КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа№ 910/23303/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Хрипуна О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Жук-Шахрай - предст. за довір. № 04-9/06 від 14.01.2015

від відповідача: Кошель І.М. - предст. за довір. № 20 від 10.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Завод "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 у справі № 910/23303/14 (судя Борисенко І.І.)

за позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал"

до Державного підприємства Завод "Арсенал"

про стягнення 1 653 268, 25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 по справі № 910/23303/14 позовні вимоги Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" задоволено частково, а саме присуджено до стягнення з Державного підприємства завод "Арсенал" на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" заборгованість за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 в розмірі 1 598 241 грн. 28 коп. та судовий збір в розмірі 31 978 грн. 45 коп. В решті частині позову провадження у справі припинено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи, з урахуванням платіжного доручення № 2056 від 15.01.2015, наданого в процесі розгляду справи відповідачем, свідчать, що сума заборгованості відповідача за вказаним договором складає 1 598 241, 28 грн. Так, факт наявності боргу у відповідача за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 в розмірі 1 598 241, 28 грн. суду належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем визнаний, і тому місцевий господарський суд прийшов до висновку, що вказана сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Також, враховуючи, що відповідач сплатив частину боргу за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 в сумі 55 026, 97 грн., про що не заперечує позивач, тобто між сторонами в частині боргу у сумі 55 026, 97 грн., відсутній предмет спору, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що провадження у цій частині спору слід припинити на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 по справі № 910/23303/14 змінити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення у справі № 910/23303/14 місцевим господарським судом було прийняте з неповним з'ясуванням обставин та невірним застосуванням норм права, що мають значення для справи. Так, апелянт зазначає, що під час подання позову сума заборгованості за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 за період з 31.07.2012 по 31.08.2014 становила 1 653 268.25 грн. Разом з тим, як зазначає відповідач, під час розгляду справи № 910/23303/14 в суді першої інстанції, Державним підприємством Завод "Арсенал" було перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 40 971,33 грн. та 55 026,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1592 від 26.11.2014 та № 2056 від 15.01.2015 відповідно. Проте, місцевим господарським судом при винесенні рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 не було враховано платіжне доручення № 1592 від 26.11.2014 на суму 40 971,33 грн. Також, апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправомірно взято до уваги акт звірки взаєморозрахунків за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012, оскільки період заборгованості, що вказаний в наведеному акті не відповідає періоду заборгованості, що вказаний у позовній заяві.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства Завод "Арсенал" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015, справу № 910/23303/14 призначено судді - доповідачу Станіку С.Р., а для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 10.03.2015, у зв'язку із перебуванням судді Власова Ю.Л. на лікарняному, справу № 910/23303/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 справу № 910/23303/14 прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О. Розгляд справи № 910/23303/14 призначено на 01.04.2015 об 11 год. 30 хв.

В судовому засіданні 01.04.2015 представник апелянта підтримав, доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 змінити, зменшивши розмір боргу за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 на суму 40 971,33 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 01.04.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги, з урахуванням поданого через відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив про те, що сплачена відповідачем згідно платіжного доручення № 1592 від 26.11.2014 сума заборгованості в розмірі 40 971,33 грн., була зарахована Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" як поточна оплата використаної електроенергії по діючому договору. Враховуючи наведене, позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни - відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути змінено, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 24 .07.2012 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1/23-107-12 про відшкодування витрат за використану електричну енергію (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, відповідач зобов'язався відшкодувати позивачу електричну енергію (по ІІІ категорії надійності споживачів, згідно "Правил улаштування електроустановок" в приміщеннях, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, Бутлерова, 3 та вказані в додатку № 1 до договору.

Згідно п. 3.1. договору, кількість використаної електроенергії визначається згідно показань лічильників та розрахунковим методом згідно Схеми розрахунку електроенергії, яка споживається Відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, вул. Бутлерова, 3. Кількість електричної енергії вказується в актах приймання-передавання енергоресурсів, що складаються представниками сторін.

Відповідно до п. 3.3. договору, відшкодування витрат за використану електричну енергію Відповідач здійснює до 20-го числа кожного місяця, що передує місяцю забезпечення Позивачем електроенергією у розмірі 100% вартості забезпечення Позивачем електроенергією за результатами попереднього місяця. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 15 календарних днів наступного місяця на підставі Актів приймання-передавання енергоресурсів і виставлених рахунків.

Відповідно до актів приймання-передавання енергоресурсів за період з 31.07.2012 по 31.08.2014, підписаних представниками сторін та скріплених печатками юридичних осіб, без будь-яких претензій та зауважень, позивач належним чином виконав свої зобов'язання, передбачені договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012.

Також, на підставі актів приймання-передавання енергоресурсів за період з 31.07.2012 по 31.08.2014, підписаних представниками сторін та скріплених печатками юридичних осіб, позивачем було сформовано до оплати відповідачу рахунки - фактури, копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо відшкодування витрат за використану електричну енергію належним чином не виконав, у зв'язку з чим у Державного підприємства Завод "Арсенал" перед Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" виникла заборгованість в сумі 1 653 268, 25 грн., внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з 31.07.2012 по 31.08.2014 в сумі 1 653 268, 25 грн.

Також, судом першої інстанції встановлено, що наявність заборгованості у відповідача перед позивачем підтверджується і актом звірки взаєморозрахунків за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012, що підписаний сторонами станом на 01.01.2015.

Разом з тим, під час провадження у справі № 910/23303/14 відповідачем було частково оплачено суму заборгованості в розмірі 55 026,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2056 від 15.01.2015.

З урахуванням вищенаведених обставин, враховуючи, що факт наявності боргу у відповідача за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 за період з 31.07.2012 по 31.08.2014 суду належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем визнаний, а також часткову оплату відповідачем боргу на суму 55 026,97 грн. згідно платіжного доручення № 2056 від 15.01.2015, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову частково на суму 1 598 241, 28 грн., в решті позовних вимог провадження у справі припинено.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується і вважає його таким, що зроблений з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також таким, що не відповідає обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для неналежного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України,боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Дослідивши матеріали справи № 910/23303/14, судом апеляційної інстанції було встановлено, що під час розгляду справи в Господарському суді міста Києва, відповідачем також було перераховано на розрахунковий рахунок суму заборгованості в розмірі 40 971,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1592 від 26.11.2014.

Разом з тим, вказані обставини місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного судового рішення до уваги прийняті не були.

Так, при дослідженні платіжного доручення № 1592 від 26.11.2014 на суму 40 971,33 грн., колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що в графі вказаного розрахункового документа «Призначення платежу» зазначено: «за електроенергію 06.14. рах. 9304/6 від 01.06.2014», тобто вказані кошти були перераховані відповідачем позивачу в рахунок оплати електроенергії за червень 2014 року, що входить до заявленого позивачем спірного періоду з 31.07.2012 по 31.08.2014.

Крім того, судом апеляційної інстанції було досліджено наявний в матеріалах справи рахунок-фактуру № 9304/6 на суму 40 971,33 грн., що виставлений позивачем відповідачу згідно договору № 1/23-107-12 від 24.07.2012 на відшкодування використаної електроенергії та зазначений у наведеному платіжному дорученні.

Таким чином, вищенаведені обставини спростовують доводи позивача про те, що грошові кошти в сумі 40 971,33 грн. були правомірно зараховані Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" як поточна оплата відповідачем використаної електроенергії по діючому договору.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що платіжне доручення № 1592 від 26.11.2014 на суму 40 971,33 грн. було подано відповідачем до матеріалів справи через канцелярію Господарського суду міста Києва під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме 01.12.2014, а тому на момент винесення оскаржуваного рішення мало б бути враховано під час визначення загальної суми заборгованості за спірний період, виходячи з зазначеного в ньому призначенні платежу.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сума боргу відповідача перед позивачем під час розгляду справи в місцевому господарському суді за заявлений спірний період з 31.07.2012 по 31.08.2014 зменшилася на суму 95 998,30 грн., з урахуванням платіжного доручення № 1592 від 26.11.2014 на суму 40 971,33 грн. та платіжного доручення № 2056 від 15.01.2015 на суму 55 026,97 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, проте сума задоволених вимог за період з 31.07.2012 по 31.08.2014 становить 1 557 269,95 грн. (1 653 268, 25 грн. (сума боргу за спірний період)- 95 998,30 грн. (оплата: 40 971,33 грн. + 55 026,97 грн.), у зв'язку з чим провадження у справі підлягає припиненню в порядку п.1-1 ч. 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення боргу за договором № 1/23-107-12 від 24.07.2012 на суму 95 998,30 грн.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга Державного підприємства Завод «Арсенал» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми заборгованості, з присудженням до стягнення з відповідача на користь позивача 1 557 269,95 грн. заборгованості, а також в частині суми заборгованості щодо якої провадження у справі має бути припиненим на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України , визначивши її в сумі 95 998,30 грн.

Крім того, рішення суду першої інстанції підлягає зміні і в частині присудженого до стягнення розміру судового збору, оскільки судовий збір за подачу позову в сумі 33 065,72 грн., у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, у зв'язку з тим, що часткове погашення заборгованості за спірний період було здійснено відповідачем вже після порушення провадження у справі.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом апеляційної інстанції на позивача і підлягає стягненню на користь відповідача у повному обсязі у звязку з задоволенням апеляційної скарги останнього.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Завод «Арсенал» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 у справі № 910/23303/14 - задовольнити.

2. Частини 2 та 4 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 у справі № 910/23303/14 - змінити, виклавши в такій редакції:

«Стягнути з Державного підприємства завод «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; Код: 14310520) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; Код:14307357) заборгованість за договором №1/23-107-12 від 24.07.2012р. в розмірі 1 557 269 (один мільйон п'ятсот п'ятдесят сім тисяч двісті шістдесят дев'ять) грн. 95 коп. та судовий збір в розмірі 33 065 (тридцять три тисячі шістдесят п'ять) грн. 72 коп.

Провадження у справі № 910/23303/14 в частині стягнення заборгованості в сумі 95 998 (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 30 коп. припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.».

3. Стягнути з Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; Код:14307357) на користь Державного підприємства завод «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; Код: 14310520) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 910/23303/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

О.О. Хрипун