РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/1041/15-г

За позовом Фізичної особи-підприємця Савчук Георгія Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Інвест"

про стягнення 239 004,50 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Кузьмич Я.В. - довіреність б/н від 10.02.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Савчук Георгій Володимирович звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор-Інвест» про стягнення 239 004,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення , згідно умов Договору №01/10/13 оренди приміщення від 28.10.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 239 004,50 грн. - неустойки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 18.02.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2015 року розгляд справи відкладено на 17.03.2015 року.

16.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 17.03.2015 року представник відповідача з'явився.

В судове засідання, призначене на 17.03.2015 року представник позивача не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, а також враховуючи клопотання представника позивача, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 25.03.2015 року

В судове засідання 25.03.2015 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду надсилались на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.03.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд їх задоволені відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 25.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 року між фізичною особою-підприємцем Савчук Георгієм Володимировичем (далі по тексту - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Навігатор-Інвест» (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено договір №01/10/13 оренди приміщення, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення №1 (групи приміщень №7), площею 49,9 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 119 (літера А) з метою розміщення офісу для здійснення статутної діяльності орендаря.

Факт передачі позивачем та отримання відповідачем приміщення підтверджується актом прийому-передачі приміщення по вул. Саксаганського, 119 в м. Києві від 28.10.2003 року.

Згідно п.6.3. договору, даний договір може бути розірваний сторонами в односторонньому порядку з обов'язковим повідомленням іншої сторони не менше, ніж за місяць.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом вих. № 2703/1 від 27.03.2014 року звертався до позивача з повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку.

Факт розірвання договору оренди № 01/10/13 від 28.10.2013 року в односторонньому порядку за ініціативи орендаря з 01.05.2014 року у відповідності до п. 6.3 вказаного договору встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014 року у справі № 910/7413/14.

26.12.2014 року відповідачем повернуто позивачу орендоване приміщення, що підтверджується підписаним між сторонами 26.12.2014 року Актом прийому-передачі приміщення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач затримав повернення орендованого приміщення за актом прийому-передачі та продовжував ним користуватися, в зв'язку з чим позивач керуючись ч. 2 ст. 785 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 239 004,50 грн. неустойки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК Україна, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд звертає увагу на те, що для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережностів) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, а також для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав (аналогічно правової позиції притримується Верховний Суду України у своїх постановах: №927/1215/13 від 02.09.2014 року та №5015/4879/12 від 19.08.2014 року)

Як вбачається з матеріалів справи відносин, що склалися між сторонами Договору оренди №01/10/13 від 28.10.2013, затримка передачі орендованого приміщення з оренди, відбулася не з вини орендаря, а з вини орендодавця.

Так, Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 30.09.2014 року у справі №910/7413/14 встановлено, що Договір оренди №01/10/13 від 28.10.2013 року є розірваним в односторонньому порядку за ініціативи орендаря з 01.05.2014 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору, приміщення повертається орендодавцю на підставі положень цього Договору протягом 5 календарних днів з моменту закінчення строку дії цього Договору.

Враховуючи, що Договір оренди був припинений в односторонньому порядку на підставі заяви орендаря, дата припинення Договору визначалася моментом направлення і отримання даного повідомлення орендодавцем (п. 6.3. Договору). Зважаючи на це, орендар разом із повідменням про припинення Договору оренди направив орендодавцю для підписання Акт повернення приміщення, підписаний зі свого боку з відкритою датою підписання орендодавцем, повідомляючи про готовність передачі орендованого майн.

З врахуванням вищевикладеного та наявних в матеріалах справи документів суд дійшов до висновку, що з 01.05.2014 року до 26.12.2014 року відповідач утримував орендоване приміщення, проте, у цей період з боку Відповідача вчинялися дії для передачі приміщення з оренди, а також щодо підписання Акту повернення приміщення, а позивач ухилявся від приймання вказаного приміщення .

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 03.04.2015 року.