ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" квітня 2015 р. Справа № 11/136

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Морозу С.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" від 20.02.2015р. №31/13-677 на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненської області у справі №11/136

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (стягувач)

до Комунального теплопостачаючого підприємства "Комуненергія" (боржник)

про стягнення в сумі 12 353 876 грн. 42 коп.

Сторони та відділ ДВС не забезпечили участі в судове засідання повноважних представників.

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2015 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") звернулася до господарського суду Рівненської області зі скаргою №31/13-677 від 20.02.2015 року на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненської області (далі Відділ), відповідно до якої скаржник просить суд: визнати неправомірними дії Відділу які полягають у винесені постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2014 ВП №7866671 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 17.07.06 року у справі №11/136. Також просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2014 ВП №7866671 та зобов'язати державного виконавця Відділу відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі. Вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2014 року ВП№ 7866671 винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, відтак дії державного виконавця по винесенні вказаної постанови є незаконними.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25 лютого 2015 року вказану скаргу прийнято до розгляду та призначено до слухання у судовому засіданні на 10.03.2015 року.

06 квітня 2015 року від управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області надійшли до суду заперечення на скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", відповідно до яких управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області в задоволенні скарги на дії державної виконавчої служби просить відмовити повністю, вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2015 року винесена державним виконавцем у точній відповідності до вимог законодавства.

В судове засідання представники боржника та Відділу не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, про місце дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

В судове засідання представник стягувача не з'явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. 07.04.2015 року надіслав до суду телеграму про розгляд скарги без його участі.

Частиною 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення зазначеної скарги з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 5 липня 2006 року позов Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до Комунального теплопостачаючого підприємства "Комуненергія" задоволено частково, вирішено стягнути з Комунального теплопостачаючого підприємства "Комуненергія" на користь Дочірньої компаній "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 7532537,30 грн. основного боргу, 542323,66 грн. 3% річних, 16 666,80 грн. витрат по сплаті держмита та 77,12 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На примусове виконання зазначеного рішення 17 липня 2006 року господарським судом Рівненської області видано відповідний наказ (а.с. 79).

З наявної в матеріалах справи постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Рівненській області від 01 серпня 2014 року ВП№ 7866671 (а.с. 217) вбачається, що рішенням Рівненської міської ради № 3839 від 06 березня 2014 року вирішено припинити Комунальне теплопостачаюче підприємство "Комуненергія" Рівненської міської ради шляхом його ліквідації та створено ліквідаційну комісію.

У вказаній постанові зазначено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців КТП "Комуненергія" перебуває в стані припинення, ліквідатором призначено Сокотуна Віталія Аполлінарійовича.

Відтак, посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 49 та положення частини 2 статті 67 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області № 11/136 від 17.07.2006 року про стягнення з Комунального теплопостачаючого підприємства "Комуненергія" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 7532537,30 грн. основного боргу, 542323,66 грн. 3% річних, 16 666,80 грн. витрат по сплаті держмита та 77,12 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно інформації із зробленого господарським судом спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 246-247), станом на 01.08.2014 року (дату винесення оскаржуваної постанови Відділу) Комунальне теплопостачаюче підприємство "Комуненергія" () перебуває в стані припинення за рішенням засновників з 12 березня 2014 року. Відомості про припинення вказаної юридичної особи відсутні.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Стаття 115 ГПК України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

В силу приписів частини 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

При винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець посилався на положення статті 67 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема на частину 2 вказаної статті.

Так, відповідно до частини 2 статті 67 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

При цьому, стаття 67 Закону України "Про виконавче провадження" не містить положень, що визначають підстави та порядок закінчення виконавчого провадження.

Частина 3 статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що у разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом.

Такий порядок встановлено статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Отже, закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" можливе у випадку ліквідації юридичної особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Разом з тим, положеннями частин 1 - 3 статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Частиною 1 статті 91 Господарського кодексу України встановлено, що припинення діяльності господарського товариства відбувається шляхом його ліквідації або реорганізації відповідно до статті 59 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 9 статті 59 Господарського кодексу України, припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду. Порядок припинення суб'єкта господарювання визначається законодавством.

Водночас, норми Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України не передбачають можливості закінчення виконання судового рішення під час процедури припинення юридичної особи та у процедурі добровільної ліквідації зокрема, лише з підстав наявності такої процедури.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Згідно з пунктом 5 статті 111 Цивільного кодексу України, юридична особа є ліквідованою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

З огляду на те, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, КТП "Комуненергія" з 12 березня 2014 року перебуває в стані припинення за рішенням засновників, проте юридичну особу не ліквідовано, запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру не внесено, господарський суд Рівненської області вважає, що оскільки на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не містив відомостей про ліквідацію підприємства боржника, а отже у відділу ДВС не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 23 липня 2014 року у справі № 918/1974/13.

Щодо поданих органом ДВС заперечень на скаргу, твердження висвітлені в ній не відповідають матеріалам справи.

Враховуючи вищевикладене, скарга ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії Відділу в частині визнання неправомірними дій відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 01 серпня 2014 року ВП№ 7866671 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 17.07.2006 року у справі № 11/136, а також визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 01 серпня 2014 року ВП№ 7866671 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 17.07.2006 року у справі № 11/136 підлягає до задоволення.

Щодо скарги в частині зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі, суд вважає, що в цій частині скарги слід відмовити з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання (частини 3, 4 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження").

Як роз'яснено в пункті 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відтак, оскільки наслідки визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження передбачені безпосередньо законом, а державний виконавець зобов'язаний вчинити відповідні дії щодо відновлення виконавчого провадження в силу законодавчих норм, у суду відсутні підстави для задоволення скарги в цій частині. Крім того, суд вважає, що вимога скарги в цій частині є передчасною, адже в матеріалах справи не міститься доказів ухилення Відділу від здійснення певних виконавчих дій, а саме відновлення виконавчого провадження ВП №7866671 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області №11/136 від 17.07.2006 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" від 20.02.2015р. №31/13-677 на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненської області у справі №11/136 задоволити частково.

2. Визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 01 серпня 2014 року ВП№ 7866671 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 17.07.2006 року у справі № 11/136.

3. Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01 серпня 2014 року ВП№ 7866671 з примусового виконання наказу господарського суду Рівненської області від 17.07.2006 року у справі № 11/136.

4. В частині скарги про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі - відмовити.

5. Ухвалу направити сторонам та відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Рівненській області.

Суддя Пашкевич І.О.