ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Справа № 907/939/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: Полянського А.Г.,

суддів: Коробенка Г.П., Мачульського Г.М.,

розглянувши

касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.11.2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року
у справі№ 907/939/14 Господарського суду Закарпатської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Скай-Полімер"
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення вартості втраченого вантажу на суму 26 620,00 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.09.2014 року еквівалентно 445 485,70 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явились,

відповідача - не з"явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.11.2014 року (суддя - Ременецькі О.Ф.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ "Скай-Полімер" вартість втраченого вантажу на суму 26 620 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.09.2014 р. еквівалентно 445 485,70 грн., а також 23 425,60 грн. у відшкодування витрат понесених позивачем на оплату послуг адвоката та 8 909,71 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 р. (судді - Кравчук Н.М., Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л.) рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.11.2014 року залишено без змін.

Не погоджуючиcь з рішенням місцевого господарського суду та постановою апеляційного господарського суду, ФОП ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, мотивуючи скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову апеляційного господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Скай-Полімер" (покупець) та "UNIPETROL RPA, S.R.O." (продавець) (Zaluzi 1,436 70 Litvinov,, Czech Republik) 09.09.2013 р. було укладено договір купівлі-продажу № 366-2013.

Згідно умов договору, продавець зобов'язується передати у власність, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар - поліетилен, в кількості, асортименті та за цінами, у відповідності до Специфікацій, які є невіддільною частиною договору купівлі-продажу.

У відповідності до специфікації № 6 від 03.07.2014 р. продавець зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар, а саме: поліетилен марки Polyethylene HD - LITEN VB 33, в кількості 88 тон, за ціною 1 210 євро за тону на загальну суму 106 480 євро.

Судами встановлено, що платіжним дорученням в іноземній валюті № 229 від 17.07.2014 р. ТОВ "Скай-Полімер" перерахував на користь "UNIPETROL RPA, S.R.O." суму 53 240 євро передплати за поліетилен згідно договору № 366-2013 від 06.09.2013 р. та інвойсу № від 03.07.2014 р. (а.с. 16).

Між ТОВ "Скай-Полімер" та ФОП ОСОБА_1 було укладено разовий договір перевезення автомобільним транспортом, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 2486974 без дати та супровідною вантажно-митною декларацією (форма МД-2) типу ІМ 40 ЕЕ № 100000000.2014.839340.

Як вбачається із змісту графи 1 CMR № 2486974 відправником вантажу є фірма "UNIPETROL RPA, S.R.O." (Zaluzi 1, 436 70 Litvinov Czech Republik), у графі 2 вказано одержувача вантажу - ТОВ "Скай-Полімер", у графі 3 вказано місце розвантаження вантажу - Київ, вул. Будіндустрії, 7 Україна, у графі 4 вказано місце та дату завантаження вантажу - Litvinov,, Czech Republik 11.07.2014 р., у графі 16 зазначено перевізника - ПП ОСОБА_1, транспортний засіб (державний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_2).

Штемпелі на CMR містять інформацію про дату проходження товару через митний контроль у митниці відправлення - Чопській митниці, а саме - 14.07.2014 р. Додатково відомості про відправника, одержувача, перевізника, вид транспортного засобу, найменування товару, місце розвантаження товару, ціну товару, вартість ввізного мита тощо вказано у вантажно-митній декларації по формі МД-2 типу ІМ 40 ЕЕ № 100000000/2014/839340.

У супровідній вантажно-митній декларації (форма МД-2) вказана дата завершення переміщення 24.07.2014 р., однак жодних відміток в міжнародній товарно-транспортній накладній № 1106628 про місце, особу та дату отримання вантажу немає.

В зв'язку з тим, що вантаж не доїхав до місця призначення, відсутні дані про доставку вантажу до митниці призначення - Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, ТОВ "Скай-Полімер" звернулося до господарського суду з позовом про відшкодування вартості втраченого вантажу.

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються, зокрема, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 р. в м. Женеві (Швейцарія). Україна приєдналася до вказаної Конвенції 01.08.2006 р.

Пунктом 1 статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів передбачено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

За статтями 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до п. 1 статті 13 Конвенції після прибуття вантажу на місце, передбачене для його поставки, одержувач має право вимагати від перевізника передачі йому другого примірника вантажної накладної і вантажу в обмін на розписку.

Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталося з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки (п. 1 статті 17 Конвенції).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (ч.1 статті 314 ГК України).

Згідно ч. 3 ст. 314 ГК України, у разі втрати вантажу перевізник відповідає перед замовником в розмірі вартості втраченого вантажу.

Випадки звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу визначені п. 1, п. 2 статті 17 Конвенції. Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень стверджував, що 16.07.2014 р. під час розвантаження вантажу на митному складі у м. Києві, провул. Геофізіків, 12 встановлено факт шахрайських дій з боку невідомих осіб, які себе називали представниками ТОВ "Скай - Полімер", після яких виявлено значну нестачу вантажу в автомобілі, який знаходився на митному терміналі. Про даний факт було повідомлено Дарницьке РУ ГУ УМВС України в Київській області. Він вважає, що вказані обставини дають підстави стверджувати, що відповідний вантаж за договором перевезення зник внаслідок протиправних дій невідомих осіб.

Попередні судові інстанції відмітили, що в порушення приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України вони не підтверджені жодними доказами, зокрема, відсутні будь-які докази того, що автомобіль, яким перевозився вантаж, в'їхав на територію митного складу, а також того, що вантаж був вивантажений представникам позивача (довіреності, акти приймання-передачі тощо).

Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_1 не виконав належним чином своїх обов'язків по договору перевезення вантажу, доказів про доставку вантажу у вказане місце розвантаження - Київ, вул. Будіндустрії, 7 Україна одержувачу - ТОВ "Скай-Полімер" не надав.

Відповідно до положень Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу (п.1 ст. 23 Конвенції).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В даному випадку втрата вантажу стала наслідком невжиття перевізником всіх залежних від нього дій по забезпеченню схоронності та цілісності вантажу, забезпеченню його знаходження у своєму тимчасовому (з моменту отримання від позивача і до моменту вручення покупцю) фактичному володінні під час перевезення, які були б необхідними.

Отже, саме перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Враховуючи вищенаведене, попередні судові інстанції дійшли вірного висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_1 суми 26 620 євро вартості втраченого вантажу, що еквівалентно сумі 445 485,70 грн.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2014 р. між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 був укладений договір про надання юридичних послуг № 1.

Згідно акту виконаних робіт від 16.10.2014 р. вбачається, що адвокат ОСОБА_3 надав позивачу послуги з правової допомоги на суму 23 425,60 грн., що становить 5% від суми, що складає предмет договору. Дана сума була перерахована позивачем на рахунок адвоката ОСОБА_3, доказом чого є рахунок № 2 від 21.08.2014 р. та виписка з банку.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача про стягнення витрат за участь адвоката у розгляді справи.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів вважає, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін та дійшов обґрунтованих висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають встановленим обставинам справи, доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у справі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 06.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі № 907/939/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Полянський А.Г.

Судді Коробенко Г.П.

Мачульський Г.М.