ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 квітня 2015 р. Справа № 918/262/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської в м.Рівне "Сонячна домівка"

про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором на постачання природного газу

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Старчик А.А., дов. № 14-90 від 18.04.2014 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 2 Б по вул. Струтинської в м. Рівне "Сонячна домівка" про стягнення в сумі 41 900,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

28.12.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 13/2554-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2013 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 107 232,64 грн.

Факт поставки природного газу відповідачеві стверджується актами прийому - передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року, від 31.05.2013 року, від 30.06.2013 року, від 31.07.2013 року, 31.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від 31.12.2013 року.

Відповідач свій обов'язок щодо проведення розрахунків за поставлений газ виконав не у повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в розмірі 31 408,55 грн.

Крім того, позивач нарахував відповідачеві пеню в розмірі 3 400,34 грн., 3% річних в розмірі 1 025,22 грн. та інфляційні в розмірі 6 066,73 грн.

У матеріально-правове обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.ст. 11-16, 258, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України та ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Ухвалою суду від 16.03.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 30.03.2015 року.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року розгляд справи відкладено на 15.04.2015 року.

У судовому засіданні 15.04.2015 року оголошено перерву до 20.04.2015 року.

20.04.2015 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою його представника. Господарський суд з урахуванням обставин справи відхиляє доводи учасника судового процесу - відповідача щодо відкладення розгляду справи. При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 ГПК). У той же час до клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не надано жодного доказу, який би стверджував обставини, викладені у вказаному клопотанні. Крім того, розгляд справи двічі відкладався, відтак у відповідача було достатньо часу для надання доказів з метою заперечення обставин, викладених у позовній заяві.

20.04.2015 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшла заява про зменшення пені до 100,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 13/2554-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

За п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 101,0 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.): січень - 14, лютий - 14, березень - 11, квітень - 7, травень - 3,5, червень - 3,5, липень - 3,5, серпень - 3,5, вересень - 5, жовтень - 8, листопад - 14, грудень - 14.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п.п. 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числі зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем протягом січня-грудня 2013 року на виконання умов договору поставлено відповідачу 81,907 куб.м. газу на загальну суму 107 232,64 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року на суму 23 556,43 грн., від 28.02.2013 року на суму 16 752,53 грн., від 31.03.2013 року на суму 18 499,00 грн., від 30.04.2013 року на суму 7 156,09 грн., від 31.05.2013 року на суму 400,61 грн., від 30.06.2013 року на суму 848,37 грн., від 31.07.2013 року на суму 121,75 грн., від 31.10.2013 року на суму 10 489,31 грн., від 30.11.2013 року на суму 11 184,49 грн., від 31.12.2013 року на суму 18 224,06 грн.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ України. Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20%-218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 110 191,00 грн., крім того ПДВ - 22 038,20 грн., разом з ПДВ - 132 229,20 грн. (п.п. 5.1.-5.3., 5.5. договору).

За п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

У платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково вказувати номер та дату договору, призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за даним договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по даному договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості (п. 6.3. договору).

Відповідач свої зобов'язання з оплати природного газу, поставленого протягом січня-грудня 2013 року, виконував не у повному обсязі, сплативши 75 824,09 грн., що стверджується банківськими виписками.

Отже, розмір основного боргу складає 31 408,55 грн.

Як встановлено ч. 1. ст. 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основної заборгованості в розмірі 31 408,55 грн.

Крім того, позивач за неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу здійснив нарахування пені в розмірі 3 400,34 грн., 3% річних в розмірі 1 025,22 грн. та інфляційних в розмірі 6 066,73 грн.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних, суд встановив, що розмір першої становить 3 389,44 грн. (при заявленому - 3 400,34 грн.), других - 1 022,88 грн. (при заявленому - 1 025,22 грн.), третіх - 6 072,05 грн. (при заявленому - 6 066,73 грн.) (розрахунок додається). Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а 3% річних та пеня підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на викладене, позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів заявлені позовні вимоги, а відповідач, в свою чергу, не надав доказів в їх спростування, відтак останні підлягають частковому задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, то вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо ( п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вказана процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора.

Суд, дослідивши ступінь виконання зобов'язання, встановив, що останнє станом на дату звернення до суду виконане на 70,71%. Несвоєчасність сплати зумовлена неналежним виконанням ПП-фірмою "Інтерекопласт", яке є власником квартир №№ 1, 6, 7, 9-14, 17, 19, 20, 22, 27, 28, 31-34, 37-40, 42-56, 60, що становить 3 092,1 кв.м. (46,82%), житлового будинку № 2 по вул. Струтинської у м. Рівне, своїх зобов'язань щодо оплати, зокрема вартості теплової енергії. Відповідачем вживалися заходи щодо стягнення з ПП-фірми "Інтерекопласт" заборгованості, а відтак щодо виконання зобов'язань перед відповідачем, що стверджується рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/1097/14 від 15.09.2015 року, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року.

Також судом враховано, що відповідач є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання (ст. 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", а пеня, стягнута у цій справі, буде розподілена між усіма членами відповідача, у тому числі тими, які належним чином виконують свої зобов'язання зі сплати виставлених рахунків. Крім того, прострочення виконання зобов'язання, а відтак і наслідки його порушення, є незначними.

За таких обставин, керуючись ст. 83 ГПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 3 389,44 грн. до 1 000,00 грн.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 2Б по вул. Струтинської в м. Рівне "Сонячна домівка" (вул. Струтинської, 2 Б, м. Рівне, 33003, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького,6, м. Київ, 01001, ) 31 408,55 грн. основного боргу, 1 022,88 грн. 3% річних, 6 066,73 грн. інфляційних, 1 000,00 грн. пені, 1 826,45 грн. судового збору.

3. У задоволенні позову про стягнення 2 400,34 грн. пені, 2,34 грн. 3% річних відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 21.04.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.