РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/1022/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Бейкер Тіллі Україна»
доПриватного підприємства «АртБудІнвест»
простягнення 156 969,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Банний А.М.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бейкер Тіллі Україна» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «АртБудІнвест» (надалі - «Підприємство») про стягнення 184 506,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання аудиторських послуг №237/12 від 16.10.2012 р. позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 124 400,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 31 328,32 грн., інфляційних у розмірі 23 912,25 грн. та 3% річних у розмірі 4 866,34 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.02.2015 р.

16.02.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що позивачем належним чином не були надані послуги згідно умов договору №237/12 від 16.10.2012 р., що і стало підставою для відмови від оплати решти суми заборгованості.

В судовому засіданні 16.02.2015 р. судом оголошувалась перерва на 18.03.2015 р.

17.03.2015 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 124 400,00 грн., пеню у розмірі 7 734,98 грн., 3% річних у розмірі 921,77 грн. та інфляційні у розмірі 23 912,25 грн. Суд відзначає, що за своєю правовою природою вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка приймається судом для подальшого розгляду.

В судовому засіданні 18.03.2015 р. судом оголошувалась перерва на 15.04.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги з урахуванням поданої до суду заяви про зміну позовних вимог підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2012 р. між Підприємством (замовник) та Товариством (виконавець) було укладено договір про надання аудиторських послуг №237/12 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з аудиту фінансової звітності замовника, підготовленої відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності за рік, що закінчується 31.12.2012 р.

Згідно з п. 1.2 Договору замовник зобов'язується оплатити надані послуги згідно розділу 5 договору.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що вартість послуг виконавця відповідно до договору становить 192 000,00 грн. з ПДВ.

За змістом п. 5.3 Договору оплата замовником вартості послуг згідно з п. 5.1 здійснюється в наступному порядку: 30% вартості послуг - після підписання договору, але не пізніше 3 банківських днів після виставлення виконавцем рахунку; 35% вартості послуг - після дня виставлення рахунку, але в будь-якому випадку платіж здійснюється не пізніше 20.02.2013 р.; 35% вартості послуг - після надання проекту висновку, але не пізніше 3 банківських днів після для виставлення рахунку.

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з аудиту фінансової звітності, за наслідками чого було направлено на адресу Підприємства проект висновку незалежного аудитора, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.11.2014 р.

Відповідачем частково оплачено надані послуги на суму 67 600,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями представників сторін.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 124 400,00 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з аудиту фінансової звітності, за наслідками чого було направлено на адресу Підприємства проект висновку незалежного аудитора.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 5.3 Договору оплата замовником вартості послуг згідно з п. 5.1 здійснюється в наступному порядку: 30% вартості послуг - після підписання договору, але не пізніше 3 банківських днів після виставлення виконавцем рахунку; 35% вартості послуг - після для виставлення рахунку, але в будь-якому випадку платіж здійснюється не пізніше 20.02.2013 р.; 35% вартості послуг - після надання проекту висновку, але не пізніше 3 банківських днів після для виставлення рахунку.

Із пояснень представників сторін вбачається, що відповідачем було належним чином виконано зобов'язання з перерахування на користь позивача першого платежу у розмірі 30% вартості послуг на суму 57 600,00 грн.

Другий платіж у розмірі 35% вартості наданих послуг на суму 67 200,00 грн. Підприємство згідно приписів п. 5.3 Договору мало перерахувати на користь Товариства після дня виставлення рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше 20.02.2013 р.

Таким чином, строк сплати відповідачем другого платежу був визначений вказівкою на подію - виставлення позивачем рахунку. Проте, навіть у випадку ненастання такої події, положення п. 5.3 Договору зобов'язували відповідача сплатити на користь позивача другий платіж у розмірі 67 200,00 грн. у строк до 20.02.2013 р.

При цьому, відсутність рахунків ніяким чином не перешкоджає виконанню зобов'язання з оплати, зважаючи на те, що договір містить реквізити сторін, у т.ч. дані щодо рахунку позивача.

Більш того, матеріали справи свідчать про те, що відповідач неодноразово здійснював розрахунки з позивачем за надані послуги і мав дані щодо реквізитів рахунку. Окрім того, відповідачем не доведено того факту, що він звертався до позивача у зв'язку з неможливістю виконати зобов'язання внаслідок не надання рахунків.

Відтак суд приходить до висновку, що строк сплати відповідачем другого платежу у розмірі 35% вартості наданих послуг настав 20.02.2013 р.

Відповідно до 5.3 Договору останні 35% вартості послуг відповідач мав сплатити після надання проекту висновку, але не пізніше 3 банківських днів після для виставлення рахунку.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.11.2014 р. позивачем було направлено відповідачу проект висновку незалежного аудитора від 08.04.2014 р., і виставлено рахунок на оплату №390 від 25.06.2014 р. на суму 67 200,00 грн.

Твердження відповідача про те, що направлений проект висновку не відповідав Міжнародним стандартам аудиту судом відхиляється, оскільки вказаним документом передбачено відповідні вимоги лише до аудиторського висновку (звіту), а не до проекту.

Суд також враховує, що умовами укладеного між сторонами Договору не було передбачено жодних вимог до проекту висновку, який Товариством мав бути переданий Підприємству (в тому числі, стосовно його змісту та форми), а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем направлялися будь-які зауваження та заперечення стосовно такого документу за наслідками виконання позивачем своїх зобов'язань.

При цьому, відповідачем частково було оплачено виставлений рахунок №390 від 25.06.2014 р. у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №131 від 08.09.2014 р. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що станом на 08.09.2014 р. відповідачем вказаний рахунок було отримано.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 124 400,00 грн., і строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 124 400,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 124 400,00 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пеню у розмірі 7 734,98 грн., 3% річних у розмірі 921,77 грн. та інфляційні у розмірі 23 912,25 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 21.02.2013 р. по 31.12.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.12 Договору передбачено, що у випадку затримання платежів виконавцю, до заборгованості суми застосовується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

В той же час, згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

Оскільки грошове зобов'язання зі сплати другого платежу відповідачем мало бути виконане до 20.02.2013 р., відтак пеня за прострочення виконання такого зобов'язання має нараховуватись за період з 21.02.2013 р. по 20.08.2013 р., а тому підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення виконання даного грошового зобов'язання у період з 01.07.2014 р. по 07.09.2014 р. у суду відсутні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені у розмірі 4 735,84 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 57 200,00 грн. у період з 08.09.2014 р. (дата отримання відповідачем рахунку №390 від 25.06.2014 р. та часткової його оплати) по 31.12.2014 р. В іншій частині (2 999,14 грн.) пеня обрахована безпідставно.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 921,77 грн. та інфляційні у розмірі 23 912,25 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємства на користь Товариства заборгованості у розмірі 124 400,00 грн., пені у розмірі 4 735,84 грн., 3% річних у розмірі 921,77 грн. та інфляційних у розмірі 23 912,25 грн.

В задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 2 999,14 грн. необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейкер Тіллі Україна» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «АртБудІнвест» (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 2; ідентифікаційний код 35489425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бейкер Тіллі Україна» (04112, м. Київ, вул. Грекова, 3, кв. 9; ідентифікаційний код 30373906) заборгованість у розмірі 124 400 (сто двадцять чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп., пеню у розмірі 4 735 (чотири тисячі сімсот тридцять п'ять) грн. 84 коп., 3% річних у розмірі 921 (дев'ятсот двадцять одна) грн. 77 коп., інфляційні у розмірі 23 912 (двадцять три тисячі дев'ятсот дванадцять) грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 3 079 (три тисячі сімдесят дев'ять) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.04.2015 р.

Суддя В.П. Босий