РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/4452/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора

«Житлоексплуатація»

До Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

Про зобов'язання здійснити перерахунок за спожиту теплову енергію

по договору № 230466 від 01.01.2010

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Людвик О.В. - по дов. № б/н від 20.12.2011

від відповідача Жовтун О.В. - по дов. № 93/2012/02/15-3 від 15.02.2012

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Київенерго» здійснити перерахунок по договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 230466 від 01.01.2010 за період з 01.01.2010 - 31.12.2010 на загальну суму 48 623,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що умовами договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію проводяться згідно тарифів встановлених Управлінням цінової політики КМДА, затвердженими розпорядженнями КМДА. З моменту початку дії договору застосовується тариф, що встановлений розпорядженням КМДА № 1333 від 30.11.2009. Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 залишено в силі постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010, відповідно до якої розпорядження № 1332, № 1333, № 1335, № 191, № 392 визнані незаконними та не чинними з моменту прийняття, в зв'язку з тим, що оскаржувані розпорядження прийняті Київським міським головою із порушенням принципу розподілу владних повноважень, оскільки вони прийняті, як нормативні акти місцевої державної адміністрації і підлягають обов'язковій реєстрації у органах юстиції, відповідно до п. 1 Указу Президента України № 493/92 від 3.10.1992 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органі» виконавчої влади». Постановою Верховного суду України від 08.12.2014 ухвала Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 залишена без змін. Отже, за період дії даних розпоряджень (01.10.2010 по 31.12.2010) повинен бути проведений перерахунок за теплову енергію на підставі чинних тарифів, зокрема встановлених згідно розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 порушено провадження у справі № 910/4452/15-г та призначено її до розгляду на 19.03.2015.

Відповідач у поданому 16.03.2015 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву зазначає, що Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 24.02.2011 у справі № 2а-57/09 зазначає, що нормативно-правові акти КМДА (виконавчого органу Київради) щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги, прийняті в межах повноважень виконавчого органу Київської міської ради, державній реєстрації не підлягають, а тому відсутність реєстрації оскаржуваних нормативно-правових актів в органах міністерства юстиції України не може бути підставою для визнання оскаржуваних розпоряджень не чинними. п. 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та п. 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади до предмета регулювання цих актів не віднесено акти органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів. Позивач самостійно обрав собі тариф на теплопостачання. На його думку, законними є лише тарифи за розпорядженням КМДА від № 1245 від 20.06.2002, тому що останнє пройшло реєстрацію в органах юстиції (усі подальші розпорядження, що вводили в дію тарифи на теплову енергію не проходили державної реєстрації в органах юстиції). Позивач з такою думкою не погоджується, адже перерахувати нарахування за період 01.01.2010 по 31.12.2010 не можливо з причин нерентабельності вартості теплової енергії за 1 Гкал по 54,42 грн. за вказаний період і невідповідності вимогам ст. 1 Закону України «Про теплопостачання». Також відповідач, вважає, що у нього відсутні правові підстави здійснювати даний перерахунок з огляду на те, що розпорядження № 1245 було скасовано розпорядженням КМДА № 578 від 18.04.2008. Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади. Враховуючи вище зазначене, вважає необґрунтованими та недоведеними доводи та посилання позивача, викладені у позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні 19.03.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 19.03.2015 проти заявлених позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 19.03.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 02.04.2015.

В судовому засіданні 02.04.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.01.2010 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (споживач) було укладено договір № 230466 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору (пункт 1.1), постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до 2.1. договору, при виконання умов даного договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрації, чинним законодавством, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з пунктом 2.2.1. договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження зазначеними в додатку 1.

Пунктом 2.3.1. договору визначено, що споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1 до договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Згідно з п. 1 додатку 2 до договору розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими розпорядженнями КМДА № 1333 від 30.11.2009 за кожну відпущену Гігакалорію (1Гкал/грн.), що з ПДВ становить 113,20 грн.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до п. 23 Правил користування теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показників вузла обліку згідно із діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судом встановлено, що за період січень 2010 року - квітень 2010 року, жовтень 2010 року - грудень 2010 року позивачем спожито теплової енергії у кількості 792,11000 Гкал на суму 100 360,26 грн., що вбачається з актів приймання-передавання товарної продукції та облікових карток у зазначений період (копії знаходяться в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при нарахуванні вартості послуг, у період січень 2010 року - квітень 2010 року керувався тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1333 від 30.11.2009 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення» та у період жовтень 2010 року - грудень 2010 року керувався тарифами затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 392 від 31.05.2010 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення».

Розпорядженням № 392 від 31.05.2010 визнано таким, що втратило чинність з 01.07.2010, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1333 від 30.11.2009 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення».

Разом з цим, постановою Шевченківського районного суму м. Києва від 10.12.2010 визнано незаконними та не чинними з моменту прийняття зокрема розпорядження № 1333 від 30.11.2009 та № 392 від 31.05.2010.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 скасовано, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010 залишено без змін.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 вказаного закону).

Положення ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, у сторін по справі відсутній обов'язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, які суперечать Конституції України та Законам України, з часу прийняття цих рішень.

Пунктом 9 додатку 2 до договору передбачено, що споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-3 за адресою: вул. Щекавицька, 37/48, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику.

Положеннями пункту 2.5.1., 2.5.2. договору встановлено, що споживач має право вимагати від постачальника надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати та методику розрахунків, нарахування, режими теплопостачання; перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію згідно з умовами договору.

З наведеного вбачається, що облік вартості спожитої теплової енергії здійснюється постачальником шляхом надання споживачу відповідних рахунків, а останній має майновий інтерес у правильності таких розрахунків.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення перерахунку вартості спожитої ним протягом 01.01.2010 по 31.12.2010 теплової енергії.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 222 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідач не виконав вимог закону та не здійснив перерахунку вартості спожитої позивачем теплової енергії.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) здійснити перерахунок вартості теплової енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (м. Київ, вул. Ернста, 12, офіс 62-А, ) за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 230466 від 01.01.2010 на загальну суму 48 623,31 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» (м. Київ, вул. Ернста, 12, офіс 62-А, ) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 09.04.2015.

СуддяВ.В.Сівакова