ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р. Справа № 911/283/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Крамміськбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логан Груп»

про визнання недійсним договору

За участю представників:

від позивача Ковальова А.Г. (дов. б/н від 16.02.2015);

від відповідача не з'явились.

.

Обставини справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Крамміськбуд» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логан Груп» (відповідач) про визнання недійсним договору субпідряду № 14/1408-2 від 14.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ст. 203 ЦК України, оскільки невиконання в подальшому спірного договору не зможе породжувати ті правові наслідки, на котрі розраховував позивач під час його укладення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.01.2015 порушено провадження у справі № 911/283/15, розгляд справи призначено на 05.03.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2015 продовжено строк вирішення спору у справі № 911/283/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 09.04.2015.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

У судовому засіданні 09.04.2015 представник позивача підримав позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання 09.04.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Крамміськбуд» (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логан Груп» (субпідрядник) укладено договір субпідряду №14/1408-2, згідно якого субпідрядник взяв на себе обовязок на свій ризик виконати визначену договором роботу за завданням генпідрядника, а генпідрядник зобов'язався прийняти та оплатити її.

Згідно п. 1.2 договору предметом субпідряду є ремонт м'якої кровлі вентиляційного приміщення № 1 інв. №00016.

Пунктами 1.3, 1.4 договору визначено, що об'єм, характер та вартість робіт, передбачених в п. 1.2 договру, визначаються договірними цінами (Додаток №1), погодженими сторонами. Ціна договору складає без врахування ПДВ 20% 20 809,65 грн, крім того ПДВ 20% 4 161,93 грн, загалом з урахуванням ПДВ 20% 24 971,58 грн.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.4 договору оплата здійснюється генпідрядником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника в національній валюті. Генпідрядник здійснює оплату за виконані роботи впродовж 15 календарних днів за фактично виконаний об'єм після підписання форм КБ-2В, КБ-3 і отримання рахунку.

Згідно п. 12.2 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.01.2015.

Предметом позову є вимога позивача визнати договір субпідряду № 14/1408-2 від 14.08.2014 недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, на підставі того, що цей договір укладений з порушенням вимог законодавства, бо у позивача існують сумніви щодо сумлінності відповідача, що свідчить про те, що договір не відповідає намірам позивача.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини будівельного підряду.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір є погоджена дія двох або більше сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановленні частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин ( п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Судом встановлено, що умови договору субпідряду № 14/1408-2 від 14.08.2014 були погоджені сторонами, договір підписаний належними представниками сторін та скріплений печатками обох сторін договору.

Крім того, судом встановлено, що сторони виконали свої зобов'язання за договором в повному обсязі, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 за вересень 2014 року, підписаного і скріпленого печатками обох сторін договору, рахунком на сплату №300914 від 30.09.2014, випискою по рахунку ТОВ «Будівельна компанія Крамміськбуд» та актом звіряння взаємних розрахунків станом на 13.01.2015.

Вимогу щодо визнання договору субпідряду № 14/1408-2 від 14.08.2014 недійсним, позивач обґрунтовує лише своїми здогадами про сумнівну діяльність відповідача, що може вплинути на репутацію позивача.

Однак суд вважає, що зазначена обставина не є загальною вимогою, додержання якої є необхідною для чинності правочину в порядку ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання договору субпідряду № 14/1408-2 від 14.08.2014 недійсним є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено: 10.04.2015

Суддя В.М. Антонова