РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/2680/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД»

до Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг»

про стягнення 52 152,83 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Пінчук-Ніколайчук Ю.В. за дов.;

Від відповідача Мариношенко К.А. за дов.;

Від третьої особи не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 3% річних в сумі 8 382,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 43 770,27 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007р. (далі - Договір) Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю, Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості Відповідача. За наслідками розгляду позовних вимог, господарським судом 10.12.2013р. було винесено рішення по справі №910/9552/13, яким стягнуто з Відповідача 172 568,28 грн. основного боргу, 9 002,63 грн. пені, 2 132,78 грн. 3% річних, 170,76 грн. інфляційних втрат. При цьому, розрахунок, що був застосований судом при винесенні рішення, був здійснений по 13.05.2013р.

Проте, враховуючи, що Відповідачем рішення господарського суду у справі №910/9552/13 від 10.12.2013р. було виконано лише 26.12.2014р., Позивач, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 14.05.2013р. до 25.12.2014р.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позовна заява підписана особою Пінчук-Ніколайчук Ю.В., однак, документи які належним чином підтверджували б посадове керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» на видачу, зокрема, довіреностей, матеріали справи не містять.

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (з урахуванням уточнень до відзиву від 19.03.2015р.) зазначила, що рішення суду по справі №910/9552/13 Відповідачем було виконано 18.08.2014р., а відтак розрахунок інфляційних нарахувань та процентів річних від простроченої суми, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, слід проводити до 17.08.2014р.

За проведеним контр розрахунком Відповідача інфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню з останнього в сумі 29 587,66 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2015р. порушено провадження у справі №910/2680/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг».

На призначене судове засідання 02.04.2015р. представник Третьої особи не з'явився, хоча про дату та час його проведення повідомлений належним чином. З приводу неявки вказаного учасника судового процесу, господарський суд зазначає наступне.

У п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. зазначено, що у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Враховуючи, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» був присутнім у попередньому судовому засіданні 10.03.2015р., що підтверджується, зокрема, протоколом судового засідання та розпискою, за висновками суду, останнього належним чином було повідомлено про дату та час проведення наступного судового засідання, тобто 02.04.2015р.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (Лізингодавець) та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (Лізингоодержувач) було укладено Договір, відповідно до п. 1.1 якого Лізингодавець зобов'язався придбати в свою власність техніку в відповідності з встановленою Лізингоодержувачем специфікацією Продавця.

Згідно того ж пункту Договору предметом лізингу є Телескопічний навантажувач 541-70 (одна одиниця), № шасі буде встановлено в Акті приймання-передачі майна, рік випуску 2007 рік.

Відповідно до п.2.3 вказаного вище правочину вартість майна, що передається Лізингодавцем Лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 81 691 «у.о», в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 13 615,17 «у.о», виражена в гривнях України.

Додатком №1 від 15.05.2007р. до Договору сторони погодили графік внесення платежів.

30.07.2009р. між сторонами було укладено додаткову угоду №834/05/2007/R до Договору, яким сторони, зокрема, додаток №1 - графік внесення платежів виклали в іншій редакції.

В зв'язку з тим, що Відповідач в обумовлений договором фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007р. та додатком №1 строк належним чином не виконав свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів (період оплати лізингових платежі з 60 по 69), тобто за період з 28.06.2012р. по 13.05.2013р. в сумі 172 568,28 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за лізинговими платежами, неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2014р. по справі №910/9552/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» задоволено повністю та стягнуто з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за лізинговими платежами в сумі 172 568,28 грн., пеню в розмірі 9 002,63 грн., 3% річних в сумі 2 132,78 грн., а також 170,76 грн. інфляційних втрат.

Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції у справі №910/9552/13 встановлено наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» лізингових платежів за період з 28.06.2012р. по 13.05.2013р. у розмірі 172 568,28 грн. на підставі договору фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007р.

Спір у розглядуваній справі виник у зв'язку із несвоєчасним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по сплаті лізингових платежів.

Як слідує з матеріалів справи, Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат у розмірі 43 770,27 грн. та 3% річних у розмірі 8 382,56 грн. за прострочення сплати лізингових платежів в сумі 172 568,28 грн., нарахованих за період з 14.05.2013р. по 25.12.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявність грошового зобов'язання Відповідача, що виникло за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007р. по сплаті лізингових платежів за період з 28.06.2012р. по 13.05.2013р. в сумі 172 568,28 грн. підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 10.12.2013р. по справі №910/9552/13.

Частиною 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України (п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Таким чином, обставини, встановлені в рішенні господарського суду міста Києва від 10.12.2013р. по справі №910/9552/13, мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Правомірність стягнення 3% річних та інфляційних втрат після стягнення основного боргу за окремим судовим рішенням підтверджується п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/249 від 15.03.2011р. з посиланням на постанову Верховного Суду України у справі №10/25 від 20.01.2011р.

30.09.2014р. господарським судом було винесено ухвалу по справі №910/9552/13, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» про заміну стягувача, як сторони виконавчого провадження на її правонаступника було задоволено та вирішено здійснити заміну Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд».

05.12.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» укладено договір уступки права вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) №225/11-2013, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передало, а Позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язання, яке виникло на підставі договору фінансового лізингу №834/05/2007 від 15.05.2007р.

Пунктом 1.2 договору №225/11-2013 від 05.12.2013р. передбачено, що по даному правочину Позивач набуває всіх прав та зобов'язань, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» по відношенню до боржника (Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю), а саме, право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань по договору лізингу, в тому числі: сплати лізингових платежів, пені, штрафу, викупної вартості, інших платежів, що належать до сплати на підставі умов договору лізингу та законодавства України.

У п.2.2 зазначеного вище правочину передбачено, що кредитор письмово повідомляє боржника про уступку права вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, 09.12.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» повідомило боржника про уступку права вимоги за договором фінансового лізингу № 834/05/2007 від 15.05.2007р. новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд».

Відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень про вручення поштових відправлень за №392, №899 вказане повідомлення Відповідачем було отримано 13.01.2014р. та 14.01.2014р. (за різними адресами).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 Цивільного кодексу України).

З аналізу наведених норм слідує, що, за загальним правилом, відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов'язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов'язанні, а не заміна сторони в договорі.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне грошове зобов'язання Відповідача у розмірі 172 568,28 грн. (з 28.06.2012р по 13.05.2013р.) було зараховано на рахунок Позивача лише 26.12.2014р.

Заперечуючи проти позову, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (з урахуванням уточнень до відзиву від 19.03.2015р.) зазначила, що рішення суду по справі №910/9552/13 Відповідачем було виконано 18.08.2014р., а відтак розрахунок інфляційних нарахувань та процентів річних від простроченої суми, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, слід проводити до 17.08.2014р.

Однак, суд, твердження Відповідача вважає помилковими в силу наступного.

Частинами 1, 3 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Водночас, як вже зазначалось, лише 26.12.2014р. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» були зараховані кошти у рахунок сплати боргу згідно наказу №910/9552/13.

У п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України по справі №910/25277/13 від 13.08.2014р.

Відтак, твердження Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю є безпідставними.

Як встановлено судом, заборгованість у розмірі 172 568,28 грн., яку було стягнуто за рішенням суду у справі № 910/9552/13 є грошовим зобов'язанням за договором та на яку в силу ст.625 Цивільного кодексу України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

Наразі, Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат в сумі 43 770,27 грн. та 3% річних в розмірі 8 382,56 грн., розрахованих за період з 14.05.2013р. по 25.12.2014р.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд дійшов висновку, що останні є арифметично вірним, а тому вимога Позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 43 770,27 грн. та 3% річних у розмірі 8 382,56 грн. підлягає задоволенню.

Заперечення Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що позовна заява підписана особою Пінчук-Ніколайчук Ю.В., однак, документи які належним чином підтверджували б посадове керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» на видачу, зокрема, довіреностей, матеріали справи не містять, судом вважаються необґрунтованими в силу такого.

Згідно із ч.2 ст.80 Цивільного кодексу України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Статтею 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За приписами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вносяться відомості щодо керівника юридичної особи

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» є Кицишин Д.П. (без обмежень).

Відтак, за виносками суду позовну заяву від імені Позивача підписано повноважною особою, а тому, твердження Відповідача є хибними.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фірми «Т.М.М.»- Товариства з обмеженою відповідальністю (03146, м.Київ, вул.Чаадаєва, 2-Б; ідентифікаційний код 14073675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» (01042, м.Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402, ідентифікаційний код 38952030) 3% річних у розмірі 8 382 (вісім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 56 коп. та інфляційні втрати у сумі 43 770 (сорок три тисячі сімсот сімдесят) грн.27 коп., а також судовий збір у розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.

Наказ видати відповідно до ст.. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.04.2015р.

Суддя І.І.Борисенко