КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа№ Б8/056-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Шипка В.В.

при секретарі судового засідання Волошина З.В.

та представників:

від боржника: не з'явились;

від розпорядника майна: не з'явились;

від ПАТ КБ "Приватбанк": Муравський В.В. (дов. від 18.05.2013 №1450-О);

від ТОВ "Ефсин": Бойко Н.В. (за дов. від 15.10.2014);

від інших кредиторів: не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк")

на ухвалу господарського суду Київської області від 05.03.2015

у справі № Б8/056-12 (суддя Лутак Т.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефсин"

до Приватного підприємства "Ефф-Систем"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2015 у справі № Б8/056-12 було відхилено вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 05.03.2015 в частині відмови у задоволенні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн., прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву з кредиторськими вимогами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" в частині договору поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на те, що судом при її винесенні не взято до уваги відповідні твердження скаржника щодо належності та відповідності законодавству листа ПАТ КБ "Приватбанк", який був отриманий директором боржника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 у даній справі прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" на ухвалу господарського суду 05.03.2015 у даній справі та призначено її розгляд на 06.04.2015.

31.03.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПАТ КБ "Приватбанк" надійшли письмові пояснення по справі щодо апеляційної скарги, в яких останній просить суд скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 05.03.2015 в частині відмови у задоволенні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн., прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву з кредиторськими вимогами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" в частині договору поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.04.2015 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефсин", що прибула у судове засідання, не визнала апеляційної скарги і просила її відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосовуються норми цього Закону в редакції, що діяла до 19.01.2013 (далі по тексту - Закон).

Відповідно до ст. 5 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі ст. ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2012 порушено провадження у даній справі та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду Київської області від 25.06.2012 введено процедуру розпорядження майном боржника - Приватного підприємства "Ефф-Систем", призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ковезу Андрія Ігоровича, зобов'язано ініціюючого кредитора подати до офіційного друкованого органу України у десятиденний строк з дня отримання ухвали оголошення про порушення справи про банкрутство Приватного підприємства "Ефф-Систем", зобов'язано розпорядника майна боржника подати в строк до 03.09.2012 до господарського суду на затвердження реєстр вимог кредиторів, попереднє засідання суду призначено на 08.10.2012.

Публікація оголошення про порушення провадження у справі № Б8/056-12 про банкрутство Приватного підприємства "Ефф-Систем" здійснена в газеті "Урядовий кур'єр" від 31.07.2012 № 135 (4779).

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2014 у справі № Б8/056-12 (суддя Скутельник П.Ф.) затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, зокрема, визнано та включено до реєстру вимог кредиторів боржника - Приватного підприємства "Ефф-Систем" вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № KIF0SM016 від 19.07.2007 та кредитним договором № VLV845 від 15.06.2007, з урахуванням договору поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 та договору застави майна № VLV845/М від 15.06.2007, у розмірі 3 332 061,67 грн. - четверта черга, у розмірі 990 631, 19 грн. - шоста черга та у розмірі 1 006,16 грн. - перша черга задоволення вимог кредиторів, а також відомості про майно боржника, яке є предметом застави відповідно до договору застави майна № VLV845/М від 15.06.2007.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2014 у справі № Б8/056-12 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014 ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 у справі № Б8/056-12 скасовано в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів Приватного підприємства "Ефф-Систем" вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205, 90 грн., справу № Б8/056-12 у зазначеній частині направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2014 прийнято справу № Б8/056-12 в частині кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн. до свого провадження суддею Лутак Т.В., призначено розгляд кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205,90 грн.

До господарського суду Київської області від боржника надійшло клопотання від 05.03.2015 (вх. № 5077/15 від 05.03.2015) про призначення судової технічно-почеркознавчої експертизи щодо встановлення обставин дійсності отримання директором Приватного підприємства "Ефф-Систем" від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" листа № 11.0.0-03/690 від 18.10.2010.

Розглянувши вищезазначене клопотання, суд першої інстанції вірно відмовив у його задоволенні, оскільки Закон встановлює відповідні строки процедур у справі про банкрутство та не передбачає можливості зупинення провадження у справі про банкрутство, в тому числі і з метою призначення судової експертизи. До того ж, у справах про банкрутство суд не розглядає спори щодо кредиторських вимог по суті, а лише встановлює обґрунтованість кредиторських вимог до боржника.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014 у справі № Б8/056-12 вказано, що господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийняв ухвалу без дослідження оригіналів витребуваних документів та їх оцінки в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, а тому при новому розгляді справи суду необхідно врахувати зазначене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і в залежності від встановлених обставин вирішити спір щодо визнання та включення до реєстру вимог кредиторів Приватного підприємства "Ефф-Систем" вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205, 90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, судом першої інстанції розглядались кредиторські вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205, 90 грн.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції відхилив вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до Приватного підприємства "Ефф-Систем" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205, 90 грн.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи відхилення цих вимог ПАТ КБ "Приватбанк", зазначив, що ПАТ КБ "Приватбанк" в порушення вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано суду належних та допустимих доказів направлення у встановлений строк та у визначеному договором порядку на адресу боржника письмової вимоги із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів), а також доказів, що підтверджують момент отримання такої вимоги боржником, тобто порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, а кредитор втратив право вимоги до боржника за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції звернувся кредитор - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" із заявою № 09/08-12 від 09.08.2012 (вх. № 12706 від 13.08.2012), у якій просив, з урахуванням заперечень № 25/10-12 від 25.10.2012 (вх. № 17234 від 29.10.2012) та пояснень по справі № 22/11-12 від 22.11.2012 (вх. № 19099 від 26.11.2012), визнати його вимоги до Приватного підприємства "Ефф-Систем" на загальну суму 4 540 646,68 грн., з яких: 1 367 794,13 грн. - заборгованості за кредитним договором № KIF0SM016 від 19.07.2007 та 3 172 852,55 грн. - заборгованості за кредитним договором № VLV845 від 15.06.2007.

Грошові вимоги кредитора обґрунтовані кредитним договором № KIF0SM016 від 19.07.2007 з додатком № 1, договором про видачу траншу № KIF0SM016/1 від 25.07.2007 з додатком № 1, договором про видачу траншу № KIF0SM016/2 від 18.02.2008 з додатком № 1, меморіальними валютними ордерами № 1 від 25.07.2007, № 2 від 20.07.2007, № 1 від 28.08.2008, № 88 від 18.02.2008, кредитним договором № VLV845 від 15.06.2007 з додатком № 1, меморіальним валютним ордером № 1 від 16.06.2007, договором застави майна № VLV845/М від 15.06.2007, договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007, вимогами № 11.0.0-03/688 від 18.10.2010 та № 11.0.0-03/690 від 18.10.2010.

Як вже зазначалося вище, ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2014 у справі № Б8/056-12 (суддя Скутельник П.Ф.) визнано та включено до реєстру вимог кредиторів боржника Приватного підприємства "Ефф-Систем" наступні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк": 1 035 302,67 грн. - четверта черга та 307 184,29 грн. - шоста черга задоволення вимог кредиторів за кредитним договором № KIF0SM016 від 19.07.2007; 2 296 759,00 грн. - четверта черга та 683 446,90 грн. - шоста черга задоволення вимог кредиторів за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007; 1 006,16 грн. (судові витрати) - перша черга задоволення вимог кредиторів; відомості про майно боржника, яке є предметом договору застави майна № VLV845/М від 15.06.2007, інші вимоги відхилено.

Суд апеляційної інстанції постановою від 06.08.2014 ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2014 у справі № Б8/056-12 залишив без змін.

Суд касаційної інстанції постановою від 18.11.2014 скасував ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 у справі № Б8/056-12 в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів Приватного підприємства "Ефф-Систем" вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007 в сумі 2 980 205, 90 грн. та в цій частині направив справу на новий розгляд, в решті - залишив без змін.

Таким чином, керуючись ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідні обставини даної справи щодо кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ПП "Ефф-Систем", є встановленими та не підлягають повторному доведенню.

За таких обставин, суд першої інстанції розглядав вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ПП "Ефф-Систем" лише в частині договору поруки від 15.06.2007 № VLV845/Р3 в сумі 2 980 205,90 грн.

Предметом договору поруки від 15.06.2007 № VLV845/Р3 (далі - Договір поруки) є надання поруки боржником (далі - ПП "Ефф-Систем") перед кредитором (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" обов'язків за кредитним договором від 15.06.2007 № VLV845.

Згідно з п. 2 Договору поруки боржник відповідає перед банком за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол", включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Пунктом 4 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" обов'язків за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" і боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідно до п. 5 Договору поруки у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" якого-небудь обов'язку, передбаченого п. 1 договору, банк направляє на адресу боржника письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів).

Згідно з п. 6 Договору поруки боржник зобов'язаний виконати обов'язок(ки), зазначений в письмовій вимозі банку, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Пунктом 11 Договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Кредитор (ПАТ КБ "Приватбанк") зазначає, що він звертався до боржника з вимогою № 11.0.0-03/690 від 18.10.2010 про погашення, на підставі Договору поруки.

Судова колегія дослідивши вказану вимогу від 18.10.2010 № 11.0.0-03/690 встановила, що вона у лівому нижньому куті містить відмітку "Получил" та підпис невизначеної особи, проте ані дати її отримання, ані прізвища та посади особи, яка її отримала вказана вимога не містить, на що посилається і суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

ПАТ КБ "Приватбанк" просив визнати грошові вимоги до боржника в частині неналежного виконання позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" зобов'язань за кредитним договором № VLV845 від 15.06.2007.

Розпорядник майна боржника та боржник, відповідно до поданих ними пояснень до суду першої інстанції від 21.01.2015 та від 20.01.2014 (від 21.01.2015 вх. № 1266/15 та від 22.01.2015 вх. № 1377/15), відхиляють грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за вказаним Договором поруки, посилаючись на те, що встановлена зазначеним договором порука припинилася в силу закону.

Статтею 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору). Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

З Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що позичальник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" (а відтак і поручитель - Приватне підприємство "Ефф-Систем") первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 11.06.2010, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів, передбаченим додатком № 1 до кредитного договору № VLV845 від 15.06.2007, який відповідно до п. 3 є невід'ємною частиною вказаного договору.

Таким чином, вбачається, що сторони встановили строки виконання окремих зобов'язань (внесення платежів згідно графіку), що входять до змісту основного зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то вищезазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з відповідного графіка погашення кредиту вбачається, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати до 01.09.2008, до 01.01.2009, до 01.04.2009, до 01.06.2009, до 01.09.2009, до 01.01.2010, до 11.04.2010 та до 11.06.2010, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 № 6-53цс14.

За таких обставин, у ПАТ КБ "Приватбанк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя - боржника про виконання порушеного зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" щодо повернення кредиту, починаючи відповідно з 01.09.2008, з 01.01.2009, з 01.04.2009, з 01.06.2009, з 01.09.2009, з 01.01.2010, з 11.04.2010 та з 11.06.2010, протягом наступних 6 місяців на певну суму боргу згідно з графіком погашення кредиту.

Крім того, при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК України слід врахувати правову позицію, викладену у п. 4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", відповідно до якої пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Відповідно до п. 5 Договору поруки у випадку невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" якого-небудь обов'язку, передбаченого п. 1 договору, банк направляє на адресу боржника письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів).

Проте, як встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується судова колегія, ПАТ КБ "Приватбанк" в порушення вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів направлення у встановлений строк та у визначеному договором порядку на адресу боржника письмової вимоги із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів), а також доказів, що підтверджують момент отримання такої вимоги боржником. Подана ПАТ КБ "Приватбанк" вимога від 18.10.2010 № 11.0.0-03/690, яку нібито отримав директор боржника, не приймається судом як належний доказ у відповідності до п. 5 Договору поруки. До того ж ця вимога не містить доказів дати вручення (отримання) цієї вимоги боржником.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а кредитор втратив право вимоги до боржника за договором поруки № VLV845/Р3 від 15.06.2007, оскільки в Договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а кредитором не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним були направлені на адресу боржника та отриманні боржником письмові вимоги у відповідності до п. 5 Договору поруки, із зазначенням невиконаного обов'язку, протягом шести місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання згідно з графіком платежів (додаток № 1 до кредитного договору № VLV845 від 15.06.2007).

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції від 05.03.2015 у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Київської області від 05.03.2015 у справі № Б8/056-12. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваних ухвал у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-1, 33, 34, 43, 101-106 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 05.03.2015 у справі № Б8/056-12 - без змін.

2. Матеріали справи № Б8/056-12 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 09.04.2015.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

В.В. Шипко