ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 922/3579/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременка О.О. - дов. №14-88 від 18.04.14

відповідача - Закаблукова А.С. - дов. №268 від 05.01.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1301Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.15 у справі №922/3579/14

за позовом Публічного акціонерного товариства " Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ

до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення 2883329,58 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 р. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" суми, на який збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 2050651,23 грн. та 3% річних в розмірі 832678,35 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.02.15 у справі №922/3579/14 (суддя Буракова А.М.) стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 326957,72 грн., інфляційні нарахування в розмірі 777039,62 грн. та 22079,95 грн. судового збору. Відстрочено виконання рішення суду до 01.06.15. В частині стягнення 3% річних в розмірі 505720,63 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 1273611,61 грн. відмовлено.

Позивач з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 03.02.15 у справі №922/3579/14 скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних в розмірі 505720,63 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 1273611,61 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що рішення в оскаржуваній частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що підписання договору про проведення взаєморозрахунків звільняє сторони від обов'язку належно виконувати свої зобов'язання за договором, а також від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобов'язань за договором. Окрім того, зазначає, що під час визначення періоду нарахування інфляційних втрат, судом першої інстанції не враховано рішення господарського суду Харківської області у справі №5023/4928/12 предметом якого було стягнення, зокрема, інфляційних втрат, в т.ч. і за період, який розрахований судом у даній справі.

Апеляційна скарга позивача призначена до розгляду в судовому засіданні 02.04.15.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судовому засідання його представник з наведеними відповідачем доводами не погодився, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні 02.04.15 оголошено перерву до 14.04.15.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. №5955 від 14.04.15), в якому повністю погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для нарахування інфляційних втрат та відсотків річних на суму заборгованості, яка була погашена шляхом проведення взаємозаліку. Разом з тим вказує, що судом першої інстанції допущені описки в стягуваних сумах, надав розрахунок таких сум та просить розглянути питання щодо можливості виправлення описки. Згідно з наданим відповідачем розрахунком, стягненню підлягають 3% річних за 16.11.12-18.07.14 (за 610 днів) у розмірі 327560,73 грн. та 777500,91 грн. інфляційних втрат за січень 2012 р. - червень 2014 р., які нараховані на суму основного боргу 6533315,03 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, 30.09.11 між НАК "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Харківським обласним КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач, покупець) був укладений договір №14/2453/11 на купівлю - продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та в 2012 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Матеріалами справи також підтверджується, що на виконання умов договору позивач поставив з жовтня 2011 року по грудень 2011 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 16769932,58 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.10.11, 30.11.11, 31.12.11. (т.1 а.с. 22-24).

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказана заборгованість була сплачена відповідачем частково, в сумі 158444,62 грн. у листопаді 2011 року. Залишок заборгованості у розмірі 2524448,84 грн. за жовтень 2001 року, у розмірі 7047617,89 грн. за листопад 2011 року та у розмірі 7039421,23 грн., загалом - 16611487,96 грн. відповідачем не була сплачена у встановлені у договорі строки.

Рішенням суду від 08.07.13 у справі 5023/4928/12 з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідача у даній справі) на користь ПАТ "Національна компанія" "Нафтогаз України" (позивача у даній справі) стягнуто вищевказану суму основного боргу, а також нараховані на неї суми штрафних санкцій та 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у позові відмовлено. У вказаній справі нарахування позивачем 3% річних здійснено по 15.11.12 включно, нарахування інфляційних - включно по березень 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог у даній справі позивач посилається на те, що заборгованість відповідача перед позивачем у вказаній вище сумі не була погашена, у зв'язку з чим позивачем з урахуванням положень ст. 625 ЦК України здійснено донарахування інфляційних втрат за період з грудня 20012 року по червень 2014 року включно та відсотків річних з 16.11.12 по 18.07.14 (т. 1 а.с. 10-11).

Судом першої інстанції також було встановлено, що у грудні 2014 року (до прийняття рішення у даній справі) між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації та Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації укладено договори №1163/30 від 10.12.14, №1202/30 від 11.12.14, №1638/30 від 26.12.14 про організацію взаєморозрахунків.

Пунктами 1 вказаних договорів передбачено, що предметом останніх є організація взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМ України від 29.01.14 №30.

Згідно з пунктами 7 договорів про організацію взаєморозрахунків Харківське обласне КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 30.09.11 №14/2453/11, в тому числі ПДВ 20% в частині вартості транспортування природного газу кошти у сумі: 2397297,20 грн., 2680875,73 грн., 5000000,00 грн. (відповідно договори №1163/30 від 10.12.14, №1202/30 від 11.12.14, №1638/30 від 26.12.14).

Частиною 2) пунктів 10 вказаних договорів про організацію взаєморозрахунків передбачено, що з метою виконання договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а пунктами 15 цих договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Зазначені у договорах кошти сплачені згідно з платіжними дорученнями №151 від 16.12.14, №152 від 16.12.14, №153 від 16.12.14, в яких міститься посилання на дату та номер договорів про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, сума основної заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 №14/2453/11 на загальну суму 10078172,93 грн. сплачена відповідачем у грудні 2014 року на підставі вказаних договорів про організацію взаєморозрахунків, залишок заборгованості у розмірі - 6533315,03 грн. за поставлений у грудні 2011 року газ не погашено.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин справи та позиції Верховного Суду України по подібним спорам, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення інфляційних та відсотків річних, що нараховані на суму заборгованості у розмірі 10781172,93 грн., яка була погашена на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків.

Нарахування ж інфляційних втрат та відсотків річних на суму заборгованості у розмірі 6533315,03 грн. суд першої інстанції визнав обґрунтованим, однак зазначив, що період нарахування інфляційних втрат не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, оскільки є неправомірно скороченим з метою штучного завищення розміру інфляційних втрат (позивачем не враховано індекс інфляції за кожний місяць періоду прострочення платежу, в тому числі і від'ємний (дефляцію). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний розрахунок повинен здійснюватись з січня 2012 року по червень 2014 року та врахував цей період при стягненні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних та відсотків річних, що нараховані на суму заборгованості у розмірі 10781172,93 грн., яка була погашена на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та правомірності нарахування вказаних сум на заборгованість у розмірі 6533315,03 грн., яка залишилась несплаченою після проведення взаєморозрахунків, зважаючи на наступне.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків та належним чином виконавши ці договори, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до спірного договору купівлі-продажу природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, необхідною умовою для застосування судом відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, є здійснення оплати за поставлений природний газ була поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до п. 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов'язання шляхом стягнення з Харківського обласного КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" 10781172,93 грн. в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з відсутністю прострочення оплати за спожитий природний газ.

Така ж правова позиція щодо можливості застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.14 у справах №5011-1/11043-2012-42/528-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 30.09.14 у справі №922/2339/13.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 111-28 ГПК України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правомірно стверджуючи про обґрунтованість позовних вимог стосовно стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, що нараховані на сум заборгованості у розмірі 6533315,03 грн., яка залишилась несплаченою після проведення взаєморозрахунків (залишок боргу за грудень 2011 року), в той же час не повною мірою дослідив усі фактичні обставини справи, внаслідок чого дійшов невірного висновку про період нарахування таких сум, що призвело до невірного розрахунку.

Так, як зазначає суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, позивачем для розрахунку інфляційного відшкодування визначено період з грудня 2012 року по червень 2014 року, що, на думку суду, не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України (неправомірно скорочено період з метою штучного завищення розміру інфляційних втрат - не враховано індекс інфляції за кожний місяць періоду прострочення платежу, в тому числі і від'ємний (дефляцію).

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що вказаний розрахунок повинен здійснюватись з січня 2012 року по червень 2014 року, тобто з моменту виникнення заборгованості. За розрахунком суду задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат лише в розмірі 777039,62 грн., в частині інфляційних втрат в розмірі 1273611,61 грн. слід відмовити.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що статтею 625 ЦК України передбачений розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю і може мати при цьому економічну назву "дефляція", то це не змінює її правову природу. Є цілком неприпустимим при розрахунку пропуск жодного місяця, бо при цьому руйнується весь ланцюг розрахунків.

Отже, якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Така правова позиція розрахунку інфляційних витрат, повністю узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною, зокрема, в постановах від 13.08.12 у справі № 5023/1235/12 та від 03.12.12 у справі №5023/129/12, у пункті 3 роз'яснень Вищого господарського суду № 02-5/223 від 12.05.99 та у пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Однак, судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що рішенням господарського суду Харківської області від 08.07.13 у справі №5023/4928/12 з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідача у даній справі) на користь ПАТ "Національна компанія" "Нафтогаз України" (позивача у даній справі) стягнуто суму основного боргу по спірному договору (на яку у даній справі здійснено нарахування) а також нараховані на неї суми штрафних санкцій та 3% річних по 15.11.12 включно. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у позові відмовлено.

При цьому, у мотивувальній частині рішення вказано, що нарахування інфляційних втрат у розмірі 138197,38 грн. позивачем здійснено станом на квітень 2012 року. Відповідач не погоджувався з таким розрахунком зважаючи на те, що він зроблений не на момент звернення до суду (жовтень 2012 року), без урахування періоду з квітня 2012 року по вересень 2012 року, коли інфляції зовсім не було або було укріплення гривні. Відповідач стверджував, що з урахуванням всього періоду відбулася дефляція, яка повністю покриває інфляційні процеси розраховані позивачем у позові, а відтак, інфляція має від'ємне значення.

Судом першої інстанції під час розгляду справи №5023/4928/12 (рішення не оскаржувалося) перевірено розрахунок, зроблений позивачем з урахуванням наданого розрахунку відповідача, та зроблено висновок, що на момент звернення позивача до суду заборгованість, що виникла на підставі договору про закупівлю природного газу № 14/2453/11 від 30.09.2011 року з початку її виникнення до моменту звернення позивача до суду не піддалася знеціненню, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 138197,38 грн. було відмовлено.

Отже, при розгляді справи №5023/4928/12 було встановлено відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат за період по вересень 2012 року включно. Тобто, вказаний період був предметом розгляду у справі №5023/4928/12, що не було враховано судом під час прийняття рішення у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року (а не з січня 2012 року, як вказано в оскаржуваному рішенні та як стверджує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року на суму заборгованості у розмірі 6533315,03 грн. із застосуванням бази даних "Законодавство", колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 799183,37 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення 3% річних, з урахуванням періоду стягнення за рішенням суду у справі №5023/4928/12 (по 15.11.12 включно), колегія суддів дійшла висновку, що позивачем вірно обрахований період з 16.11.12 по 18.07.14 (610 днів), однак, з урахуванням договорів про організацію взаєморозрахунків, нарахування 3% річних повинно було здійснюватись на суму 653315,03 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних за вказаний період, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 327560,72 грн. 3% річних (6533315,03х3:100х610:365= 327560,72).

В іншій частині слід відмовити за необґрунтованістю розрахунків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду має бути змінено стосовно сум інфляційних втрат та 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог та з урахуванням приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладанню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що оскаржуваним рішенням суду відстрочено його виконання до 01.06.15, за клопотанням відповідача.

Судом першої інстанції при вирішенні даного питання було враховано положення статті 121 ГПК України, відповідно до якої суд має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання, постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9, а також фактичні обставини справи, які, на думку суду, дають підстави для надання відстрочки.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, що фінансується з Державного бюджету України та знаходиться у тяжкому фінансовому стані, що свідчить про наявність виняткових випадків та обставин, які ускладнюють чи роблять неможливим виконання прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно наявності підстав для надання відстрочки виконання рішення суду зважаючи на те, що матеріалами справи дійсно доведено, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі, населення та державних органів, в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості. На підприємстві склалась складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання, однією з причин якої є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення та бюджетних установ (організацій) за спожиті послуги.

Окрім того, колегія суддів враховує, що позивачем рішення суду в частині надання відстрочки не оскаржується.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101, 102, п.4 ст. 103, п. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.02.15 у справі №922/3579/14 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 5 пов., ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 3% річних в розмірі 327560,72 грн., інфляційні нарахування в розмірі 799183,37 грн. та судовий збір за подання позову у розмірі 22534,88 грн.

Відстрочити виконання рішення суду до 01.06.15.

В іншій частині (в частині стягнення 3% річних в розмірі 505117,63 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 1251467,86 грн.) у позові відмовити".

Стягнути з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 5 пов., ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 227,47 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 15.04.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.