КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа№ 910/5383/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Білецькому Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Аветян А.Г. (дов. №б/н від 29.12.2014 року);

від відповідача - Кучерявий Д.В. (дов. №08.42-186/84-400 від 23.02.2015 року);

від третьої особи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г (суддя І.І. Борисенко)

за позовом приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, м. Київ

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року приватне акціонерне товариство "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

10.03.2015 року позивачем подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г клопотання приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" до набрання рішенням законної сили зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 17 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №28 та знаходиться на примусовому виконанні у відділу примусового виконання рішень ДВС України (ВП №46258714).

Ухвала суду першої інстанції мотивована пов'язаністю заходів забезпечення позову з його предметом. Враховуючи обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову, судом задоволено клопотання позивача про вжиття таких заходів.

Не погодившись із вказаною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г, в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у справі №910/5383/15-г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2015 року прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 15.04.2015 року.

В судове засідання, призначене на 15.04.2015 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Представники сторін не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності третьої особи.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та надав в судовому засіданні витребовувані судом документи.

Щодо неявки у судове засідання представника третьої особи колегія суддів зазначила наступне.

Розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання (п.3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги по даній справі Київський апеляційний господарський суд розглядає справу за відсутності третьої особи, яка належним чином повідомлена.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" мотивовані тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса відповідачем не було підтверджено безспірність заборгованості позивача, не надано первинних документів, які можуть підтвердити заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим виконавчий напис №28, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

10.03.2015 року позивачем подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову у якій позивач просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 17.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №28 та знаходиться на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України (ВП №46258714).

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивач посилався на те, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46258714 від 28.01.2015 року щодо примусового виконання виконавчого напису №28 від 17.01.2015 року.

Проведення виконавчих дій у даному виконавчому проваджені, на думку позивача, може призвести до вилучення у позивача транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz, державний номерний знак АА4777КР, який знаходиться у користуванні позивача на законних підставах.

Позивач вважає, що для захисту прав та інтересів останнього та уникнення неможливості виконання рішення в даній справі судом мають бути застосовані заходи до забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису нотаріусу, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 17 січня 2015 року, реєстровий №28, що знаходиться на примусовому виконанні у відділу примусового виконання рішень ДВС України (ВП №46258714).

У відповідності до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони грунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обгрунтовує свої права, подаючи позов.

Згідно зі ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (п. 3 вказаної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року).

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.03.2010 року.

Судом першої інстанції вставлено, з чим погоджується колегія суддів, що по виконавчому напису №28 від 17.01.2015 року державним виконавцем примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №ПВ46258714 від 28.01.2015 року.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді відділ примусового виконання рішень ДВС України здійснює примусове виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса №28 від 17.01.2015 року.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що предметом спору у даній справі є визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню через недоведеність безспірності заборгованості за яким відбувається стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову враховуючи ймовірність вилучення у позивача транспортного засобу, а саме автомобіля Mercedes-Benz, державний номерний знак АА4777КР при здійсненні виконавчого провадження №46258714 з виконання оспорюваного виконавчого напису.

Виходячи з викладеного, беручи до уваги те, що предмет даного позову безпосередньо пов'язаний із заявою про забезпечення позову, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Щодо доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вказує на те, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 13.03.2015 року у справі №910/5383/15-г залишити без змін.

3. Справу №910/5383/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз