КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/22106/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Лобаня О.І.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М."

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2014 року

у справі № 910/22106/14 ( суддя: Сташків Р.Б.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М."

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна

2. Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та про його скасування

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М." (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (далі - відповідач), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна (далі - третя особа 1) та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області (далі - третя особа 2) про визнання виконавчого напису, вчиненого 16.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою Ольгою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1625 таким, що не підлягає виконанню та про його скасування.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що спірний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме - без доказів спливу тридцяти днів з моменту надіслання лізингодавцем лізингоодержувачу письмової вимоги про усунення порушень договору фінансового лізингу. На обґрунтування зазначеного твердження позивач зазначив, що не отримував від відповідача жодних повідомлень чи письмових вимог щодо неналежного виконання укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № 846/02/13-В від 19.02.2013 року в частині сплати лізингових платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М." звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі №910/22106/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Також, скаржник зазначав про порушення при вчиненні спірного виконавчого напису вимог щодо зазначення предмета, що підлягає витребуванню, зокрема щодо його ідентифікації.

Крім того, скаржник зазначив, що нотаріусом не було надано документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 06.02.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М." було прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року розгляд справи була відкладена на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року, щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, в зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці, відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", для розгляду справи №910/22106/14 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач): Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Лобань О.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 року прийнято до провадження вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М.".

Представники сторін у судове засідання 07.04.2015 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 10.03.2015 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 07.04.2015 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М." - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №846/02/13-В (далі - договір лізингу), відповідно до якого предметом лізингу є напівпричіп BODEX KIS 3W, 2013 року випуску, загальною вартістю 377520,00 грн., у т.ч. ПДВ 62920 грн.

Специфікація предмета лізингу визначена у додатку № 2 до договору лізингу.

Згідно з п. 5 договору лізингу строк лізингу становить 60 місяців з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі.

У додатку № 1 до договору лізингу сторони передбачили графік внесення лізингових платежів, у якому встановили розміри, а також дати нарахування та оплати лізингових платежів.

Додатком № 3 до договору лізингу є загальні умови договору фінансового лізингу.

Відповідно до п. 1.1 загальних умов договору лізингу, лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (предмет лізингу), найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (додаток №2 до Договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в Графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до Договору), а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Згідно п. 2.1 загальних умов договору лізингу, всі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. У разі необхідності, рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем по факсу та/або на e-mail лізингоодержувача. Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу.

Відповідно до п. 2.4 загальних умов договору лізингу, всі чергові лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше дати, встановленої для їх оплати відповідно до графи 2 Графіка платежів в сумі, зазначеній у графі 6 Графіка платежів.

Відповідно до п. 2.7 загальних умов договору лізингу, датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок лізингодавця.

Пунктом 11.1 загальних умов договору лізингу передбачено, що дія договору припиняється повним виконанням сторонами його умов, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством.

Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір (відмовитися від цього Договору) та вилучити Предмет лізингу у випадках, коли ліингоодержувач, зокрема, не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів від настання строку платежу, встановленого Графіком платежів або Загальними умовами (п. 11.2 загальних умов договору лізингу).

Згідно з п. 11.3 загальних умов договору лізингу в разі виникнення будь-якого з підстав, передбачених пунктами 11.2.1-11.2.8 цих Загальних умов, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити Предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану відповідно до статті 8 Загальних умов.

03.07.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" звернулось до лізингоодержувача з листом-вимогою вих. № 143-УПК від 30.06.2014 року у зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором лізингу в частині сплати 22.05.2014 року та 22.06.2014 року чергових лізингових платежів, у якому просило сплатити заборгованість за укладеним між сторонами договором лізингу в загальній сумі 22163,24 грн. (з яких: 19582,84 грн. борг за лізинговими платежами; 292,71 грн. пеня та 2287,69 грн. штраф) та попередило, що у випадку несплати вказаної заборгованості або викупу предмета лізингу протягом 20 днів з дати направлення вказаного листа-вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" буде змушене,зокрема, відмовитись від договору лізингу.

Вказаний лист-вимога був відправлений на адресу позивача, вказану в Договорі лізингу, а саме: 48271, Тернопільська обл., Гусятинський р-н, с. Коцюбинці, вул. Містечок, 21 А, що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком поштового відділення.

У разі, якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно пункту 11.3 Загальних умов, лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить Предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно пункту 8.5 Загальних умов, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення Предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт, протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути Предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. При цьому у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) Предмета лізингу лізингодавцю, лізингодавєць має право самостійно вилучити Предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених витрат (пункт 11.4 Загальних умов Договору лізингу).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у зв'язку з невиконанням ТОВ "Скайбуд М" вимог лізингодавця, викладених у вищевказаному листі-вимозі вих. № 143-УПК від 30.06.2014 року, 03.09.2014 року відповідач направив на вищевказану адресу позивача повідомлення № 522-УПК від 02.09.2014 року про відмову від Договору лізингу, у якому вимагав протягом семи днів з моменту направлення даного повідомлення повернути предмет лізингу.

Зазначене повідомлення про відмову від Договору лізингу було отримане позивачем 15.09.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (вих. № 04 0).

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Зважаючи на те, що позивач не виконав вимог, зазначених відповідачем у повідомленні про відмову від Договору лізингу вих. № 522-УПК від 02.09.2014 року, останній скористався свої правом щодо безспірного вилучення предмету лізингу та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни із заявою б/н від 15.09.2014 року про вчинення виконавчого напису на Договорі лізингу у зв'язку з несплатою лізингоодержувачем належним чином лізингових платежів більш ніж 30 днів.

Отже, посилання позивача на те, що спірний виконавчий напис був вчинений всупереч умовам Договору лізингу, спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що до вищевказаної заяви від 15.09.2014 року відповідач надав Нотаріусу, зокрема:

- довідку про стан взаєморозрахунків станом на 15.09.2014 року ;

- Договір лізингу;

- лист-вимогу вих. № 143-УПК від 30.06.2014;

- доказ відправки листа-вимоги позивачу;

- повідомлення про відмову (розірвання) від договору вих. № 522-УПК від 02.09.2014;

- доказ відправки повідомлення про відмову (розірвання) від договору позивачу;

- завірену копію неоплачених рахунків.

Судом встановлено, що на підставі вищевказаних документів Нотаріусом 16.09.2014 було вчинено спірний виконавчий напис, яким зобов'язано ТОВ "Скайбуд М" повернути ТОВ "Український лізинговий фонд" майно - BODEX KIS 3WS, 2013 року випуску; шасі № SU90333GHDSBU1077, реєстраційний номер АА7699ХО, вартістю 377520 грн., що передане в користування на підставі Договору лізингу та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 22.06.2014 по 15.09.2014 у розмірі 39249,57 грн.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Так, спірний виконавчий напис не містить вимог щодо стягнення грошової заборгованості.

У даному випадку йдеться про іншу відповідальність боржника, а саме про обов'язок повернути предмет лізингу.

Таким чином, згідно з вимогами статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус мав встановити безспірність саме обов'язку повернути предмет лізингу.

У абз. 2, 3 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснено, що спори про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Таким чином, господарські суди не перевіряють правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт підлягають окремому оскарженню до суду.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність кредитора, права на повернення предмета лізингу, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, за яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат" перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.5 глави 16 Порядку про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595) безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку.

Згідно з пунктом 1 зазначеного Переліку для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, пунктом 8 цього Переліку передбачено, що за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, спірний виконавчий напис був вчинений Нотаріусом на підставі заяви про вчинення виконавчого напису б/н від 15.09.2014, розрахунку заборгованості та пені по сплаті лізингових платежів станом на 15.09.2014, довідки про стан взаєморозрахунків станом на 15.09.2014, несплачених рахунків-фактур № 30424 від 23.06.2014 року на суму 6497,38 грн № 35634 від 22.07.2014 року на суму 6386,47 грн, № 40364 від 22.08.2014 року на суму 11577,28 грн та № 40363 від 22.08.2014 року на суму 14788,44 грн, Договору лізингу, листа-вимоги вих. № 143-УПК від 30.06.2014 року (разом з описом вкладення в цінний лист №865, фіскальним чеком № 3244 поштового відділення та повідомленням про вручення № 04 5), повідомлення про відмову (розірвання) від Договору лізингу вих. № 522-УПК від 02.09.2014 року (разом з описом вкладення в цінний лист №970, фіскальним чеком № 2788 поштового відділення та повідомленням про вручення № 04 0).

Тобто, нотаріус отримав всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, визначені пунктом 8 Переліку.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника про невідповідність поданих документів Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Як зазначалось вище, згідно з вимогами статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус мав встановити безспірність обов'язку повернути предмет лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріус, враховуючи вище наведені фактичні обставини справи, встановив наявність у позивача заборгованості за лізинговими платежами, а також те, що Договір лізингу був правомірно розірваний відповідачем в односторонньому порядку. Відтак, згідно зі статтею 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов'язок позивача повернути предмет лізингу є безспірним.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що розмір грошового боргу, вказаний у спірному виконавчому написі, має інформативний характер, оскільки в даному випадку за виконавчим написом повертається лише предмет лізингу, а не сама заборгованість.

Так, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника про порушення при вчиненні спірного виконавчого напису вимог щодо зазначення предмета, що підлягає витребуванню, щодо його ідентифікації, оскільки у спірному виконавчому написі зазначена достатня характеристика об'єкта, що витребовується, яка дозволяє у повній мірі цей об'єкт ідентифікувати (зазначена марка, рік випуску, номер шасі, реєстраційний номер та договір фінансового лізингу на підставі якого позивач володів предметом лізингу, що підлягає поверненню за виконавчим написом).

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що нотаріусом не було надано документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, як безпідставне.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі №910/22106/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М." - задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбуд М." залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. у справі №910/22106/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22106/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.І. Лобань

О.М. Коротун