ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 908/6151/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О. (довіреність від 18.04.2014 р. № 14-88);

відповідача - директор Антонов М.М. (наказ від 23.06.2014 р. № 33) та Сорокіна О.О. (довіреність від 09.01.2015 р. б/н);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1406 З/1-28) на рішення Господарського суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року у справі № 908/6151/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ;

до Публічного акціонерного товариства "Василівкатепломережа", м. Василівка Запорізької області;

про стягнення суми 56124,34 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ПАТ "Василівкатепломережа" про стягнення 56124,34 грн. по договору купівлі-продажу природного газу № 12/481-БО-13 від 28.08.2012 р., в т.ч.: 14650,15 грн. пені; 37545,93 грн. штрафу; 2930,03 грн. 3% річних та 998,23 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.02.2015 р. у справі № 908/6151/14 (суддя Гандюкова Л.П.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 14332,44 грн. пені, 18772,97 грн. штрафу, 2864,49 грн. 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Позивача звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення в частині зменшення розміру штрафу на 18772,96 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та тяжкий фінансовий стан відповідача не являються винятковими обставинами в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України і не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу. Вважає, що зменшення штрафу на 50% спричиняє позивачу значні додаткові збитки, чим порушує його права та інтереси.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. у справі № 908/6151/14 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2015 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Хачатрян В.С., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача (4959 від 27.03.2015 р.) та в судовому засіданні не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між НАК "Нафтогаз України" (продавцем) та ПАТ "Василівкатепломережа" (покупцем) укладений договір купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13 (т. 1 а.с. 13-18).

Згідно п. 1.1 цього договору продавець зобов'язаний передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору, газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

В розділі 2 договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13 сторонами узгоджено обсяги природного газу, які продавець має передати покупцеві, та передбачено можливість змінювати ці обсяги в установленому порядку.

Зокрема, в п. 2.1. зазначеного договору сторони визначили, що з 01.08.2012 р. по 31.12.2012 р. продавець передає покупцеві газ обсягом до 560,0 тис. куб.м., в т.ч.: у жовтні - 80,0 тис. куб.м.; у листопаді - 200,0 тис. куб.м.; у грудні - 280,0 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3, 3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13, приймання-передача газу оформлюється актами приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності до п. 11.1 договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13, цей договір набув чинності з дати його підписання представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, та діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13 позивач протягом жовтня-грудня 2012 р. поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 1548446,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 р. на суму 80671,34 грн., від 30.11.2012 р. на суму 554313,05 грн. та від 31.12.2012 р. на суму 913462,50 грн. (т. 1 а.с. 19-21). Зазначені акти підписані уповноваженими представниками покупця, продавця та газорозподільної організації та скріплені їх печатками.

Відповідно до п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач розрахувався за отриманий природний газ повністю, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, довідкою про операції та довідкою про сальдо (т. 1 а.с. 81-102, 22-23, 24), відповідно до яких відповідач розрахувався 14.11.2012 р. за жовтень 2012 р., 21.12.2012 р. - за листопад 2012 р. та 18.03.2013 р. - за грудень 2012 р.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки за газ, спожитий у листопаді-грудні 2012 р., відповідач розрахувався з порушенням строків, передбачених п. 6.1. договору від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13 (21.12.2012 р. та 18.03.2013 р. відповідно), позивач нарахував відповідачеві 14650,15 грн. пені, 37545,93 грн. штрафу, 2930,03 грн. 3% річних та 998,23 грн. інфляційних втрат.

Згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 998,23 грн., в тому числі: 309,97 грн. - за грудень 2012 р. (по зобов'язанням за листопад 2012 р.) та 688,26 грн. - за січень-лютий 2013 р. (по зобов'язанням за грудень 2012 р.).

В п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13 сторони визначили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, оплата за газ, отриманий у листопаді 2012 р., повинна бути здійснена відповідачем до 14 грудня 2012 р. З урахуванням здійсненої відповідачем попередньої оплати, станом на 14.12.2012 р. борг відповідача за отриманий по договору газ становив 184984,39 грн. та погашався відповідачем частинами 14.12.2012 р., 18.12.2012 р. та 19.12.2012 р. У зв'язку з цим, станом на останній день грудня 2012 р. у відповідача вже не існувало боргу. Тому нарахування інфляційних втрат за 7 днів грудня в сумі 309,97 грн. є неправомірним.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого Господарського Суду України від 10.07.2014 р. № 6, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до умов п. 6.1 договору від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13, оплата за газ, спожитий у грудні 2012 р., повинна бути здійснена до 14.01.2013 р. З урахуванням здійснених відповідачем попередніх часткових оплат, станом на 14.01.2013 р. борг відповідача становив 612928,75 грн., та був погашений частинами: 29.01.2013 р. та протягом березня 2013 р.

Остаточно за отриманий газ відповідач розрахувався 18.03.2013 р. Таким чином, станом на 31.01.2013 р. борг відповідача становив 536370,39 грн. У період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто лютий 2013 р., мала місце дефляція (99,0), отже, інфляційні втрати за спожитий у грудні 2012 р. борг також відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про стягнення 998,23 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого Господарського Суду України від 10.07.2014 р. № 6, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При здійсненні розрахунку 3% річних позивачем були допущені помилки, а саме: нараховано 3% річних в сумі 2930,03 грн. за період з 14.12.2012 р. по 21.12.2012 р. включно та з 14.01.2013 р. по 18.03.2013 р. включно. Таким чином, позивачем невірно визначено період нарахування 3% річних, тобто враховано дні фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється нарахування, у зв'язку з чим з відповідача стягується 2864,49 грн. 3% річних (79,08 грн. за період з 14.12.2012 р. по 20.12.2012 р. + 2785,41 грн. за період з 14.01.2013 р. по 17.03.2013 р.).

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13 сторони визначили, що у разі невиконання покупцем умов договору щодо здійснення оплати за переданий газ він у безспірному порядку зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищезазначене, та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що позивачем при здійсненні розрахунків пені були допущені помилки, аналогічні помилкам, допущеним при нарахуванні 3% річних, а саме: при нарахуванні пені позивач включив у розрахунок дні фактичної оплати.

Крім того, оскільки відповідач платив борг частинами, позивачем неправильно визначено початкову суму періоду нарахування пені.

За таких обставин, до стягнення з відповідача належить 14322,44 грн. пені, а саме: 395,44 грн. за період з 14.12.2012 р. по 20.12.2012 р. + 13927,00 грн. за період з 14.01.2013 р. по 17.03.2013 р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 7% штрафу, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 37545,93 грн. 7% штрафу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення максимально на 99,9% розміру пені, інфляційних нарахувань, 3% річних та 7% штрафу (т. 1 а.с. 127-128).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 7% штрафу на 50%, зважаючи на наступне.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан обох сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України передбачене право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, тобто зменшення розміру неустойки є правом, а не обов'язком суду, та може бути застосоване на розсуд суду за наявності певних умов.

Суд при цьому враховує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що газ, який постачається за укладеним між позивачем та відповідачем договором, використовується останнім виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, у тому числі населенням. Споживачі невчасно та не в повному обсязі проводять розрахунки за теплову енергію, що призвело до незадовільного фінансового стану відповідача. На момент звернення позивача до суду з позовною заявою у відповідача була відсутня основна заборгованість по договору купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 р. № 12/481-БО-13.

На підставі зазначеного, враховуючи, що заборгованість перед позивачем виникла не з вини відповідача, та, враховуючи, що зменшення 7% штрафу на 99,9% не відповідає вимогам співрозмірності в контексті інтересів позивача з одного боку та відповідача з іншого боку, та не враховує інтереси позивача, що суперечить принципам рівності сторін у господарському процесі, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 50% та стягнення 18772,97 грн. штрафу.

Крім того, з наданого позивачем звіту про фінансові результати за 2013 р., 9 місяців 2014 р., балансу на 31.12.2013 р. та 30.09.2014 р., вбачається, що у позивача мається непокритий збиток, короткострокові кредити банків, у зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені.

Можливість зменшення 3% річних чинним законодавством не передбачено, оскільки 3% річних не являються штрафними санкціями, тому клопотання відповідача щодо зменшення 3% річних задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року у справі № 908/6151/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 20.04.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.