ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 року Справа № 904/7720/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії головуючого судді: Прокопенко А.Є. - доповідач,

суддів: Дмитренко Г.К., Крутовських В.І.

При секретарі судового засідання Однорог О.В.

Представники сторін:

від позивача: Сергеєва Г.О. представник, довіреність №3 від 05.01.2015р.;

представник відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу 19 окремого мостового загону 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2014р. у справі №904/7720/14

за позовом 19 окремого мостового загону 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту, м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Дніпропетровськ

про стягнення 15430 грн. 83 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року (суддя Юзіков С.Г.) відмовлено в задоволенні позову 19 окремого мостового загону 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 15430 грн. 83 коп. заборгованості за договором зберігання від 30.04.2009 року № 20.

Не погодившись з рішенням суду, 19 окремий мостовий загін 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі 19 окремий мостовий загін 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутнього представника позивача у судових засіданнях, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

30.04.09р. сторонами укладено договір зберігання № 20 (далі - договір), за п. 1.1 якого позивач зобов'язався зберігати та повернути відповідачеві у схоронності майно.

Відповідно до п. 4 договору за зберігання майна поклажодавець (відповідач) сплачує зберігачеві (позивач) в такому порядку, розмірах та строки: вартість зберігання складає 2 506,95 грн. з коригуванням на індекс інфляції (без ПДВ); оплата перераховується зберігачеві протягом 3 днів з моменту виставлення рахунку.

За даними позивача, на підставі трьох рахунків № 55 від 29.05.09р., № 65 від 30.06.09р., № 83 від 31.07.09р., відповідачем сплачено 3008,34 грн. (22.06.09р.), 3023,39 грн. (19.08.09р.), 3 056,65 грн. (04.09.09р.). Решту договірних зобов'язань відповідач не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.12.09р., у нього виник борг перед позивачем у сумі 15 430,83 грн. Позивач звертався до відповідача з претензією № 373 від 05.07.10р., у якій повідомляв про необхідність сплати боргу за договорами № 20 від 30.04.09р. та №2 від 05.01.09р. у сумі 21 945,33 грн. На претензію позивача відповідач відповіді не надав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ст.936 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із тексту позовної заяви, відповідач не сплатив рахунки позивача №96 від 31.08.2009р. на суму 3053,59 грн., №111 від 30.09.2009р. на суму 3053,59 грн., №124 від 31.10.2009р. на суму 3078,02 грн., №141 від 30.11.2009р. на суму 3105,73 грн., №152 від 31.12.2009р. на суму 3139,90 грн. всього на суму 15 430 грн.

Відповідно п. 4.2 договору оплата за послуги зберігання повинна бути перерахована зберігачу на протязі 3 днів з моменту виставлення рахунку.

Відповідно ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Копія претензії №2 від 05.07.2010р. №373, в якій позивач повідомляє відповідача про наявність заборгованості в сумі 21 945, 33 грн. по договорам №20 від 30.04.2009р. та №2 від 05.01.2009р. та вимагає оплати по виписаним рахункам, не може вважатись в даному випадку вимогою в розумінні ст. 530 ЦК України, оскільки договором зберігання №20 від 30.04.2009р. чітко встановлені умови оплати - на протязі трьох днів з моменту виставлення рахунків.

Листом від 09.04.2015р. №182 позивач повідомив суд апеляційної інстанції про те, що «рахунки, виписані бухгалтерією 19 окремого мостового загону 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту відповідачеві передавалися нарочно, у зв'язку з цим підтвердження (відмітки) про отримання рахунків чи квитанцій про направлення їх відповідачеві поштою немає».

Таким чином, позивачем не доведено вручення відповідачу спірних рахунків, отже, обов'язок відповідача по їх оплаті не настав.

Приймаючи до уваги викладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Поряд з цим колегія суддів вважає помилковими висновки господарського суду, які стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, господарський суд зазначив наступне: « Позивач не подав доказів надання відповідачеві послуг зберігання обладнання. Наданий позивачем акт приймання-передачі нежилих приміщень в оренду 2009р. не може бути доказом виконання позивачем зобов'язань за договором зберігання, оскільки ним не передбачено оренди приміщення, зазначеного в акті. Не можуть вважатись належними доказами надання послуг зберігання відповідачеві надані позивачем виписки з рахунків за 22.06.09р., 19.08.09р.,04.09.09р., про сплату відповідачем грошових сум, оскільки призначенням платежів у них зазначено: оренда приміщень, тобто платежі відповідачем здійснювались за іншим правочином».

Ухвалою від 19.02.2015р. апеляційним господарським судом було зобов'язано позивача надати оригінал акту приймання-передачі нежилих приміщень в оренду за 2009 рік та довідку про наявність чи відсутність між позивачем (19 окремим мостовим загоном 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту) та відповідачем (фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.) інших діючих договорів у 2009 році.

На виконання ухвали апеляційного господарського суду позивач листом від 06.03.2015р. №136 повідомив суд про те, що у 2009 році між 19 окремим мостовим загоном 26 об'єднаного загону ДССТ та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено два договори: договір на виконання робіт №2 від 05.01.2009р. та договір зберігання №20 від 30.04.2009р.

Разом з листом від 17.03.2015р. №145 позивачем додатково надано копії наступних документів: копію рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2014р. №904/6909/14; копію договору на виконання робіт №2 від 05.01.2009р.; копії актів виконаних робіт за січень 2009 року, лютий 2009 року, березень 2009 року, квітень 2009 року; копію акту звірки взаємних розрахунків від 22.09.2014р.; копії виписок від 01.01.2009 року, від 03.04.2009 року, від 29.04.2009 року.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів дійшла висновку, що перерахування коштів по рахункам згідно банківських виписок за 22.06.2009р., 19.08.2009р., 04.09.2009р., де у призначенні платежу вказано «за оренду приміщення», фактично здійснювалось за договором від 30.04.2009р. №20, оскільки між сторонами не укладався договір на оренду приміщення, а у банківських виписках, наданих позивачем на підтвердження часткової оплати боргу, чітко вказано по яким рахункам проводиться оплата.

У наданих позивачем копіях рахунків №55 від 29.05.2009р., №65 від 30.06.2009р., №83 від 31.07.2009р., які оплачені відповідачем, вказано підстави для оплати - зберігання обладнання за конкретний місяць.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає підтвердженим факт часткового виконання сторонами - договору №20 від 30.04.2009р.

У відповідності з п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги 19 окремого мостового загону 26 об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2014р. у справі №904/7720/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

повний текст постанови виготовлений 20.04.15р.

Головуючий суддя А.Є. Прокопенко

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя В.І. Крутовських