця транспортного засобу", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 15.11.2002р.; №6786 "Гардероб салону літака, переважно АН - 74 ТК -300", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 16.12.2002р.; №6787 "Контейнер для сміття", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України па промислові зразки 16.12.2002р.; №6905 "Міні-бар салону пасажирського літака", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 15.10.2003р.; №19839 Пасажирська кабіна літака, переважно АН - 74 ТК - 300, зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 25.12.2009р.; №19840 Пасажирська кабіна літака, переважно АН - 74 ТК - 300 версія VІР, зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 25.12.2009р.; та на винаходи: № 32655 "Спосіб виготовлення елементів салону літака з термопластичних матеріалів", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 15.02.2001р.; №41492 "Елемент конструкції багажної полиці літака, переважно АН - 74 ТК -300", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 17.09.2001р.; №41493 "Пристрій кріплення індивідуального пасажирського блока салону літака, переважно АН - 74 ТК - 300", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 17.09.2001р.; №41494 "Замок фіксації панелі облицювання салону літака, переважно АН - 74 ТК - 300", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 17.09.2001р.; №52842 "Багажна полиця літального апарата", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 15.01.2003р.; №53803 "Пристрій відкривання кришки аварійного люка салону літака", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 17.02.2003р.; №41494 "Замок фіксації панелі облицювання салону літака, переважно АН - 74 ТК - 300", зареєстрований в Державному департаменті інтелектуальної власності 17.09.2001р.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач згідно з першою позовною вимогою просить суд стягнути з відповідача збитки в сумі 23513000,00 грн. за неправомірне використання об'єктів інтелектуальної власності з посиланням на висновок № 0110 від 12.04.2010р. "Про визнання розміру матеріальних збитків, завданих ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД, який був зроблений експертом-оцінювачем, патентним повіреним № 19 Череповим Л.В. приватного підприємства "Агентство патентних повірених "Веаполь".

Проте, вказаний висновок не може вважатися належним доказом порушення відповідачем права інтелектуальної власності позивача, зважаючи на таке.

Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що на дослідження експерту-оцінювачу не ставилося питання про порушення відповідачем при виготовлені літака АН74-ТК300 VIP (заводський номер 365.470.989.82) для Лаоської Народної Демократичної Республіки майнових прав позивача, а саме не увійшли питання щодо використання відповідачем при виготовлені згаданого літака всіх суттєвих ознак на промислові зразки, а також не з'ясовувалось питання чи використано кожну ознаку винаходу, що заявлені в позові, а тому не було встановлено і доведено факту порушення відповідачем майнових прав позивача, які спричинили йому майнову шкоду. Крім того, експерт-оцінювач проводив розрахунок, виходячи тільки з найбільш узагальнюючого патенту на промисловий зразок № 5200 "Пасажирська кабіна літака, переважно, АН- 74ТК- 300" від 11.06.2001 року (інші патенти до розрахунку не враховувались).

До того ж, як вірно зазначив місцевий господарський суд, при розрахунку збитків експерт-оцінювач Черепов Л.В. спирався не на фактичні обставини, а на припущення подовження дії патенту з 11.06.2006 року до 11.06.2016 року та виготовлення і реалізацію семи аналогічних літаків у період з 2010 р. по 2016 р. Проте, вказаний патент припинив свою дію ще 11.06.2006 р. і не був подовжений, а відповідачем не було надано доказів виготовлення і реалізації жодного аналогічного літака і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення самого Черепова Л.В., в який він зазначає, що дія патенту на сьогодні не поновлена, висновки здійсненої ним оціночної експертизи щодо нанесеної шкоди ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД є неточними, оскільки не враховано період між кінцевим строком дії патентів і дійсними строками порушення прав.

Таким чином, оскільки зазначений висновок не може вважатися належним доказом використання відповідачем об"єктів інтелектуальної власності позивача, у справі призначались комплексні комісійні судові експертизи у сфері інтелектуальної власності.

Так, у висновках комплексних комісійних судових експертиз у сфері інтелектуальної власності № 56/10 від 16.06.2011р. і № 30/12 від 19.07.2012р. експерти встановили, що висновок Черепова Л.В. щодо розміру матеріальних збитків, завданих позивачу, не є методично обґрунтованим, якщо прийняти до уваги майбутні вигоди, які відповідач не отримав і може не отримати у майбутньому взагалі. У виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АН74-ТК300 Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП "Україна" (реєстраційний номер UR-YVA), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5A-CAA) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020) було використано всю сукупність суттєвих ознак тільки одного промислового зразка № 5187 "Пасажирський блок керування" за патентом України від 17.09.2001 року. Натомість, використання всієї сукупності суттєвих ознак усіх інших промислових зразків та винаходів експертами не встановлено.

Висновки експертиз про використання усієї сукупності суттєвих ознак промислового зразка № 5187 "Пасажирський блок керування" за патентом України від 17.09.2001 року пов'язані з тим, що відповідач придбав його у розробника і постачальника - Одеського науково-дослідного інституту Телевізійної Техніки за договором поставки № 54-16-03 від 20.05.2003 року, як виріб "Пульт пасажира М-301". Ця обставина підтверджується також листом № 01-63 від 22.02.12р. Одеського науково-дослідного інституту Телевізійної Техніки.

Окрім цього, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2014 року було частково задоволено клопотання позивача про призначення по справі додаткової судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності.

Призначено по справі додаткову судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №5200 від 11.06.2001 у виробах, застосованих і оформленні інтер'єру салону літаків АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА,), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

2. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №6654 від 15.11.2002 року у виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуточої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА,), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

3. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №6786 від 16.12.2002 року у виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

4. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №6787 від 16.12.2002 року у виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

5. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №6905 від 15.10.2003 року у виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АП-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

6. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №19839 від 25.12.2009 року у виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

7. Чи використано всю сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №19840 від 25.12.2009 року у виробах, застосованих в оформленні інтер'єру салону літаків АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020)?

8. Чи використано у літаках АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020), кожну ознаку винаходу «Спосіб виготовлення елементів салону літака з термопластичних матеріалів» за патентом України №32655 від 15.02.2001 року, або за ознаку еквівалентну їй?

9. Чи використано у літаках АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020), кожну ознаку винаходу «Елемент конструкції багажної полиці латка, переважно АП-74ТК-ЗООД» за патентом України №41492 від 17.09.2001 року, або ознаку еквіваленту їй?

10. Чи використано у літаках АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020), кожну ознаку винаходу «Пристрій кріплення індивідуального пасажирського блока салону літака, переважно АН-74ТК-300Д» за патентом України №41493 від 17.09.2001 року, або ознаку еквіваленту їй?

11. Чи використано у літаках АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020), кожну ознаку винаходу «Замок фіксації панелі облицювання салону літака, переважно АН-74ТК-300Д» за патентом України №41494 від 17.09.2001 року, або ознаку еквіваленту їй?

12. Чи використано у літаках АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020), кожну ознаку винаходу «Багажна полиця літального апарату» за патентом України №52842 від 15.01.2003 року, або ознаку еквіваленту їй?

13. Чи використано у літаках АН-74ТК-300Д, виготовлених для експлуатуючої організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА), Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) та Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020), кожну ознаку винаходу « Пристрій відкривання кришки аварійного люка салону літака» за патентом України №53803 від 17.02.2003 року, або ознаку еквіваленту їй?

14. Яка сума збитків заподіяна ТОВ «ІнтерАмі»ЛТД використанням промислових зразків: №5187 від 17.09.2001; №5200 від 11.06.2001; №6654 ві 15.11.2002; №6786 від 16.12.2002; №6787 від 16.12.2002; №6905 від 15.10.2003; №19839 від 25.12.2009; №19840 від 25.12.2009 та винаходів: №32655 від 15.02.2001; №41492 від 17.09.2001; №41493 від 17.09.2001; №41494 від 17.09.2001; №52842 від 15.01.2003; №53803 від 17.02.2003?.

03.03.2015 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду надійшов висновок експертів №139/14, складений 06.02.2015 року за результатами проведення додаткової комплексної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у господарській справі №66/193-10.

Згідно із вказаним висновком, на питання 1-6, 8-14 неможливо надати відповідь.

Стосовно питання 7 у вказаному висновку зазначено про те, що у зв"язку із відсутністю необхідних відомостей, наданих на дослідження в матеріалах справи, неможливо встановити всієї сукупності суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №19840 від 25.12.2009 року у виробі "Салон пасажирського літака", виготовленого для експлуатації організації ДАП «Україна» (реєстраційний номер UR-YVА).

У виробі "Салон пасажирського літака", виготовленого для експлуатації Управління цивільної авіації Лівії (реєстраційний номер 5А-САА) не використано всієї сукупності суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №19840 від 25.12.2009 року.

У виробі "Салон пасажирського літака", виготовленого для експлуатації Уряду Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020) не використано всієї сукупності суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №19840 від 25.12.2009 року.

Згідно з вимогами частини 2 статті 20 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" встановлено, що виріб визнається виготовленим із застосуванням запатентованого промислового зразка, якщо при цьому використані всі суттєві ознаки промислового зразка.

У частині 2 статті 28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" зазначено, що продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.

Згідно з частиною 3 пункту 2 статті 20 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" використанням промислового зразка визнається виготовлення виробу із застосуванням запатентованого промислового зразка, застосування такого виробу, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого виробу в зазначених цілях.

Таким чином, як вірно зазначив місцевий господарський суд, позивач повинен довести той факт, що відповідач при виготовлені салону літака використав всі суттєві ознаки, за всіма патентами на промислові зразки і використав кожну ознаку за всіма патентами на винаходи, які були заявлені в позові.

Однак, позивач в порядку статті 33 ГПК України таких доказів суду не надав.

При цьому, обставини використання відповідачем при виготовлені салону літака всіх суттєвих ознак, за всіма патентами на промислові зразки і використання кожної ознаки за всіма патентами на винаходи не підтвердженні експертами при проведенні судових експертиз (в тому числі додаткової), які призначалися судом у даній справі.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Також відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати завдані збитки наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і збитками, вини.

Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми , що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв"язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи у продовж 2010-2016 років, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання позивачем відповідних доходів у разі, якби відповідач виконав свої зобов'язання належним чином.

До того ж, при визначенні розміру матеріальних збитків позивачем повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна в тому випадку, якби зобов'язання було виконане відповідачем належним чином. Їх розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто, втрачена вигода розглядається, як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Крім того, заявляючи вимогу про стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів, позивач повинен довести, що такі доходи не є абстрактними, а дійсно могли бути ним отримані.

При визначенні власне розміру упущеної вигоди повинні враховуватися тільки точні дані. Теоретичні розрахунки позивача про можливі або передбачувані доходи, не підкріплені належною доказовою базою, не беруться судом до уваги, оскільки оцінка можливостей і вірогідності до компетенції суду не відноситься.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував: порушення відповідачем його майнових прав; не довів наявності протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між понесеними збитками і протиправними діями відповідача, вини відповідача, а також обґрунтованого розміру збитків.

Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами факту існування реальної можливості отримання ним грошових сум в сумі 23 513 000,00 грн. у разі невчинення відповідачем дій, які позивач вважає порушенням його права інтелектуальної власності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 23 513 000,00 грн. збитків.

Згідно з пунктом 3 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено принцип свободи договору.

Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України підставами судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання чи оспорювання.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивач в порядку, визначеному законодавством, не звертався до відповідача з жодними пропозиціями про укладення ліцензійних договорів, а тому позивач не довів порушення його прав відповідачем.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача укласти з позивачем ліцензійні договори на використання об'єктів права інтелектуальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" права, що випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу за умови сплати річного збору за підтримання чинності патенту.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" встановлено, що дія патенту на промисловий зразок припиняється у разі несплати у встановлений строк річного збору за підтримання його чинності.

Враховуючи, що патент України №5200 "Пасажирська кабіна літака, переважно АН-74ТК- 300", зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки 11.06.2001 р., не був поновлений і припинив свою дію 11 червня 2006 року, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що 04.02.2014 року до Вищого господарського суду України було подано клопотання по справі, в тому числі із проханням направляти кореспонденцію у справі 66/193-10 за адресою: 01033, АДРЕСА_1, Токарєв О.О. До вказаного клопотання додано копію ухвали господарського суду міста Києва від 16.12.2013р у справі №15/412-6 про призначення ліквідатором Токарева О.О. у справі №15/412-6 про банкрутство ТОВ «ІнтерАмі»ЛТД.

Проте, як стверджує заявник апеляційної скарги, суд першої інстанції проігнорував наявне в матеріалах справи клопотання ліквідатора ТОВ «ІнтерАмі»ЛТД про надсилання кореспонденції за поштовою адресою останнього, допустивши порушення статей 64, 65, 87 ГПК України та не вчинивши належних процесуальних дій стосовно повідомлення сторони - ТОВ «»ІнтерАмі ЛТД про час та місце розгляду справи.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання необгрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора з дня призначення покладаються повноваження щодо прийняття до свого відання майно боржника, виконання функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконання повноважень керівника (органів управління) банкрута.

З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

При цьому, слід зазначити, що у цьому Законі не визначено, що ліквідатор юридичної особи має особисту поштову адресу, виключно на яку повинні здійснюватися надсилання всієї кореспонденції.

Таким чином, всі поштові відправлення, направлені на адресу ТОВ «Інтер АМІ» ЛТД мають отримуватися ліквідатором, так як він виконує функції його керівника і не позбавлений можливості контролювати надходження всієї кореспноденції на адресу цієї юридичної особи.

При цьому, відповідно до роз'яснень, викладених Вищим господарським судом у Інформаційному листі №01-8/482 від 13.08.2008р. до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, в зазначеному Інформаційному листі викладено й правову позицію, згідно з якою примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

А тому, оскільки надіслані на адресу ТОВ «Інтер АМІ» ЛТД ухвали місцевого господарського суду, якими призначався розгляд справи у відповідних судових засіданнях, поверталися на адресу суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання», ТОВ «Інтер АМІ» ЛТД вважається таким, що було належним чином повідомлено про дату, час та місце судових засідань.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.05.2014 року, з урахуванням ухвали господарського суду Харківської області від 28.05.2014 року, у справі № 66/193-10 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 14.04.2015 року.

Головуючий суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Барбашова С.В.