ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2015 р.Справа № 924/154/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Яроцький А.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" с. Лотівка Шепетівський район Хмельницької області

до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" м. Хмельницький

про стягнення 375835,07 грн., з яких 171 835,07 грн. - пеня, 204 000 грн. - штраф

Представники сторін:

від позивача: Вознюк Р.П. - представник за довіреністю №26/01-15Л від 26.02.2015р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 16.03.2015р., відповідно до ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" звернулось з позовом до суду про стягнення з Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" 1 400 851,23 грн., з яких 1 020 000,00 грн. основний борг, 90 290,96 грн. пеня, 76 500,00 грн. інфляційні нарахування, 10 060,27 грн. 3 % річних, 204 000 грн. штраф.

В обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем умов договору постачання №18/03-14/М від 18.03.2014р.

Ухвалою суду від 06.02.2015р. порушено провадження у справі №924/154/15, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Розгляд справи відкладався.

30.03.2015р. на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 1 581 433,15 грн., з яких 1 020 000,00 грн. основний борг, 171 835,07 грн. пеня, 170 340,00 грн. інфляційні нарахування, 15 258,08 грн. 3 % річних, 204 000 грн. штрафу. До заяви додано докази надіслання вказаної заяви відповідачу. Окремо, на підтвердження вартості сої врожаю 2014р. станом на 30.09.2014р. надано довідку Торгово-промислової палати України від 18.03.2015р. №1996/08.2-3 та докази понесених витрат за отримання зазначеної довідки в сумі 1800,00 грн., які позивач просить віднести до судових витрат по справі та стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 31.03.2015р. заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог задоволено. Надалі предметом спору виступала вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 581 433,15 грн., з яких 1 020 000,00 грн. основний борг, 171 835,07 грн. пеня, 170 340,00 грн. інфляційні нарахування, 15 258,08 грн. 3 % річних, 204 000 грн. штраф.

16.04.2015р. представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній (з урахуванням письмового пояснення про допущену описку) просить суд стягнути з відповідача 375835,07 грн., з яких 171835,07 грн. пеня, 204000,00 грн. штраф, та повернути зайво сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 16.04.2015р. заяву представника про зменшення розміру позовних вимог задоволено. Надалі предметом спору виступила вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 375835,07 грн., з яких 171 835,07 грн. - пеня, 204 000 грн. - штраф.

Відповідач в судове засідання не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, хоча належним чином повідомлений про дату, місце та час судового слухання справи. Ухвали суду направлені на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що відповідно до ст. 64 ГПК України вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи судом (аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Представник позивача в судовому засіданні 16.04.2015р. позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення підтримав, обґрунтовуючи останні доводами викладеними в позовній заяві та доказами доданими до матеріалів справи.

З огляду на викладене, оскільки неявка відповідача та неподання останнім відзиву на позов не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе згідно ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Суд оцінивши подані позивачем по справі документи рахує їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

18.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (постачальник) та Приватним підприємством "ГВМ-АГРО" (покупець) укладено договір постачання №18/03-14/М, згідно з умовами якого постачальник зобов'язаний у порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупця насіння сої урожаю 2013 року (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та провести розрахунки на умовах, визначених даним договором.

Кількість товару становить 100,000 (сто) тон +/- 5%. Ціна товару вказується у видаткових накладних, що є невід'ємними частинами даного договору. Товар має бути наданий покупцю до 30 квітня 2014 року (п.п. 1.2, 1.3, 1.6 договору).

Відповідно до п. 3.1 сторони дійшли згоди та вирішили, що за отриманий товар, в якості розрахунку, покупець з урожаю 2014 року зобов'язаний до 30.09.2014р. поставити та передати постачальнику сою (далі по тексту - товар 1) в кількості 200,000 тон +/-5% залікової ваги (пропорційно 1:2 отриманого насіння). Всі затрати по поставці товару 1 до складу постачальника несе покупець.

Розділом 4 "Поставка товару" визначено, що передача товару здійснюється на умовах FCA правила ІНКОТЕРМС 2010). Місце знаходження насіння: Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка. Товар поставляється покупцю у біг-бегах. Вартість одного біг-бегу становить 60,00 грн. в т.ч. ПДВ. Товар повинен супроводжуватись наступними документами: рахунок, накладна, податкова накладна.

За не поставку, несвоєчасну поставку товару (товару 1) або за прострочення заміни товару неналежної якості постачальник (покупець) сплачує покупцеві (постачальнику) за вимогою останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення від вартості не поставленого вчасно товару (п.п. 6.2, 6.3 договору).

Згідно з п. 6.4 договору сторони погодили, що у випадку прострочення зобов'язання по поставці товару 1 більш як на 15 календарних днів, постачальник може вимагати від покупця сплати штрафу в розмірі 20% від загальної вартості невиконаного вчасно зобов'язання. В даному випадку, розрахунок штрафу здійснюється по середній ринковій ціні, яка буде встановлена станом на 30.09.2014р. за даний товар 1.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору (п. 8.1 договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відбитками їх печаток.

На виконання умов договору постачальником поставлено відповідачу насіння сої з контейнерами на суму 905 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №158 від 08.05.2014р. та податковими накладними №26/2, №27 від 08.05.2014р. (копії наявні в матеріалах справи), яке отримано уповноваженою особою відповідача Габай В.М. на підставі довіреності №2 від 08.05.2014р.

Відповідач обов'язку щодо передачі позивачу сої урожаю 2014 року до 30.09.2014р. в кількості 200,000 тон +/-5% залікової ваги не виконав.

06.10.2014р. позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про передачу сої урожаю 2014 року на зерновий склад ТОВ "Лотівка Еліт" у кількості 200 тон.

До матеріалів позовної заяви додано відомості щодо цін на сільськогосподарську продукцію з веб-сайту АПК-ІНФОРМ станом на 26.09.2014р., яка становить 5100,00 грн. Виходячи з вказаної ціни загальна вартість непоставленого товару 1 визначено у сумі 1 020 000,00 грн., про стягнення яких позивач звернувся з позовом.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору постачання №18/03-14/М від 18.03.2014р., позивачем нараховано 171 835,07 грн. пені, 170 340,00 грн. інфляційних нарахувань, 15 258,08 грн. 3 % річних, 204 000 грн. штрафу.

Представником позивача подавались заяви про збільшення та про зменшення розміру позовних вимог, які судом ухвалами від 31.03.2015р. та від 16.04.2015р. задоволено. Предметом спору виступає вимога про стягнення з відповідача 171 835,07 грн. пені та 204 000 грн. штрафу

Окрім того в процесі розгляду справи, на підтвердження вартості сої врожаю 2014р. станом на 30.09.2014р. позивачем надано довідку Торгово-промислової палати України від 18.03.2015р. №1996/08.2-3 та докази понесених витрат за отримання зазначеної довідки в сумі 1800,00 грн., які позивач просить віднести до судових витрат по справі та стягнути з відповідача.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Відповідно до ст. 11, ст. 509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто, сплати коштів.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами на підставі договору постачання №18/03-14/М від 18.03.2014р., їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору міни.

Відповідно до ст. 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. У ст. 293 Господарського кодексу України визначено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність, повне господарське відання чи оперативне управління певний товар в обмін на інший товар.

Згідно ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що договір міни входить до групи договірних зобов'язань, направлених на оплатну передачу майна у власність. Основною індивідуалізуючою ознакою такої передачі є те, що зустрічне надання за відчужене майно має товарну форму, а не грошову. За договором міни (бартеру) кожна зі сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

18.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (постачальник) та Приватним підприємством "ГВМ-АГРО" (покупець) укладено договір постачання №18/03-14/М, згідно з умовами якого постачальник зобов'язаний у порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупця насіння сої урожаю 2013 року (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та провести розрахунки на умовах, визначених даним договором.

При цьому відповідно до умов п. 3.1. договору в якості розрахунку покупець з урожаю 2014 року зобов'язаний до 30.09.2014р. поставити та передати постачальнику сою в кількості 200,000 тон.

На виконання умов договору постачальником поставлено відповідачу насіння сої з контейнерами на суму 905 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №158 від 08.05.2014р. та податковими накладними №26/2, №27 від 08.05.2014р., яке отримано уповноваженою особою відповідача Габай В.М. на підставі довіреності №2 від 08.05.2014р.

Відповідачем обов'язку щодо передачі позивачу сої урожаю 2014 року до 30.09.2014р. в кількості 200,000 тон +/-5% залікової ваги не виконано.

Позивачем заявлено до стягнення 171 835,07 грн. пені та 204 000 грн. штрафу нарахованих відповідно до умов п.п. 6.3., 6.4 договору.

Вирішуючи питання про можливість стягнення штрафу та пені судом враховується, що ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 230 ГК України передбачено обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст. 546, 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити договором неустойку, що стягується за прострочення не грошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про стягнення такої неустойки у зв'язку з простроченням зобов'язання. Відповідну правову позицію наведено в постанові Верховного Суду України від 22.11.2010р. у господарській справі №14/80-09-2056, і в силу положень ст. 111-28 ГПК України, остання має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Сторони в договорі узгодили, що за не поставку, несвоєчасну поставку товару 1 або за прострочення заміни товару неналежної якості покупець сплачує постачальнику за вимогою останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення від вартості не поставленого вчасно товару 1 (п. 6.3 договору).

Згідно з п. 6.4 договору сторони погодили, що у випадку прострочення зобов'язання по поставці товару 1 більш як на 15 календарних днів, постачальник може вимагати від покупця сплати штрафу в розмірі 20% від загальної вартості невиконаного вчасно зобов'язання. В даному випадку, розрахунок штрафу здійснюється по середній ринковій ціні, яка буде встановлена станом на 30.09.2014р. за даний товар 1.

На підставі вказаних пунктів договору позивачем нараховано 171835,07 грн. пені за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015р. та 204 000,00 грн. штрафу, які обраховані виходячи з вартості сільськогосподарської продукції (сої) на ринку України станом на вересень 2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з веб-сайту АПК-ІНФОРМ та довідкою Торгово-промислової палати України від 18.03.2015р. №1996/08.2-3.

Проведеним перерахунком заявленої до стягнення суми пені та штрафу судом встановлено, що зазначені суми нараховано вірно та відповідно до умов договору, а тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому судом враховується, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій (позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 09.04.2012 р. по справі №20/246-08).

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 171 835,07 грн. пені та 204 000 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України обов'язок по відшкодуванню судового збору при задоволенні позову покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що позивач в заяві про збільшення позовних вимог від 23.03.2015р. просить віднести до судових витрат 1800,00 грн. понесених витрат на отримання в Торгово-промислової палати України результатів цінового моніторингу вартості сої українського походження врожаю 2014р. на ринку України станом на 30.09.2014р.

Вирішуючи питання про можливість віднесення зазначених витрат до судових витрат по справі, судом враховується, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року).

Укладаючи договір №18/03-14/М, згідно з умовами п. 6.4 якого сторони погодили, що у випадку прострочення зобов'язання по поставці товару 1 більш як на 15 календарних днів, постачальник може вимагати від покупця сплати штрафу в розмірі 20% від загальної вартості невиконаного вчасно зобов'язання. В даному випадку, розрахунок штрафу здійснюється по середній ринковій ціні, яка буде встановлена станом на 30.09.2014р. за даний товар 1. Тобто позивач передбачав можливість виникнення додаткових витрат по визначенню середньої ринкової ціни сої врожаю 2014р.

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України", Європейський суд з прав людини у рішення від 26 червня 2014 року по вказаній справі зазначив про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Оскільки витрати понесені позивачем по визначенню середньої ринкової ціни сої врожаю 2014р. не передбачені у договорі, і виникли у зв'язку з необхідністю доведення розміру штрафу та пені обрахованих відповідно до п. п. 6.3, 6.4 договору, а обов'язок по доказуванню та доведенню розміру позовних вимог в силу ст. 33 ГПК покладаються на позивача, то вимоги по віднесенню 1800,00 грн. понесених витрат на отримання в Торгово-промислової палати України результатів цінового моніторингу вартості сої українського походження врожаю 2014р. на ринку України станом на 30.09.2014р. не підлягають віднесенню до судових витрат у справі №924/154/15.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" с. Лотівка Шепетівський район Хмельницької області до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" м. Хмельницький про стягнення 375835,07 грн., з яких 171 835,07 грн. - пеня, 204 000 грн. - штраф задовольнити .

Стягнути з Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" (м. Хмельницький, Проспект Миру, 60/5, кв. 79, код 38171525) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (с. Лотівка Шепетівський район Хмельницької області вул. Молодіжна, 1, код 32678215) 171 835,07 грн. (сто сімдесят одна тис. вісімсот тридцять п'ять грн. 07 коп.) пені та 204 000,00 грн. (двісті чотири тис. грн. 00 коп.) штрафу, 7516,70 грн. (сім тис. п'ятсот шістнадцять грн. 70 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст складено 17.04.2015р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 2 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу: м. Хмельницький, Проспект Миру, буд. 60/5, кв. 79.