ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14 квітня 2015 р.

Справа № 902/1255/14

За скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 року у справі

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до: Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції (21050, м. Вінниця, вул. Соборна,59)

про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

судді Банасько О.О.

Говор Н.Д.

При секретарі судового засідання Головаченко Т.В.

За участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ - Тушевська Л.Г.,

представник відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Подано позов Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції про визнання права власності на окремо стоячу будівлю кафе з прибудовою, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 261,1 кв.м., позначеною по плану під літ. „А" з на ступними приміщеннями: №№ 1,4,7 коридор, площею 11,2 кв.м.; № 2 вбиральня площею 4,9 кв.м.; № 3 бар, площею 47,2 кв.м.; №№ 5,14 миєчна, площею 13,0 кв.м., №№ 6,8 склад, площею 37,4 кв.м; № 9 котельня, площею 10,1 кв.м.; № 10 сходи, площею 5,5 кв.м; № 11 кладова-продуктова, площею 23,1 кв.м.; № 12 торгова зала, площею 95,3 кв.м.; № 13 кухня площею 13,4 кв.м.

18 грудня 2014 року господарським судом Вінницької області було винесено рішення, яким позов задоволено повністю та визнано право власності за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на окремо стоячу будівлю кафе з прибудовою, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 261,1 кв.м., позначеною по плану під літ. „А" з наступними приміщеннями: №№ 1,4,7 коридор, площею 11,2 кв.м.; № 2 вбиральня площею 4,9 кв.м.; № 3 бар, площею 47,2 кв.м.; №№ 5,14 миєчна, площею 13,0 кв.м., №№ 6,8 склад, площею 37,4 кв.м; № 9 котельня, площею 10,1 кв.м.; № 10 сходи, площею 5,5 кв.м; № 11 кладова-продуктова, площею 23,1 кв.м.; № 12 торгова зала, площею 95,3 кв.м.; № 13 кухня площею 13,4 кв.м. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України 4027,00 грн. судового збору.

06.01.2015 року на виконання рішення суду було видано наказ.

23.02.2015 року до господарського суду Вінницької області надійшла скарга № б/н фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 року.

Для розгляду даної скарги на підставі заяви судді Яремчука Ю.О. 25.02.2015 року розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області виключено зі складу колегії суддю Маслія І.В. (у зв'язку із відрядженням судді) та включено суддю Говор Н.Д.

Ухвалою суду від 26.02.2015 року колегією суддів прийнято справу № 902/1255/14 до свого провадження та призначено дану скаргу до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2015 року.

Ухвалою суду від 16.03.2015 року розгляд скарги було відкладено на 14.04.2015 року з об»єктивних причин.

В судове засідання 14.04.2015 року з'явився представник позивача/заявника та представник Староміського ВДВС Вінницького МУЮ.

Представник відповідача не з'явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення копія якого міститься в матеріалах справи.

Представник заявника скаргу підтримав в повному обсязі.

Представник ВДВС проти скарги заперечив та зазначив, що дії останнього були правомірні.

Розглянувши скаргу на дії посадових осіб державної виконавчої служби судом встановлено наступне:

18 грудня 2014 року господарським судом Вінницької області було винесено рішення, яким позов задоволено повністю та визнано право власності за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (м. Вінниця, вул. 28 червня, буд. 15; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на окремо стоячу будівлю кафе з прибудовою, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 261,1 кв.м., позначеною по плану під літ. „А" з наступними приміщеннями: №№ 1,4,7 коридор, площею 11,2 кв.м.; № 2 вбиральня площею 4,9 кв.м.; № 3 бар, площею 47,2 кв.м.; №№ 5,14 миєчна, площею 13,0 кв.м., №№ 6,8 склад, площею 37,4 кв.м; № 9 котельня, площею 10,1 кв.м.; № 10 сходи, площею 5,5 кв.м; № 11 кладова-продуктова, площею 23,1 кв.м.; № 12 торгова зала, площею 95,3 кв.м.; № 13 кухня площею 13,4 кв.м. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України 4027,00 грн. судового збору.

06.01.2015 року на виконання рішення суду було видано наказ.

02 лютого Староміським відділом державної виконавчої служби управління юстиції була винесена постанова про відкриття вико навчого провадження № 46305964 з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 року у справі № 902/1255/14.

Скаржник зазначає, що дана постанова була направлена йому простим листом 05 лютого 2015 року та отри мана останнім 10 лютого 2015 року.

Як видно з наданих доказі до скарги - ФОП ОСОБА_1 17 лютого 2015 року оплатила судовий збір у розмірі 4027,00 грн., що підтверджується банківською квитанцією № 5505 від 17.02.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

При цьому, 10 лютого 2015 року Староміським ВДВС Вінницького міського управління юстиції були винесені постанови про стягнення із боржника вико - навчого збору у розмірі 402,70 грн. та витрат на проведення виконавчий дій у розмірі 60,00 грн., а 12.02.2015 р. Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції була винесена постанова про закінчення даного виконав чого провадження № 46305964 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-ХІУ.

Скаржник заявляє, що відповідно до ст. 30 Закону державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, зобов'язаний пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження, а оскільки, органом ВДВС не дотримано вимог чинного законодавства, а саме надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, скаржник був позбавлення права на добровільне виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 року у справі № 902/1255/14 щодо необхідності сплати до Державного бюджету України судово го збору у розмірі 4027,00 грн. Зазначені дії органу виконання судового рішення не відповідають та порушують приписи ч. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження", згідно якої дер жавний виконавець зобов 'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також положення ст. 7 Закону України „Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 року відповідно до якої працівник органу державної виконав чої служби зобов 'язаний сумлінно виконувати службові обов 'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Тому, скаржник просить суд визнати незаконними дії Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції щодо стягнення із боржника виконавчого збору, витрат на проведення виконавчий дій та закінчення виконавчого провадження № 46305964 з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 р. у справі № 902/1255/14.

Присутній в судовому засіданні представник Староміського ВДВС Вінницького МУЮ проти скарги заперечив вважає її безпідставною та необґрунтованою.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом ч.1, ч.2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частина 3 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження", визначає, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В силу п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011 року, будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 9.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За змістом скарги, скаржник просить суд визнати недійсними постанови Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, що були винесені в рамках виконавчого провадження № 46305964 з примусового виконання наказу госпо дарського суду Вінницької області від 06.01.2015 р. № 902/1255/14, а саме:

постанову Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 10.02.2015 р. про стягнення із боржника вико- навчого збору у розмірі 402,70 грн.

постанову Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 12.02.2015 р. про стягнення із боржника витрат на проведення виконавчий дій у розмірі 60,00 грн.

постанову Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 12.02.2015 р. про закінчення виконавчого про - вадження № 46305964 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про вико навче провадження".

В обґрунтування поданої скарги, скаржник вказує, на неналежне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (Надсилання документів виконавчого провадження) - копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

02.02.2015 року головним державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Тушевською Л.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження стосовно виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 року по справі № 902/1255/14.

З пояснень представника ВДВС дана постанова була направлена боржнику простим листом 03.02.2015 року, що стверджується реєстром простої кореспонденції, копія якого міститься в матеріалах справи.

Як видно з матеріалів справи, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 46305964 від 02.02.2015 року, старшим державним виконавцем боржнику надано строк на самостійне виконання до 09.02.2015 року. В установлені строки боржник не сплатив зазначені кошти.

При цьому, як видно з матеріалів справи боржник не звертався до органів ДВС для продовження строку самостійного виконання виконавчого документу.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови є правомірними та спрямовані на виконання наказу суду № 902/1255/14 від 06.01.2015 року згідно Закону України "Про виконавче провадження", а тому відсутні підстави для визнання їх незаконними.

Враховуючи викладене, скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 115, 121-2 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги № б/н від 18.02.2015р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Вінницької області від 06.01.2015 року - відмовити.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

судді Банасько О.О.

Говор Н.Д.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1);

3 - відповідачу - Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (21050, м.Вінниця, вул. Соборна, 5)

4- Староміський відділ ДВС Вінницького міського управління юстиції: ( вул. Грушевського.17, м. Вінниця)