ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.04.2015 Справа № 920/473/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж

Трейдінг", м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська

Область,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Суми,

про стягнення 35 741 грн. 27 коп.,

Суддя Н.П. Лугова

Представники сторін:

від позивача: Байбуза А.М.,

від відповідача: не з'явився,

При секретарі судового засідання - А.Г. Кириченко-Шелест

Позивач звернувся до суду 23.03.2015 року із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 35 741,27 грн. заборгованості за договором поставки № 000294/525 від 27.03.2014 року, в тому числі: 21 900,00 грн. боргу з оплати придбаної продукції, 3 553,24 грн. пені за період з 13.09.2014р. по 13.03.2015р., 5 448,49 грн. штрафу, 355,42 грн. - 3% річних та 4484,12 грн. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з'явився і відзиву на позов не подав.

Представник позивача подав заяви про зменшення позовних вимог від 30.03.2015р. та б/н б/д (вх. № 4571 від 16.04.15р.). Так, у зв'язку з частковим погашенням заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 35 353,63 грн. заборгованості, з них: 21 400,00 грн. основного боргу, 3660,25 грн. пені за період з 13.09.2014р. по 19.03.2015р., 5448,49 грн. штрафу, 360,77 грн. - 3% річних та 4484,12 грн. інфляційних нарахувань.

Суд, у відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, прийняв до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог та розглядає по суті вимогу про стягнення 35 353,63 грн. заборгованості.

Оскільки ні відзиву, ні клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача та оцінивши наявні в матеріалах докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2014 року між сторонами по справ укладено договір поставки № 000294/525, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу алкогольні та безалкогольні напої (продукцію) в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах данного договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити зазначену продукцію.

Відповідно до п. п. 2.7, 2.9 договору поставки покупець сплачує кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту її передачі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення коштів у кассу постачальника. Підставою для оплати продукції є видатков накладна, або ТТН Форма № 1-ТН/алкогольні напої/, або даний договір.

Матеріали справи свідчать, що позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 27 242,46 грн. Зазначена підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та зразками печатки та підпису відповідальної за прийняття матеріальних цінностей особи (а.с. 10-16).

Згідно бухгалтерських даних підприємства позивача (а.с. 17-21), в тому числі наданих в судовому засіданні представником позивача, відповідач оплатив заборгованість частково в сумі 5 842,42 грн.

Відповідач не надав суду жодних заперечень проти позову чи доказі сплати заборгованості, тому на день розгляду справи в суді основний борг відповідача перед позивачем складає 21 400,00 грн.

Згідно ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Правові наслідки порушення учасниками господарських правовідносин своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 4.1 договору поставки сторони передбачили, що в разі недотримання термінів оплати продукції, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення, а в разі, якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, крім того, зобов'язаний сплатити постачальнику штраф в розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Статтями 546, 547, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

На підставі наведених норм законодавства та пункту 4.1. договору поставки позивач нарахував відповідачу 3 660,25 грн. пені за період з 13.09.2014р. по 19.03.2015р. та 20% штрафу в сумі 5 448,49 грн. При цьому, як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, розмір пені позивачем визначено з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Слід зазначити, що чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені також не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України є видами штрафних санкцій.

Такої ж позиції щодо одночасного застосування штрафу й пені дотримується Верховний суд України у постанові від 09.04.2012 року № 20/246-08 та постанові від 27.04.2012 року № 06/5026/1052/2011.

Крім того, за період з 13.09.2014р. по 19.03.2015р. позивач просить стягнути нараховані на суму боргу 3 % річних в розмірі 355,42 грн. та 4 484,12 грн. інфляційних нарахувань.

У відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) є компенсацією (платою) за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 21 400,00 грн. основного боргу, 3660,25 грн. пені, 5448,49 грн. штрафу, 360,77 грн. - 3% річних та 4484,12 грн. інфляційних нарахувань є правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, 1827,00 грн. судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (40030, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 5-А, код 38679874) 21 400,00 грн. основного боргу, 3 660,25 грн. пені, 5 448,49 грн. штрафу, 360,77 грн. - 3% річних, 4 484,12 грн. інфляційних нарахувань та 1 827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.04.2015 року.

Суддя Н.П. Лугова