ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. Справа № 918/125/15

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши справу за позовом Прокурора м. Кузнецовська в інтересах держави в особі Кузнецовської міської ради в особі Кузнецовського міського комунального підприємства до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання в сумі 6 357 грн. 62 коп.

За участю:

Від позивача-1: не з'явився;

Від позивача-2: Прохорович О. М. (дов. №700 від 18.04.2014 р.);

Від відповідача: не з'явився;

Від прокуратури: Ковальчук І. Л. (посв. №031264 від 12.01.2015 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор м. Кузнецовська в інтересах держави в особі Кузнецовської міської ради (далі - Позивач-1) в особі Кузнецовського міського комунального підприємства (далі - Позивач-2) звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення 6 357 грн. 62 коп. боргу згідно укладеного між сторонами Договору №260 від 11.11.2005 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Ухвалою суду від 12 лютого 2015 року, суддею Бережнюк В.В. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/125/15.

Ухвалою суду від 3 березня 2015 року розгляд справи відкладено на 30.03.2015 року.

3 березня 2015 року від Позивача-2 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Позивач-2 просить стягнути з Відповідача 4 357, 62 грн., з яких: 3 985, 89 грн. основної суми боргу, 238, 33 грн. пені, 25, 68 грн. три відсотки річних та 107, 72 грн. інфляційних втрат. Вказану заяву було прийнято судом.

У зв'язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Бережнюк В.В. розпорядженням керівника апарату суду від 30.03.2015 року № 01-04/19/2015 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

30 березня 2015 року автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 918/125/15 визначено суддю Гудзенко Я.О.

30 березня 2015 року від Позивача-2 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Позивач-2 просить стягнути з Відповідача 6 357, 62 грн., з яких: 5 985, 89 грн. основної суми боргу, 238, 33 грн. пені, 25, 68 грн. три відсотки річних та 107, 72 грн. інфляційних втрат. Вказану заяву було прийнято судом.

Ухвалою суду від 30 березня 2015 року суддею Гудзенко Я.О. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 30 березня 2015 року розгляд справи відкладено на 07.04.2015 року.

В судовому засіданні 7 квітня 2015 року Прокурор та Позивач-1 підтримали позовні вимоги з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач відзив на позовну заяву, а також доказів погашення заборгованості не подав, в судові засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення Позивача-1 Відповідача в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, Відповідач не скористалися своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.04.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Прокурора, Позивача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, господарський суд Рівненської області, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

За змістом ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.99 р. у справі № 3-рн/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Разом з тим, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України вирішено під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у ч. 2 ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором було визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Кузнецовську міську раду.

В позовній заяві прокурор визначив підстави позову, зазначив в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтував необхідність їх захисту.

Судом встановлено, що 11 листопада 2005 року між Позивачем-2 та Відповідачем укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №260 (далі - Договір, а. с. 12-13), за умовами якого Позивач-2 зобов'язався бере на себе зобов'язання постачати Відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах відповідно до Додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору, а Відповідач зобов'язався сплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим Договором.

Відповідно до п. п. 10.1. Договору він укладений строком на один рік і набрав чинності з моменту його підписання та діяв до 26 грудня 2006 року.

Відповідно до п. 10.3. Договору він вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Оскільки такої заяви про розірвання Договору до Позивача-2 не надходило, Договір № 260 від 11.11.2005 року на момент винесення рішення у справі є чинним.

Згідно п. 6.4. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі по поданим Позивачем-2 рахунках вартості, відповідно до спожитих об'ємів та встановлених тарифів.

Відповідно до п. 6.5. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно п. 6.6. Договору Відповідач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Позивачу-2 вартість зазначену в Договору кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Судом встановлено, що починаючи з 01.10.2014 р. Відповідач частково не виконує свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого станом на 23 березня 2015 року за утворилася заборгованість в розмірі 6 096, 20 грн.

Відповідно до п. 7.2.2. Договору передбачено сплату пені за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Таким чином, відповідно до пункту 7.2.2. Договору, а також на підставі ст. 625 ЦК України Позивач-2 нарахував Відповідачу 238, 33 грн. пені за період з 01.11.2014 р. по 31.01.2015 р., 107, 72 грн. інфляційних втрат та 25, 68 грн. 3% річних.

Судом було перераховано заявлену пеню та три відсотки річних, і відповідно до проведених розрахунків, за період з 01.11.2014 р. по 31.01.2015 р. розмір пені становить 236, 96 грн., а трьох відсотків річних - 25, 57 грн.

Оскільки проведений судом розрахунок в частині інфляційних втрат є більшим, ніж заявлений позивачем, суд не може вийти за межі заявлених вимог та бере до уваги розрахунок доданий до позовної заяви.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач-2 прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином, проте, Відповідачем розрахунків в повному обсязі проведено не було.

Доказів на обґрунтування своїх заперечень, а також інших доказів сплати боргу під час розгляду справи Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення позивача, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, - вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно ч. ч. 2, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 827, 00 грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 ) на користь Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, майдан Незалежності, 2, ) 5 985 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 89 коп. основної суми боргу, 236 (двісті тридцять шість) грн. 96 коп. пені, 25 (двадцять п'ять) грн. 57 коп. три відсотки річних, 107 (сто сім) грн. 72 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 ) в доход Державного бюджету України 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

5. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 08.04.2015 року.

Суддя Гудзенко Я.О.