ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 року Справа № 904/8757/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є. (доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Крутовських В.І.

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

Представники сторін:

від позивача: Поліванський О.О. представник, довіреність №б/н від 16.10.2008р.;

представники відповідача-1,2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2015р. по справі №904/8757/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", м.Синельникове Дніпропетровської області

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції", м.Київ

відповідача-2: приватного акціонерного товариства "Винагрокомплекс", смт.Ювілейне Дніпропетровської області

про стягнення 245437,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2015р. по справі №904/8757/14 (суддя Ярошенко В.І.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" основний борг у сумі 41097,28 грн., 3% річних у сумі 70,86 грн., інфляційні втрати у сумі 430,55 грн. та 1774,46 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Винагрокомплекс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" основний борг у сумі 1000 грн. та 42,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" просить залишити рішення без змін, зазначаючи, що доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими (т.2, а.с.168-170).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" 234600,27 грн. основного боргу, 1118,60 грн. 3% річних, 8718,27 грн. інфляційних втрат за договором поставки та про стягнення з приватного акціонерного товариства "Винагрокомплекс" 1000 грн. за договором поруки.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" своїх зобов'язань за договором поставки №353 від 01.04.2014р. в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар та неналежним виконанням приватним акціонерним товариством "Винагрокомплекс" своїх зобов'язань згідно договору поруки №30/05/14 від 30.05.2014р..

15.12.2014р. від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача-1 основний борг у сумі 48053, 66 грн., 3% річних у сумі 70,86 грн., інфляційні втрати у сумі 662,14 грн. та з відповідача-2 основний борг у сумі 1000 грн.

19.01.2015р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача-1 основний борг у сумі 41097,28 грн., 3% річних у сумі 70,86 грн. та інфляційні втрати у сумі 662,14 грн., а всього 41830, 28 грн. та з відповідача-2 заборгованість у сумі 1000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (позивач/постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" (відповідач-1/покупець) було укладено договір поставки №353., відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (далі - товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Згідно п.2.1 договору поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями силами (в т.ч. транспортом) та за рахунок постачальника на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця.

Приймання товару здійснюється уповноваженим представником покупця та починається з надання представником постачальника пакета документів на товар, передбачений п.п.2.11, 3.3 цього договору, і з вибиранням по одному екземпляру (одиниці) кожного найменування товару, який належить передачі покупцю по товарній (товарно-транспортній або видатковій) накладній, для його перевірки на відповідність замовленню (п 4.2 договору).

Пунктом 5.6 договору встановлено, що оплата поставленого товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарних, товарно-транспортних, видаткових ,податкових). При цьому покупець зменшує суму платежів на вартість товару, який був повернений, але не вивезений постачальником, згідно з п.4.13 цього договору.

Відповідно до п.5.8 договору оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 60 (шістдесят) календарних днів за поставлений товар. У випадку відкриття нових магазинів мережі, в яких покупець має намір здійснювати продаж товару, що постачається постачальником, оплата за першу поставку в цих магазинах, здійснюється через (шістдесят) календарних днів після відкриття відповідного магазина.

На виконання умов договору позивач у період з 29.05.2014р. по 12.06.2014р. поставив, а відповідач-1 прийняв товар на загальну суму 227151,96 грн. (з урахуванням вартості товару, неприйнятого відповідачем-1), що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (т.1, а.с.28-113).

Відповідач-1 здійснив часткову оплату поставленого товару та часткове повернення поставленого товару, у зв'язку з чим позивач, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача-1 основного боргу у сумі 41097,28 грн.

Доказів оплати або повернення поставленого товару на вищезазначену суму сторонами до суду не надано, отже, несплаченою залишається вартість поставленого товару у сумі 41097,28 грн.

30.05.2014р. між приватним акціонерним товариством "Винагрокомплекс" (поручитель/відповідач-2) та товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (кредитор) було укладено договір поруки №30/05/14 (далі - договір поруки).

Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" (далі - боржник) щодо зобов'язань згідно договору, укладеного між кредитором та боржником (далі - основний договір).

Згідно п.2.1 договору поруки під основним договором у цьому договорі розуміють договір від 01.04.2014р. №353, укладений між кредитором (в основному договорі іменується - постачальник) та боржником (в основному договорі іменується покупець).

Строк виконання зобов'язання, забезпеченого цим договором, відповідно до п.5.8 основного договору (п.2.2 договору поруки).

Передбачений цим договором обов'язок поручителя перед кредитором обмежується платою суми 1000 грн. Поручитель не відповідає за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язання по основному договору (п.3.1-3.2 договору поруки).

Відповідно до п.4.1 договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку протягом 10 днів після виникнення заборгованості за основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою до поручителя про виконання цього обов'язку.

Згідно п.4.2 договору поруки поручитель зобов'язаний сплатити кредитору несплачену боржником суму в строк протягом десяти банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 30.12.2014 (п.6.1 договору поруки).

До матеріалів справи позивачем надано докази про направлення відповідачу-2 вимоги по сплаті заборгованості у сумі 1000 грн. на підставі договору поруки, які отримані відповідачем-2 - приватним акціонерним товариством "Винагрокомплекс" 19.08.2014р. та 10.09.2014р., про що свідчать відмітки про отримання на цих листах (т.1, а.с.128-129).

Відповідач-2 - приватне акціонерне товариство "Винагрокомплекс" знаходиться за адресою: 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт.Ювілейне, вул.Фрунзе, 22/48.

Відповідно до ч.3 статті 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Отже, доводи скаржника про порушення господарським судом правил підсудності при розгляді справи колегія суддів вважає безпідставними.

Також слід зазначити, що доводи скаржника про те, що позивач не довів належними доказами факт існування договору поруки, спростовується наданим позивачем доказом - належно завіреною копією вказаного договору поруки (т.1., а.с.126).

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно приписів ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем-1 не надано доказів оплати або повернення поставленого товару на суму 41097,28 грн., у зв'язку з чим господарський суд обґрунтовано стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" борг у сумі 41097,28 грн. та з приватного акціонерного товариства "Винагрокомплекс" 1000 грн.

За порушення відповідачем-1 виконання грошового зобов'язання позивачем нараховані 3% річних за період з 11.10.2014р. по 15.12.2014р. у сумі 70,85 грн. та інфляційні втрати за період 11.10.2014р. по 15.12.2014р. у сумі 662,14 грн.

Відповідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про часткове задоволення позову щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 430,55 грн., оскільки при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, позивачем не враховано вимоги, викладені у п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи як розрахунку, позовних вимог, так і розрахунку, складеного з урахуванням зменшення позовних вимог.

Відповідно матеріалів справи позивачем до позовної заяви додано докладний розрахунок позовних вимог як по основному боргу, так і по додаткових нарахуваннях, на підтвердження якого надано завірені копії первинних документів на отримання товару та акт звірки взаєморозрахунків станом на 27.08.2014р., підписаний сторонами (т.1, а.с.8-131).

Разом з клопотанням від 12.12.2014р. №142/14/А позивачем надано до справи банківські виписки на підтвердження часткової оплати заборгованості (т.1, а.с.152-158).

У заяві про зменшення позовних вимог від 10.12.2014р. №140/14/А наведено відповідний розрахунок та на його підтвердження надано завірені копії первинних документів на поставку товару.

До заяви про зменшення позовних вимог від 16.01.2015р. №150/15/А додано копії первинних документів на повернення частини товару та наведено розрахунок зменшених позовних вимог (т.2, а.с.114-136).

Відповідачем-1 не подавалось заперечень чи спростування поданих позивачем до господарського суду доказів.

Твердження відповідача щодо необхідності повідомлення боржника про укладання договору поруки між кредитором і поручителем спростовуються наступним.

Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно частини другої статті 553 Цивільного кодексу України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Тобто, поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що й основний боржник, якщо в договорі прямо не зазначене інше.

Чинним законодавством України та умовами договору поруки не встановлений обов'язок поручителя чи кредитора попереджати або повідомляти боржника про укладання договору поруки в порядку забезпечення виконання ним зобов'язань перед кредитором.

Волевиявлення боржника під час укладання договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Аналогічна позиція міститься і у пункті 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", зокрема при вирішенні спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника.

24.03.2015р. до суду апеляційної інстанції позивачем подано додаткові пояснення, в яких останній повідомляє про те, що після винесення господарським судом рішення по справі, відповідачем-1 було здійснено оплату заборгованості в сумі 42 427,88 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою станом на 20.03.2015р.

Як вбачається з бухгалтерської довідки від 20.03.2015р. за підписом головного бухгалтера Кравец Я.Н., погашення вищезазначеної суми було здійснено в лютому та березні 2015р.

Таким чином, станом на 01.03.2015р. заборгованість відповідачем-1 сплачена повністю.

Поряд з цим рішення господарського суду не підлягає зміні або скасуванню, оскільки сплата відповідачем-1 боргу після прийняття рішення у справі не може бути підставою для скасування рішення, тому що не змінює обставин справи на час його винесення. Докази сплати боргу можуть бути пред'явлені до Державної виконавчої служби після відкриття виконавчого провадження для врахування виконання наказу суду у цій справі.

Отже, висновки господарського суду відповідають матеріалам і обставинам справи, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують таких висновків.

Враховуючи вищевикладене, підстави для скасування рішення господарського суду, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2015р. по справі №904/8757/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 14.04.2015р.

Головуючий суддя А.Є. Прокопенко

Суддя Г.К.Дмитренко

Суддя В.І. Крутовських