РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015Справа №910/7102/15-г

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ,

про стягнення 3 250,73 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Пахолка Т.П. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», м.Київ звернулось до господарського суду м.Києва з позовом (з урахуванням заяви б/н від 08.04.2015р.) до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 2 250,73 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Приватному підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» страхового відшкодування на підставі генерального договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, водіїв і пасажирів від нещасного випадку внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у відзиві б/н від 03.04.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення з огляду на те, що у відповідності до присів ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшокдовує лище належним чином оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілої особи.

У судове засідання 08.04.2015р. відповідач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені господарським процесуальним кодексом України, не скористався. При цьому, на належне повідомлення Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» вказує наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №774.

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому, судом враховано, що відповідачем вже було висловлено свою правову позицію з приводу позовних вимог у відзиві б/н від 03.04.2015р., а клопотань про відкладення останнім не заявлялось.

Таким чином, незважаючи на те, відповідач не з'явився у судове засідання 08.04.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 27.12.2011р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Підприємством з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» було укладено генеральний договір №28-0199-2700-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку, предметом якого у відповідності до п.2.1 та додатку №1 від 29.12.2012р. є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням, в тому числі, транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Volkswagen Golf

реєстраційний номер: AA 9434 MB,

номер шасі: WVWZZZ1KZCW218090,

рік випуску: 2012р.

За змістом п.1.28 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. страховим випадком є подія, визначена правочином, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Страховими ризиками за цим договором є, зокрема, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (п.4.1.1 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р.).

При цьому, п.11.1.2 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. встановлено, що розмір безумної франшизи по будь-якому випадку становить 1600 грн.

Зі змісту додатку №1 від 29.12.2012р. до договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. вбачається, що вигодонабувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті». Однак, умовами п.п.12.5.2, 18.7.2 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. визначено, що вигодонабувач має право отримати страхове відшкодування лише у разі повної загибелі транспортного засобу або його викрадення.

Згідно з п.9.3 генерального договору період страхування для кожного окремого транспортного засобу складає 12 місяців. У додатку №1 від 29.12.2012р. до вказаного правочину встановлено період страхування транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номер AA 9434 MB з 27.04.2013р. по 26.04.2014р.

Виходячи з змісту довідки №9376233 про дорожньо-транспортну пригоду, 18.04.2014р. о 17 год. 45 хвил. у Малиновському районі, м.Одеси по вул.Бугайовській, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Volkswagen Golf, державний номер AA 9434 MB, що належав Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІП-РЕНТ», керував яким Мальцев Олександр Володимирович, та 2. Ford Гранада, державний номер ВН 2576 ЕА, що належав Юрову Ігорю Васильовичу, який і здійснював керування автомобілем.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.18.1 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов правочину, вимог чинного законодавства України, на підставі страхового акту і належним чином оформлених документів.

Страхове відшкодування може бути виплачене страхувальнику шляхом перерахування на його розрахунковий рахунок, зазначений в заяві на виплату, в тому числі, в якості оплати рахунків ремонтних підприємств за відновлювальний ремонт та рахунків на купівлю деталей, вузлів, агрегатів, що підлягають заміні (п.18.7.2 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р.).

Пунктом 16.1.1 договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. визначено, що підтвердженням вартості відновлювального ремонту за згодою зі страховиком можуть бути рахунки, калькуляції, наряди-замовлення станцій технічного обслуговування.

Як свідчать матеріали справи, 23.04.2014р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» проведено огляд транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номер AA 9434 MB та встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.04.2014р., наведеному автомобілю завдано наступні пошкодження: бампер передній, крило переднє ліве, двері передні ліві, дзеркало ліве, фара протитуманна ліва, ковпак переднього колеса. За результатами огляду колісного транспортного засобу складено акт б/н від 23.04.2014р.

22.04.2014р. Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Одеса» (станція технічного обслуговування) було складено рахунок-фактура №С-00048329, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становила 11 921,25 грн.

Одночасно, представниками позивача складено ремонтну калькуляцію, згідно якої вартість ремонту пошкоджень, завданих транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18.04.2014р., становить 11 924,11 грн.

24.04.2014р. Підприємство з іноземними інвестиціями «ПІТ-РЕНТ» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування шляхом перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування чи страхувальника.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме акту №ТО14-05661 від 19.05.2014р. на суму 11 921,25 грн., вбачається, що транспортний засіб Volkswagen Golf, державний номер AA 9434 MB було відремонтовано.

17.06.2014р. представниками страхувальника було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №ДККА-36406, відповідно до якого прийнято рішення на підставі акту №ТО14-05661 від 19.05.2014р. виконаних робіт виплатити страхувальнику страхове відшкодування в сумі 10 321,25 грн. (з урахуванням франшизи в сумі 1600 грн.) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «ПІТ-РЕНТ».

Представленим заявником до матеріалів справи платіжним дорученням №14356 від 18.06.2014р. (з відміткою банку про проведення фінансової операції) підтверджується, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 321,25 грн. на рахунок страхувальника.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за генеральним договором №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, водіїв і пасажирів від нещасного випадку.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 20.06.2014р. Малиновського районного суду м.Києва по справі №521/9820/14-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18.04.2014р. о 17 год. 45 хвил. у Малиновському районі, м.Одеси по вул.Бугайовській, 1 за участю транспортних засобів 1. Volkswagen Golf, державний номер AA 9434 MB та 2. Ford Гранада, державний номер ВН 2576 ЕА, визнано Юрова Ігоря Васильовича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9376233 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Ford Гранада, державний номер ВН 2576 ЕА застраховано Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом №АС1795089.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, ухвалою від 25.03.2015р. відповідача було зобов'язано надати поліс №АС1795089, яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Ford Гранада, державний номер ВН 2576 ЕА.

На виконання вимог суду, Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було представлено витребувані судом документи.

Наразі, зі змісту полісу №АС1795089 вбачається, що розмір франшизи у разі настання дорожньо-транспортної пригоди становить 1000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи довідка №9376233 про дорожньо-транспортну пригоду та поліс №АС1795089 є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Ford Гранада, державний номер ВН 2576 ЕА саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» є обґрунтованим.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до відповідача з заявою №11/9357 від 04.08.2014р. про виплату страхового відшкодування.

За наслідками розгляду вказаної заяви Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» складено страховий акт №ОЦ/123/450/14/9712 від 23.09.2014р., відповідно до якого прийнято рішення про виплату Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» страхового відшкодування в сумі 7070,52 грн.

На підставі платіжного доручення № від 23.09.2014р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування у вказаній вище сумі.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було лише частково задоволено вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на суму 7070,52 грн.

При цьому, за твердженнями відповідача, решта суми грошових коштів не була перерахована заявнику, оскільки за вимогами ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшокдовує лище належним чином оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілої особи, а рахунок станції технічного обслуговвування та акт виконаних робіт не є належними доказами оцінки розміру шкоди, заданої транспортному засобу.

Проте, такі твердження Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судом не приймаються як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наразі суд зазначає, що з системного аналізу наведених норм вбачається, що під належним чином оціненою шкодою у Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розуміється шкода, оцінена насамперед страховою кампанією. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.02.2015р. Вищого господарського суду України по справі №922/3853/14.

Як було встанволено судом вище, керуючись умовами договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було визначено розмір завданої страхувальнику шкоди на підставі рахунку-фактури №С-00048329 від 22.04.2014р. та акту виконаних робіт №ТО14-05661 від 19.05.2014р., що в повному обсязі відповідає умовам п.16.1.1 вказаного вище договору страхування.

Слід також зазначити, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Тотожна правова позиція вбачається у постанові від 21.01.2014р. Вищого господарського суду України по справі №910/11450/13.

За таких обставин, твердження відповідача про наявність в останнього обов'язку відшкодувати належним чином оцінену саме суб'єктом оціночної діяльності шкоду судом до уваги не приймаються як необґрунтовані та позбавлені належного доказового обґрунтування.

Одночасно, з представлених відповідачем до матеріалів справи документів, а саме з додатку до страхової справи №02838_00796_14 від 28.08.2014р., вбачається, що при визначенні Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» враховувався коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номер AA 9434 MB, який за розрахунком відповідача становив 0,1796.

Господарський суд зазначає, що порядок визначення вказаного коефіцієнту визначається у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яку затверджено Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003р. Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України.

Відповідно до п.7.38 зазначеного нормативно-правового акту значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів; 3 роки - для вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо колісний транспортний засіб експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо колісний транспортний засіб експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 (автомобіль легковий, експлуатувався в режимі таксі, що передбачає надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку).

Судом було встановлено, що на підставі договору №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011р. та додатку №1 від 29.12.2012р. до вказаного правочину було застраховано майнові інтереси власника транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номер AA 9434 MB, 2012р. року випуску, а отже станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди та визначення розміру шкоди, вказаному транспортному засобу не було і 3 років, що фактично свідчить про нульовий розмір коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що автомобіль Volrswagen Golf, реєстраційний номер AA 9434 MB експлуатувався в умовах, які виключають можливість застосування приписів п.3.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (зокрема, використання транспортного засобу в якості таксі, наявність корозійних руйнувань або деформацій), та документів, що вказували б на невірне визначення позивачем розміру завданої під час дорожньо-транспортної пригоди 18.04.2014р. шкоди, відповідачем до матеріалів справи не представлено.

Отже, за висновками суду, розрахунок відповідачем суми страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов повністю доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 2 250,73 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 2 250,73 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м.Київ, Подільський район, вул.Фрунзе, буд.40, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м.Київ, Солом'янський район, вул.Федорова Івана, буд.32 літ.А, ) страхове відшкодування в сумі 2 250,73 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 08.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 09.04.2015р.

Суддя М.О. Любченко