ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р.Справа № 922/5460/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничої фірми "Полімер", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екор", м. Ростов-на-Дону
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Федорчук М.В. довіреність б/н від 12.12.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничої фірми "Полімер" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Екор", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18081,91 доларів США, пеню в розмірі 5676,30 доларів США, що разом складає 23695,21 доларів США, що в еквіваленті складає 354789,85 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 7095,79 грн.

Ухвалою господарського суду від 14 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 16 березня 2015 року. Також господарський суд Харківської області направив судове доручення органу юстиції за місцезнаходженням відповідача - Арбітражний Суд Ростовської області з проханням повідомити про розгляд справи у господарському суді Харківської області.

20 лютого 2015 року до господарського суду Харківської області надійшла ухвала Арбітражного Суду Ростовської області про прийняття до виконання судового доручення та призначення судового засідання на 24.02.15 р. о 10:00, яка судом досліджена та долучена судом до матеріалів справи.

Присутній представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву про уточнення позовних вимог за вх.№14335, в якій позивач у зв'язку зі сплатою відповідачем частини суми боргу у розмірі 1000 доларів США зменшує суму боргу та перерахував суму пені та просить стягнути з відповідача: суму основного боргу у розмірі 17018,91 доларів США, пеню у розмірі 2746,79 доларів США та судовий збір у розмірі 7095,79 грн. Одночасно у поданій заяві позивачем змінено курс долара, а саме станом на 09.04.15 р., який становить 2351,00 грн. за 100 доларів США.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. До господарського суду Харківської області 23 січня 2015 року повернулась ухвала від 01 грудня 2015 року про відкладення розгляду справи, яка була направлена на адресу відповідача: м. Ростов - на Дону, вул. Думенко, 1/3, з відміткою пошти: "за невостребованием, за неразысканием" зберігання. Також до суду повернулась ухвала про відкладення розгляду справи від 14 січня 2015 року із аналогічною відміткою поштового відділення.

Представник позивача у судовому засіданні надав клопотання про долучення до матеріалів справи ухвали Арбітражного суду Ростовської області від 24 лютого 2015 року про виконання судового доручення з яким звернувся господарський суд Харківської області та відповідач ТОВ "Екор" повідомлений про знаходження даної справи у господарському суді. Надані представником позивача документи долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

01 квітня 2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено контракт №562-В (далі по тексту - контракт).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов контракту позивач продає, а відповідач покупає вироби термопневмоформовані (ТПФ) з пластмаси, пакувальні матеріали та інші товари, у подальшому іменовані "товар", згідно додаткам (специфікаціям) до даного контракту.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 4.4. контракту сторони погодили, що валюта контракту - долар США.

Судом встановлено., що додатком до контракту (специфікацією) №15 від 29.08.14 р. до контракту №562-В від 01.04.14 р. було погоджено між позивачем та відповідачем поставку товару - лоток для яєць ПС 0022 П245*225*70 на загальну суму 18018,91 долара США.

Відповідно п. 6.2. контракту сторони погодили, що датою поставки вважається дата поставки товару у пункт митного оформлення відповідача, яка вказана у міжнародній товарно - транспортній накладній (СМR).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем умови контракту виконувались належним чином, та товар пересік кордон у пункті пропуску "Гоптівка-Нехотіївка" 02.09.2014 р. та прибув у пункт митного оформлення відповідача 04.09.2014 р., що підтверджується вантажною митною декларацією №807100000/2014/036472 від 01.09.2014 р. (аркуш справи №17), електронним повідомленням Харківської митниці Міндоходів про фактичне вивезення товарів (82) від 02.09.14 р. (аркуш справи №19), міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) (аркуш справи №16).

Згідно п.5.1. контракту відповідач оплачує кожну партію товару, яка погоджена сторонами у додатках (специфікаціях) до контракту, на протязі 14 банківських днів від дати доставлення товару у пункт митного оформлення відповідача, яка вказана у міжнародній товарно - транспортній накладній (СМR).

Таким чином, відповідач мав оплатити поставлений товар до 24.09.14 р. у розмірі 18018,91 доларів США, проте відповідач товар не оплатив, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на день подання позову до суду складала 18018,91 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було зменшено позовні вимоги, оскільки відповідачем частково сплачено суму боргу у розмірі 100,00 доларів США, що також підтверджує погодження відповідача із наявністю боргу перед позивачем.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 17018,91 доларів США (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь 2746,79 доларів США пені.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.10.2. контракту, сторони погодили, що у разі прострочки оплати партії товару, позивач може вимагати від відповідача пеню в розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши нарахування пені суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зменшенні позовних вимог було змінено курс долара США станом на 09.04.15 р., який становить 23,51 грн., оскільки сума судового збору за позовну заяву майнового характеру обчислюється від суми позовних вимог, вірною сумою судового збору за подання даної позовної заяви до суду є 9293,86 грн., але позивачем сплачено 7095,79 грн., тому суд вважає за необхідне додатково стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2198,07 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екор" (344045, Росія, Ростовська область, м. Ростов - на - Дону, 1/3, офіс №9, код ОКПО 288) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничої фірми "Полімер" (61125, Україна, м. Харків, пер. Райрадівський, б. 1, , валютний рахунок USD: 0500, найменування банку UkrSibbank, Kharkiv, Ukraine, SWIFT: KHABUA2K) суму основного боргу у розмірі 17018,91 доларів США, пеню у розмірі 2746,79 доларів США, що разом складає 19765,70 доларів США та судовий збір у розмірі 9323,48 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екор" (344045, Росія, Ростовська область, м. Ростов - на - Дону, 1/3, офіс №9, код ОКПО 288) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 2198,07 грн. судового збору.

Повне рішення складено 16.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний