ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" квітня 2015 р. Справа № 918/132/15

Господарський суд Рівненської області в складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Морозу С.Ю.

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОКОМ ОІЛ"

про стягнення в сумі 14 967 грн. 37 коп.

за участі представників:

від позивача: Іванченко А.В., довіреність №01 від 02.01.2015р;

Пузіна Н.С., довіреність №02 від 02.01.2015р;

від відповідача: не з'явився.

Статті 20, 22, 91 Господарського процесуального кодексу України позивачу роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Обставини справи: В лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС" (далі ТОВ "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС") звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОКОМ ОІЛ" (далі ТОВ "НАФТОКОМ ОІЛ") про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №ЖБС-059/12 на виконання робіт по ремонту та обслуговуванню техніки від 24.10.2012 року в сумі 14 967 грн. 37 коп., з яких: 13063,00 грн. основний борг, 150,63 грн. штраф, 976,57 грн. пеня, 141,95 грн. інфляційних втрат та 635,22 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 18 лютого 2015 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 03 березня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.03.2015 року розгляд справи відкладено на 07.04.2015 року.

В судові засідання 03.03.2015 року та 07.04.2015 року відповідач не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення останньому поштових відправлень. Вимог ухвал суду не виконав.

Оскільки відповідачу надавалось достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, проте він не скористався правом наданим йому ГПК, суд на підставі вимог статті 75 ГПК України дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 07.04.2015 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2012 року між ТОВ "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС" (виконавець) та ТОВ "НАФТОКОМ ОІЛ" (замовник) було укладено договір №ЖБС-059/12 на виконання робіт по ремонту та обслуговуванню техніки (далі Договір, а.с.24-25), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався виконати роботи по ремонту та обслуговуванню кар'єрної техніки БелАЗ, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи у відповідності до умов Договору (п. 1.1 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками та скріплений відбиткам печаток замовника та виконавця.

Згідно з пунктом 2.1.1 Договору виконавець зобов'язався виконати роботи по Договору якісно та в обумовлені строки. Замовник, в свою чергу, зобов'язався оплатити вартість робіт в строк обумовлений п. 3.4 даного Договору (п. 2.2.1 Договору).

Вартість робіт, що виконуються, звичайна договірна та вказується для кожного окремого випадку в актах виконаних робіт, які є невід'ємними частинами даного Договору (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4, 3.7 Договору замовник оплачує роботи по договору протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі робіт. Замовник перераховує грошові кошти на розрахунковий рахунок виконавця по реквізитам, що вказані в Договорі. Датою опати рахується дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з п. 8.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 року. Строк дії договору продовжується на наступний рік, якщо жодна із сторін даного Договору за 1 місяць до закінчення строку дії Договору письмово не повідомить другу сторону про його припинення.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, виконавцем (позивач) були надані, а замовником (відповідач) прийняті визначені Договором послуги на загальну суму 15 063,00 грн., що підтверджується актами надання послуг, актами приймання-передачі, рахунками (а.с. 8-10, 12-14). Вказані акти підписані та скріплені печаткою замовника та виконавця у встановленому Договором порядку без будь-яких застережень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором, крім наявних в матеріалах справи доказів, свідчить відсутність з боку відповідача будь-яких письмових повідомлень чи претензій стосовно порушення ТОВ "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС" умов даного Договору.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що замовник порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо встановлених строків та порядку оплати за надані послуги, заборгувавши позивачу 13 063,00 грн. (докази часткової оплати а.с. 48).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні відносини надання і споживання послуг, що регламентовані главою 63 ЦК України.

У відповідності із ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Доказів сплати боргу в сумі 13 063,00 грн. відповідач суду не надав, вимог позивача належними та допустимими доказами не спростував.

З огляду на зазначене вбачається, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13 063,00 грн. заборгованості стверджується матеріалами справи і підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, позивач на підставі умов договору та ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував 150,63 грн. штрафу, 976,57 грн. пені, 635,22 грн. 3% річних та 141,95 грн. інфляційних втрат (розрахунок на а.с. 7).

У відповідності до п. 6.3 Договору за несвоєчасну оплату, відповідно до п.3.4 даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,05% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 4 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплатити неустойку.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем дані строки порушені, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору, у вигляді сплати пені.

Крім того, приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Згідно п.1 ч.1 ст.208 та ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, сторони у письмовій формі погоджують умови договору.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявний в матеріалах справи розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат наданий позивачем, перевірено судом та визнано вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 976,57 грн. пені, 635,22 грн. 3% річних та 141,95 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають до задоволення в вищезазначених розмірах.

Разом з тим, позивачем нараховано відповідачу 150,63 грн. штрафу на підставі п. 6.4 Договору, за яким у випадку не оплати чи не повної оплати, згідно п. 3.4 даного договору в строк більше ніж 15 календарних днів, замовник оплачує штраф в розмірі 1% від неоплаченої суми з 16-го календарного дня від дати вказаної в рахунку за кожен день прострочення до дати повного розрахунку.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Таким чином, ознаками штрафу є: а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов'язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов'язання неналежним способом тощо); б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, в) підлягає стягненню однократно за окремо здійснене правопорушення та не носить характер тривалої санкції.

В свою чергу пеня як різновид неустойки характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов'язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов'язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання; г) триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Втім, суд вважає, що сторонами у п. 6.4 Договору невірно визначено вид штрафної санкції -штраф, та натомість ними фактично погоджено застосування пені у випадку порушення зобов'язання, зважаючи на правову природу та ознаки пені як виду штрафних санкцій.

Враховуючи, що подвійне стягнення пені за одне і теж порушення чинним законодавством не допускається, суд відмовляє у вимозі про стягнення з відповідача 150,63 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОКОМ ОІЛ" про стягнення 13063,00 грн. основного боргу, 976,57 грн. пені, 635,22 грн. 3% річних, 141,95 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими, стверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а відтак підлягають до задоволення, а у вимозі про стягнення 150,63 грн. штрафу слід відмовити.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОКОМ ОІЛ" (34240, вулиця Леніна, будинок 22, квартира 2, смт. Томашгород, Рокитнівський район, Рівненська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР - БЕЛАЗ - СЕРВІС" (10001, вулиця Кооперативна, будинок 6, місто Житомир, ) 13 063 (тринадцять тисяч шістдесят три) грн. 00 коп. основного боргу, 976 (дев'ятсот сімдесят шість) грн. 57 коп. пені, 635 (шістсот тридцять п'ять) грн. 22 коп. 3% річних, 141 (сто сорок одну) грн. 95 коп. інфляційних втрат та 1 808 (одну тисячу вісімсот вісім) грн. 61 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позову в частині стягнення 150 грн. 63 коп. штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "14" квітня 2015 року.

Суддя Пашкевич І.О.