ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Справа № 915/426/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Управління з питань майна комунальної власності Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001 ()

за позовом Підприємства комунальної власності області "Фармація", вул. Миколаївська, 16, м. Миколаїв, 54018 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця Сивобородько Сергія Івановича, вул. Фрунзе, 58, кв. 103, м. Миколаїв, 54055 (ідентифікаційний код )

про стягнення заборгованості за договором оренди № 25 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області від 18.10.2013 року у сумі 22 675, 59 грн., в тому числі: 13 765, 92 грн. - заборгованості по орендній платі; 2 413, 88 грн. - заборгованості по компенсації витрат з податку на землю; 1 437, 93 грн. - заборгованості по компенсації витрат вартості комунальних послуг; 2 753, 18 грн. - штрафу; 1 392, 75 грн. - інфляції; 146, 16 грн. - 3 % річних; 765, 77 грн. - пені.

за участю представників сторін:

від позивача Управління з питань майна комунальної власності Миколаївської обласної державної адміністрації: Панкул Інна Вікторівна, довіреність № 89/02-7/64-15 від 23.02.2015 року;

від позивача Підприємства комунальної власності області "Фармація": Рознін Володимир Андрійович, довіреність від 20.06.2013 року.

від відповідача: представник не з'явився.

До господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Управління з питань майна комунальної власності Миколаївської обласної державної адміністрації та Підприємства комунальної власності області «Фармація» до відповідача Фізичної особи-підприємця Сивобородько Сергія Івановича про стягнення заборгованості за договором оренди № 25 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області від 18.10.2013 року у сумі 22 675, 59 грн., в тому числі: 13 765, 92 грн. - заборгованості по орендній платі; 2 413, 88 грн. - заборгованості по компенсації витрат з податку на землю; 1 437, 93 грн. - заборгованості по компенсації витрат вартості комунальних послуг; 2 753, 18 грн. - штрафу; 1 392, 75 грн. - інфляції; 146, 16 грн. - 3 % річних; 765, 77 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.03.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 14.04.2015 року.

В судовому засіданні 14.04.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представники позивачів в судовому засіданні 14.04.2015 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

18.10.2013 року між Управлінням з питань майна комунальної власності Миколаївської обласної державної адміністрації (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сивобородько Сергієм Івановичем (орендар) було укладено Договір оренди № 25 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області: частину нежитлового приміщення (майно) площею 163, 90 кв.м., розміщене за адресою: місто Миколаїв, вул. 295 Стрілецької дивізії, 79, на 1-му поверсі 1-поверхової будівлі (літера Д, приміщення №26), що перебуває на балансі ПКВО «Фармація» (балансоутримувач).

18.10.2013 року позивачі передали майно відповідачу, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

31.12.2014 року позивачі прийняли майно від відповідача, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

В порушення законодавства та умов договору відповідач свої зобов'язання щодо сплати орендної плати, компенсації витрат з податку на землю та компенсації витрат вартості комунальних послуг належним чином не виконував.

За період з червня по грудень 2014 року заборгованість відповідача з орендної плати становить 13 765, 92 грн., заборгованість по компенсації витрат з податку на землю становить 2 413, 88 грн.; заборгованість по компенсації витрат вартості комунальних послуг становить 1 437, 93 грн.

У зв'язку з порушенням умов договору оренди відповідачу нараховано 2 753, 18 грн. - штрафу; 1 392, 75 грн. - інфляції; 146, 16 грн. - 3 % річних; 765, 77 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ст. 526, 530, 610, 625, 762 ЦК України, ст. 232 ГК України, ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умовами договору оренди.

Відповідач в судове засідання 14.04.2015 року не з'явився, повноважного представника не направив.

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 23.03.2015 року про порушення провадження у справі, надіслана на адресу відповідача Фізичної особи-підприємця Сивобородько Сергія Івановича, вул. Фрунзе, 58, кв. 103, м. Миколаїв, 54055, повернута до суду поштовою установою із відміткою причини повернення «за закінченням строку зберігання» (арк. 56-58).

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 23.03.2015 року надіслана на правильну адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві та у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (арк. 50-51).

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами від 10.07.2014 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судового засідання.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з останніми змінами від 10.07.14 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

18.10.2013 року між Управлінням з питань майна комунальної власності Миколаївської обласної державної адміністрації (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сивобородько Сергієм Івановичем (орендар) було укладено Договір оренди № 25 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області (далі - Договір) (арк. 14-16).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області: частину нежитлового приміщення (майно) площею 163, 90 кв.м., розміщене за адресою: місто Миколаїв, вул. 295 Стрілецької дивізії, 79, на 1-му поверсі 1-поверхової будівлі (літера Д, приміщення №26), що перебуває на балансі ПКВО «Фармація» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30 червня 2013 року і становить за незалежною оцінкою 111 000, 00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 18.10.2013 року по 17.09.2016 року включно.

Даний договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення складу будівельних матеріалів.

Відповідно до п. 1.3 Договору стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком Орендодавця і Орендаря.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном з моменту підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 2.2 Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишаються територіальні громади сіл, селищ, міст Миколаївської області, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до абз. 1, 4 п. 2.4 Договору у разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю протягом 3-х робочих днів з моменту припинення дії договору. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі розділу 5 Порядку оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, затвердженого рішенням Миколаївської обласної ради від 23.09.2011 року № 4 (далі - Методика розрахунку) зі змінами та доповненнями і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2013 року - 1387, 50 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2013 року визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць - червень 2013 року - на індекси інфляції за липень, серпень, вересень, жовтень 2013 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору оренда плата за кожний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Якщо індекс інфляції менший ніж 1, то за такий період приймається індекс інфляції рівний 1.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується Балансоутримувачу у повному обсязі щомісяця не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця. Балансоутримувач самостійно, у триденний термін після отримання орендної плати від Орендаря, перераховує до обласного бюджету 50 відсотків орендних платежів.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до обласного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.8 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менш як три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості.

Штраф стягується до обласного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні визначеному п. 3.6 Договору.

Відповідно до п. 3.11. Договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує оренду плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно.

Відповідно до п. 3.12 Договору у зв'язку з тим, що 100 відсотків орендної плати надходить на рахунок балансоутримувача, орендодавець уповноважує балансоутримувача здійснювати контроль за повнотою і своєчасним надходженням орендної плати та, за необхідності, нарахування надходження штрафних санкцій.

Відповідно до п. 5.3. Договору орендар зобов'язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати оренду плату.

Відповідно до п. 5.12. Договору орендар зобов'язаний укласти з балансоутримувачем розрахунки та щомісяця до 25 числа компенсувати балансоутримувачу витрати з податку на землю, на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю згідно з розрахунками та виставленими рахунками.

До Договору сторонами було підписано та скріплено печатками Розрахунок податку на землю та комунальні послуги (арк. 18).

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно, що є предметом Договору оренди, про що між орендодавцем, балансоутримувачем та орендарем складено Акт приймання-передачі нерухомого майна від 18.12.2013 року, який підписано та скріплено печатками сторін (арк. 21).

31.12.2014 року орендодавець прийняв, а орендар передав нерухоме майно, що є предметом Договору оренди, про що між орендодавцем, балансоутримувачем та орендарем складено Акт приймання-передачі нерухомого майна від 31.12.2014 року, який підписано та скріплено печатками сторін (арк. 22).

Відповідачем не проведено оплату за оренду майном за період з червня 2014 року по грудень 2014 року включно.

Заборгованість відповідача за період з червня 2014 року по грудень 2014 року становить 17 617, 73 грн., в тому числі: 13 765, 92 грн. - заборгованість по орендній платі; 2 413, 88 грн. - заборгованість по компенсації витрат з податку на землю; 1 437, 93 грн. - заборгованість по компенсації витрат вартості комунальних послуг. Детальний розрахунок суми заборгованості міститься у матеріалах справи (арк. 8-9).

Позивачем ПКВО «Фармація» направлялась на адресу відповідача лист-вимога про оплату заборгованості разом з розрахунками, рахунками та актами виконаних робіт (арк. 23-27, 30-47). Факт направлення вказаного листа-вимоги разом з додатками підтверджується наявними у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа та поштовою квитанцією (арк. 28-29). Доказів направлення відповідачем відповіді на лист-вимогу суду не подано.

Судом також враховано, що в Акті приймання-передачі нерухомого майна від 31.12.2014 року, який підписано орендодавцем, балансоутримувачем та орендарем, також зазначено, що станом на 01.01.2015 року заборгованість по орендній платі складає 13 765, 92 грн., відшкодування податку на землю складає 2 413, 88 грн., відшкодування комунальних послуг складає 1 437, 93 грн. (арк. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вищевказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача за договором оренди нерухомого майна за період з червня 2014 року по грудень 2014 року 13 765, 92 грн. - заборгованості по орендній платі; 2 413, 88 грн. - заборгованості по компенсації витрат з податку на землю; 1 437, 93 грн. - заборгованості по компенсації витрат вартості комунальних послуг. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 765, 77 грн. - пені та 2 753, 18 грн. - штрафу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до обласного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем здійснено нарахування пені за період прострочення з 21.08.2014 року по 21.02.2015 року по кожному окремому зобов'язанню. Розгорнутий розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 10).

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення платежів з орендної плати за червень-грудень 2014 року. Нарахування пені здійснено позивачем за період з 21.08.2014 року по 21.02.2015 року. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, та в межах шестимісячного строку. Період нарахування визначено позивачем правильно. Розмір пені, нарахований та заявлений до стягнення позивачем, становить 765, 77 грн. Перевіривши розрахунок за допомогою Бази «Законодавство», судом встановлено, що за прострочення платежів з орендної плати розмір пені за період з 21.08.2014 року по 21.02.2015 року становить 801, 09 грн. (арк. 62-64). Враховуючи вищевикладене, не виходячи за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України), суд дійшов висновку про необхідність стягнення пені в розмірі, заявленому позивачем. Отже, нарахування пені в сумі 765, 77 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Судом також враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.12 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 13.12.11 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Відповідальність за порушення строків виконання зобов'язання у формі пені та штрафу прямо передбачена ст. 231 ГК України.

Відповідно до п. 3.8 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менш як три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості.

Штраф стягується до обласного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні визначеному п. 3.6 Договору.

Позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 20 % від суми боргу, що становить 2 753, 18 грн. (20 % х 13 765, 92 грн.), оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання щодо сплати орендних платежів більше, ніж 6 місяців. Розгорнутий розрахунок штрафу наявний в матеріалах справи (арк. 13).

Судом перевірено та встановлено, що розрахунок штрафу в сумі 2 753, 18 грн. здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору та положень норм чинного законодавства. Отже, вимога про стягнення штрафу в сумі 2 753, 18 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 146, 16 грн. та 1 392, 75 грн. - індексу інфляції, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 146, 16 грн. - три проценти річних за прострочення платежів з орендної плати за червень-грудень 2014 року. Нарахування 3 % річних здійснено позивачем за період з 21.06.2014 року по 24.02.2015 року.

Розрахунок 3 % річних у сумі 146, 16 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 11). Отже, три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, не є санкціями, а відтак три проценти річних правомірно нараховані позивачем та підлягають стягненню. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Судом також враховано наступне.

Позивачем нараховано відповідачу 1 392, 75 грн. - індексу інфляції за прострочення платежів з орендної плати за червень-грудень 2014 року. Нарахування індексу інфляції здійснено позивачем за період з червня 2014 року по січень 2015 року. Як вбачається з детального розрахунку, позивач здійснював нарахування індексу інфляції й в тих місяцях, в яких мала відбутись оплата. Наприклад, за прострочення оплати орендної плати за червень 2014 року, позивачем здійснено нарахування індексу інфляції, починаючи з червня 2014 року по січень 2015 року. По іншим місяцям алгоритм розрахунку аналогічний (арк. 12).

Однак, відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується Балансоутримувачу у повному обсязі щомісяця не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно нараховано індекс інфляції із врахуванням тих місяців, в яких мала бути здійснена оплата. За таких обставин, судом здійснено перерахунок розміру індексу інфляції відповідно до приписів норм законодавства за допомогою Бази «Законодавства».

Індекс інфляції становив:

Липень 2014 року 100, 40 %

Серпень 2014 року 100, 80 %

Вересень 2014 року 102, 90 %

Жовтень 2014 року 102, 40 %

Листопад 2014 року 101, 90 %

Грудень 2014 року 103, 00 %

Січень 2015 року 103, 10 %.

- орендна плата за червень 2014 року - 1 565, 08 грн. (строк оплати до 20.06.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за період з липня 2014 року по січень 2015 року становить 240, 91 грн.

- орендна плата за липень 2014 року - 1 571, 34 грн. (строк оплати до 20.07.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за період з серпня 2014 року по січень 2015 року становить 234, 65 грн.

- орендна плата за серпень 2014 року - 1 583, 92 грн. (строк оплати до 20.08.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за період з вересня 2014 року по січень 2015 року становить 222, 08 грн.

- орендна плата за вересень 2014 року - 1 629, 86 грн. (строк оплати до 20.09.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за період з жовтня 2014 року по січень 2015 року становить 176, 15 грн.

- орендна плата за жовтень 2014 року - 1 668, 98 грн. (строк оплати до 20.10.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за період з листопада 2014 року по січень 2015 року становить 137, 03 грн.

- орендна плата за листопад 2014 року - 1 700, 70 грн. (строк оплати до 20.11.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за період з грудня 2014 року по січень 2015 року становить 105, 32 грн.

- орендна плата за грудень 2014 року - 1 751, 72 грн. (строк оплати до 20.12.2014 року). Сума збільшення внаслідок інфляційних процесів за січень 2015 року становить 54, 30 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції в розмірі 1 170, 44 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню. В решті стягнення інфляційних втрат в сумі 222, 31 грн. слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року становить 1 218 грн.

За таких обставин в спірному випадку судовий збір з позовної заяви має становити 1 827 грн.

Як вбачається з доданих до позовної заяви платіжних доручень № 14501 від 02.12.2014 року на суму 1 827, 00 грн. та № 14502 від 02.12.2014 року на суму 1 218 грн. (арк. 6-7), позивачем Підприємством комунальної власності області "Фармація" сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з Державного бюджету України суми судового збору в розмірі 1 218 грн. у зв'язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: судовий збір в сумі 1 809, 09 грн. слід відшкодувати позивачу Підприємству комунальної власності області "Фармація" з відповідача; судовий збір в сумі 17, 91 грн. слід покласти на позивача Підприємство комунальної власності області "Фармація".

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

частково задовольнити позов.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Сивобородько Сергія Івановича, вул. Фрунзе, 58, кв. 103, м. Миколаїв, 54055 (ідентифікаційний код ) на користь позивача Підприємства комунальної власності області "Фармація", вул. Миколаївська, 16, м. Миколаїв, 54018 (; п/р 4676 в ПАТ КБ «Приватбанк» м. Миколаєва, МФО 326610) заборгованості за договором оренди № 25 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області від 18.10.2013 року:

- 13 765, 92 грн. (тринадцять тисяч сімсот шістдесят п'ять грн. 92 коп.) - заборгованості по орендній платі;

- 2 413, 88 грн. (дві тисячі чотириста тринадцять грн. 88 коп.) - заборгованості по компенсації витрат з податку на землю;

- 1 437, 93 грн. (одна тисяча чотириста тридцять сім грн. 93 коп.) - заборгованості по компенсації витрат вартості комунальних послуг;

- 765, 77 грн. (сімсот шістдесят п'ять грн. 77 коп.) - пені;

- 2 753, 18 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят три грн. 18 коп.) - штрафу;

- 146, 16 грн. (сто сорок шість грн. 16 коп.) - 3 % річних;

- 1 170, 44 грн. (одна тисяча сто сімдесят грн. 44 коп.) - інфляції;

- 1 809, 09 грн. (одна тисяча вісімсот дев'ять грн. 09 коп.) - витрат по сплаті судового збору

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення 222, 31 грн. (двісті двадцять дві грн. 31 коп.) - інфляції.

Судовий збір в сумі 17, 91 грн. (сімнадцять грн. 91 коп.) покласти на позивача Підприємство комунальної власності області "Фармація" ().

Повернути позивачу Підприємству комунальної власності області "Фармація", вул. Миколаївська, 16, м. Миколаїв, 54018 () з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.), сплачений згідно платіжного доручення № 14502 від 02.12.2014 року, у зв'язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, про що видати ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 20.04.2015 року

Суддя Е.М. Олейняш