РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/27553/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рехау»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур»

про стягнення 543 201, 34 грн.

Головуючий суддя: Бондарчук В.В.

Судді: Нечай О.В.

Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача: Черешнюк В.М.

від відповідача: Гнатюк М.Р.

вільний слухач: Головко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рехау» (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 543 201, 34 грн., з якої: 479 840, 17 грн. - заборгованість зі сплати орендних платежів, 42 948, 90 грн. - пеня, 5 442, 17 грн. - 3 % річних, 14 970, 11 грн. - компенсація комунальних витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором суборенди від 30.05.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.12.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 22.12.2014 р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач перебував у приміщеннях до 30.03.2014 р. та за дане користування приміщень відповідач розрахувався з позивачем, що не заперечується останнім, тому вважає незаконними та необґрунтованими вимоги щодо сплати орендної та інших платежів за наступні місяці, а також стверджує, що відповідач користуючись приміщеннями не передавав їх жодній фізичній чи юридичній особі в суборенду.

Судом оголошувалась перерва до 05.02.2015 р. у порядку ст. 77 ГПК України.

29.12.2014 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що матеріалами Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві підтверджується перебування Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Телеком» у приміщенні позивача, при цьому жодних договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Рехау» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Тез Телеком» на оренду чи суборенду приміщень не укладало.

30.01.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 05.02.2015 р. визначено склад суду для розгляду справи № 910/27553/14 - Бондарчук В.В. (головуючий суддя), судді: Смирнова Ю.М., Нечай О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2015 р. колегія суддів у складі Бондарчук В.В. (головуючий суддя), судді: Смирнова Ю.М., Нечай О.В. матеріали справи №910/27553/14 прийняла до свого провадження та призначила до розгляду на 16.03.2015 р.

13.03.2015 р. через загальний відділ діловодства представник позивача подав клопотання про зменшення суми позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача 541 094, 49 грн., з яких: 479 840, 17 грн. - заборгованість зі сплати орендних платежів, 40 842,04 грн. - пеня, 5 442, 17 грн. - 3 % річних, 14 970, 11 грн. - компенсація комунальних витрат.

Розглянувши подане позивачем клопотання про зменшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд визнає подане клопотання таким, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає його до розгляду.

У судовому засіданні 16.03.2015 р. оголошувалася перерва до 02.04.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав необґрунтованості.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.04.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рехау» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» укладено договір суборенди, за умовами якого позивач передає відповідачеві в суборенду, а суборендар приймає в суборенду на весь строк суборенди, який визначений у статті 2.1. цього договору, частину нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, буд. 17, оф. 3-4 загальною площею 209,8 кв.м., згідно з поверховим планом приміщення, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Згідно п. 2.1. договору, строк суборенди за цим договором розпочинається від дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщень за формою, зазначеною в додатку №1 до цього договору та продовжується до 30.04.2016 р.

Відповідно до п. 2.2. договору, позивач передає приміщення відповідачу, а відповідач приймає приміщення від позивача за актом приймання-передачі приміщень 01.06.2013 р.

У пункті 3.1. договору сторони погодили, що з дати підписання акту приймання-передачі приміщень відповідач сплачує орендну плату за приміщення. До дати укладення договорів на постачання комунальних послуг, відповідач здійснює відшкодування позивачеві їх вартості, шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок позивача, зазначений у цьому договорі згідно виставлених позивачем рахунків на підставі рахунків ЖЕО. Щомісячна оплата комунальних послуг, а також інші експлуатаційні витрати здійснюється відповідачем пропорційно займаній площі. Позивач надає відповідачу до сплати рахунок за фактично надані комунальні послуги та належний розрахунок наданих комунальних послуг на орендовану площу протягом 5 банківських днів після закінчення кожного календарного місяця строку суборенди.

Пунктом 3.2. договору визначено, що ставка орендної плати за 1 кв.м. загальної площі приміщення за один місяць складає суму у гривнях, яка дорівнює еквіваленту 19,59 євро, згідно з курсом продажу євро, встановленим АТ «Райффайзен Банк Аваль» на дату виставлення рахунку-фактури.

Відповідно до п. 3.4.1. договору, не пізніше 10 червня 2013 року на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури відповідач сплатить позивачу плату за перший місяць строку суборенди шляхом перерахування відповідних сум на банківський рахунок позивача. В подальшому відповідач сплачує позивачу плату щомісячно не пізніше, ніж на 10-й день поточного календарного місяця строку суборенди на підставі рахунку-фактури позивача шляхом перерахування відповідних сум на банківський рахунок позивача. Позивач повинен надати відповідачу рахунок на сплату орендної плати за поточний місяць не пізніше, ніж за 5 банківських днів до 10-го числа кожного календарного місяця строку суборенди.

Як стверджує позивач, за період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014 р. позивачем було виставлено відповідачеві рахунки на оплату орендної плати на загальну суму 479 840,17 грн. та акти надання послуг за вказаний період, рахунків на компенсацію витрат з оплати комунальних послуг на загальну суму 14 970,11 грн. за період з вересня по жовтень 2014 року.

Проте вказані акти відповідачем не були підписані та повернуті позивачеві як і не було оплачено виставлених рахунків-фактур на суму 479 840,17 грн.

15.08.2014 р. позивачем направлялася відповідачу претензія №111-В від 12.08.2014 р. про сплату заборгованості у розмірі 342 361,33 грн. та пені у сумі 11 951,92 грн., що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання щодо оплати орендної плати, компенсації витрат з оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим останній заборгував позивачеві 479 840,17 грн. - основного боргу, 14 970,11 грн. - компенсації комунальних послуг. Також позивачем нараховано відповідачеві пеню у розмірі 42 948,90 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 479 840,17 грн., нарахованої за період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014 р. на підставі договору суборенди від 30.05.2013 р.

Однак, як відзначає відповідач та підтверджується матеріалами справи, між сторонами не укладався акт приймання-передачі приміщень за формою, зазначеною в додатку №1 до договору суборенди від 30.05.2013 р. на виконання пункту 2.1. та пункту 2.2. вказаного договору та підтвердження факту передачі приміщення позивачем відповідачеві, що слугує належним доказом використання відповідачем приміщення, яке надається в суборенду, до моменту повернення такого приміщення з суборенди за актом приймання-передачі приміщення (повернення).

Більше того, позивачем було надано примірник договору суборенди від 07.06.2010 р., на підставі якого між сторонами виникли орендні правовідносини з суборенди, частину нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ковпака, буд. 17, оф. 3-4 загальною площею 209,8 кв.м., а відповідачем було надано акт приймання-передачі (повернення) приміщень від 31.05.2013 р., що свідчить про повернення відповідачем орендованого приміщення, отриманого на підставі договору суборенди від 07.06.2010 р.

Таким чином, оскільки на виконання договору суборенди від 30.05.2013 р. між сторонами не укладався акт приймання-передачі приміщень за формою, зазначеною в додатку №1 до договору, єдиним доказом на підтвердження надання позивачем послуг з суборенди та доказом користування відповідачем орендованим приміщенням виступають лише підписані сторонами акти надання послуг за період з червня 2013 року по лютий 2014 р. та письмові пояснення самого відповідача, в яких останній не заперечує проти факту користування ним орендованим приміщенням по 30.03.2014 р.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 17.01.2014 р. та 28.01.2014 р. відповідачем надсилалися позивачеві пропозиції про розірвання договору суборенди від 30.05.2013 р., а згодом відповідач повідомив позивача про припинення користування орендованим приміщенням, про що констатується самим позивачем у власному листі №111-В від 12.08.2014 р.

За таких обставин, оскільки відповідач заперечує проти факту користування останнім орендованим приміщенням починаючи з 31.03.2014 р., а в матеріалах справи відсутні будь-які підписані між сторонами акти надання послуг починаючи з квітня 2014 р., приймаючи до уваги, що відповідач не приймав приміщення по акту приймання-передачі на виконання пунктів 2.1., 2.2. до договору суборенди від 30.05.2013 р., суд дійшов висновку, що позивачем недостатньо обґрунтовано фактичне користування відповідачем орендованим приміщенням та наявність підстав для виставлення рахунків на оплату наданих орендних послуг починаючи з квітня 2014 року.

Крім того, не може виступати належним доказом на підтвердження користування відповідачем приміщенням протягом квітня 2014 р. підписаний останнім акт надання послуг №ОУ-0000029 від 22.04.2014 р., оскільки останній засвідчує обов'язок відповідача компенсувати вартість комунальних послуг в обсязі 3 335,85 грн. за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р., тобто за період, в якому відповідач не заперечує проти фактичного користування орендованим приміщенням.

Тому, предметом дослідження в даній справі про сплату відповідачем орендного платежу за користування приміщенням в межах заявленого періоду є березень 2014 року, за який позивачем нарахована заборгованість відповідачеві у сумі 61 649,70 грн., виходячи з офіційного курсу євро - 15,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа позивача №257/05/14 від 16.05.2014 р., позивач підтверджує надходження листа відповідача №172/04/14 від 03.04.2014 р., в якому останній просить зарахувати суму авансу в рахунок сплати за послуги суборенди за березень - останній місяць суборенди 2014 року, з чим позивач не погоджується.

Так, пунктом 3.4. договору суборенди передбачено, що протягом 5 банківських днів після дати набуття чинності договору, відповідач зобов'язується сплатити позивачеві орендну плату за останній місяць строку суборенди шляхом перерахування відповідних сум на банківський рахунок позивача на підставі виставленого рахунку-фактури.

Згідно наданого позивачем до матеріалів справи платіжного доручення №3444 від 13.06.2013 р. відповідачем було оплачено вартість оренди приміщення за квітень місяць, тобто за останній місяць такого користування.

Враховуючи, що належними доказами судом встановлено останній місяць фактичного користування відповідачем орендованим приміщенням саме березень 2014 року, сплачений платіж згідно платіжного доручення №3444 від 13.06.2013 р. і є оплатою за березень 2014 року як за останній місяць суборенди.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів використання відповідачем орендованого приміщення починаючи з квітня 2014 р., а за період фактичного надання послуг суборенди відповідачеві починаючи з червня 2013 р. по березень 2014 р. включно заборгованість останнього зі сплати орендних платежів відсутня, тому судом не встановлено будь-яких порушень відповідачем умов договору суборенди від 30.05.2013 р., а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав необґрунтованості.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 07.04.2015 р.

Головуючий суддя Бондарчук В.В.

Судді Нечай О.В.

Смирнова Ю.М.