РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015Справа №910/4048/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД»

До Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг»

Про стягнення 94 660,45 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Пінчук-Ніколайчук Ю.В. - по дов. № б/н від 06.03.2015

від відповідача Полєжаєва К.О. - по дов. № б/н від 10.01.2015

від третьої особи Галков І.О. - по дов. № б/н від 10.01.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» до Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 94 660,45 грн., з яких: 77 811,54 грн. збитків від зміни індексу інфляції за період з 01.01.2013 до 31.01.2015 та 16 848,91 грн. - 3% річних за період з 21.12.2012 до 02.02.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/847/13 від 18.04.2013 стягнуто з Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» заборгованість за договором фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007 в розмірі 264 851,54 грн., пені в розмірі 9 650,26 грн., 3% річних у розмірі 1 930,04 грн. При винесені судом рішення був застосований розрахунок, здійснений станом на 12.12.2012. 05.12.2013 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» було укладено договір про відступлення права вимоги № 222/11-2013, яке виникло з укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» договору фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007. Ухвалою від 15.07.2014 у справі № 910/847/13 здійснено заміну позивача на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД». 03.02.2015 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» були зараховані кошти в рахунок сплати боргу згідно наказу № 910/847/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4048/15-г та призначено справу до розгляду на 17.03.2015.

Позивач в судовому засіданні 31.03.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 17.03.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що рішення у справі № 910/847/13 набрало законної сили 12.08.2013 (постанова апеляційної інстанції по справі № 910/847/13 від 12.08.2013), отже розрахунок стягнення сум інфляційних нарахувань і процентів річних від простроченої суми слід нараховувати від 12.08.2013. Рішення суду у справі № 910/847/13 було виконано відповідачем 27.12.2013 в повному обсязі, тому нарахування має здійснюватись до 27.12.2013. Також звертає увагу на те, що ухвалою суду від 05.12.2013 у справі № 910/847/13 було відстрочено виконання рішення у цій справі до 05.12.2014, а отже нарахування на момент відстрочки не має здійснюватись. З огляду на викладене, просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 17.03.2015 на підставі ст. 77 господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 31.03.2015.

В судовому засіданні 31.03.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

18.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та Фірмою «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю (лізингоотримувач) укладено договір фінансового лізингу № 805/04/2007.

Відповідно до п. 1.1. договору лізингу лізингодавець зобов'язується придбати у свою власність спецтехніку у відповідності з встановленою лізингоотримувачем специфікацією продавця: екскаватор-вантажник 3 СХ SM (4 одиниці), рік випуску 2007 і передати її без надання послуг по управлінню і технічній експлуатації лізингоотримувачу в якості предмета лізингу у тимчасове володіння і користування за плату, а лізингоотримувач зобов'язується прийняти його на умовах даного договору.

За умовами п. 3.1. договору передача позивачем (лізингодавцем) майна, а також необхідних належностей та документів, які є невід'ємною частиною майна, і прийняття його відповідачем (лізингоодержувачем) на правах володіння та користування здійснюється шляхом підписання акта здачі-приймання майна.

Спецтехніка, що є предметом фінансового лізингу (екскаватор-вантажник 3 СХ SM) в кількості 4 одиниці Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передано Фірмі «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000187 від 29.05.2007.

Проте, відповідач свого грошового зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором лізингу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2013 у справі № 910/847/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» задоволено повністю, стягнуто з Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю на користь позивача 264 851,54 грн. заборгованості, 9 650,26 грн. пені, 1 930,04 грн. 3% річних ТА 5 528,63 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вищезазначеним рішенням суду стягнуто з Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю 3% річних нарахованих за період з 24.07.2012 по 20.12.2012.

Постановою Київського апеляційного суду України від 12.08.2013 рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2013 у справі № 910/847/13 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2014 у справі № 910/9548/13, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні у справі № 910/847/13 задоволено; здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 910/847/13 замінивши позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД».

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

05.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» (набувач) укладено договір уступки прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) № 222/11-2013, відповідно до умов якого кредитор передає, а набувач приймає на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» і Фірмою «Т.М.М.» Товариством з обмеженою відповідальністю.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1.2. договору відступлення за даним договором набувач отримує всі права та зобов'язання, які належать кредитору по відношенню до боржника, а саме право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань за договором лізингу, в тому числі оплати лізингових платежів, пені, штрафів, інших платежів, що підлягають оплаті на підставі умов договору лізингу та законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2013 відстрочено виконання рішення суду у справі № 910/847/13 до 05.12.2014.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки по рахунку, грошові кошти в розмірі 310 256,51 грн., сплачені на виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/947/13 від 05.11.2013 фактично надійшли на рахунок ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві 26.12.2013.

У відповідності до ст.ст. 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню; протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку грошові кошти в розмірі 281 ь960,47т грн., сплачені на виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/947/13 від 05.11.2013 були перерахованої ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві та фактично надійшли на рахунок позивача 03.02.2015.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідач має сплатити нараховані інфляційні втрати та 3% річних до моменту, коли зобов'язання по сплаті лізингових платежів було виконано повністю.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання по сплаті лізингових платежів.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по оплаті лізингових платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути на свою користь з відповідача 77 811,54 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 16 848,91 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на те, що розрахунок стягнення сум інфляційних і процентів річних від простроченої суми необхідно нараховувати з 12.08.2013, оскільки рішення у справі № 910/847/13 набрало законної сили 12.08.2013 (постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2013 у справі № 910/947/13), а також не мають нараховуватись під час дії відстрочки виконання рішення суду не приймаються судом з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Тобто, вищезазначеним пунктом постанови визначено, що на суму стягнутої з боржника неустойки (штрафу, пені) з моменту набрання рішення суду можливе нарахування інфляційних і процентів річних.

В даній справі позивачем нараховано індекс інфляції та 3% річних на суму основного боргу (несплати лізингових платежів) в розмірі 264 851,54 грн.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком збитків від зміни індексу інфляції за період з 01.01.2013 до 31.01.2015 та 3% річних нарахованих за період з 21.12.2012 до 02.02.2015.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 77 811,54 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 16 848,91 грн. 3% річних.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» (м. Київ, вул. Ак.Філатова, 22/8, офіс 402, ) 77 811 (сімдесят сім тисяч вісімсот одинадцять) грн. 54 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 16 848 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 91 коп. - 3% річних, 3 1 893 (одна тисяча вісімсот дев'яносто три) грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 07.04.2015.

СуддяВ.В. Сівакова