ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 р. Справа №917/147/15

за позовом Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, вул. Авіаторська, 22, м. Лубни, Полтавська область, 37500

до Приватного підприємства "Лубенський хлібозавод", вул. Радянська, 54/2, м. Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення збитків

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гусаренко О.М., довіреність № 271 від 10.5.2010р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складання повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається поз про стягнення з ПП "Лубенський хлібозавод" 92 747,30 грн збитків, заподіяних внаслідок недобросовісного виконання договірних зобов'язань.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на відсутність порушення господарського зобов'язання щодо оплати послуг за водовідведення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

07 грудня 2011 року між КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради та ПП "Лубенський хлібозавод" укладено договір на надання послуг з водовідведення з виробничих приміщень, які належить відповідачу на праві приватної власності, розміщених на вул. Радянській, буд. 54/2, м. Лубни.

Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Виконавець зобов'язаний прийняти та очистити стічні води від Абонента згідно затвердженого ліміту та представлених розрахунків за водоспоживання, а Абонент зобов'язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані йому послуги по водовідведенню.

Пунктом 2.2. передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що споживається із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками водолічильників, а у разі відсутності - за діючими нормами водоспоживання згідно законодавства України за затвердженими тарифами.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунки що розрахунки за скид стічних вод здійснюється згідно "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" та затвердженими тарифами та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002р.

Угодами від 01.01.2013 р. та від 31.01.2013р. строк дії договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення продовжено до 31грудня 2013року.

01.01.2014р. між КП "Лубни-водоканал" та ПП "Лубенський хлібозавод" укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 104.

Пунктом 4 зазначеного договору також передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що споживається із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками водолічильників, а у разі їх відсутності - за діючими нормами водоспоживання згідно законодавства України за затвердженими тарифами.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що Приватним підприємством "Лубенський хлібозавод" порушуються вимоги Водного кодексу України, "Правил приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", "Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів", затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 р. № 37 та "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області", затверджених рішенням виконкому Лубенської міської ради № 293 від 20.11.2013 р., внаслідок чого не дотримуються договірні зобов'язання та порушуються інтереси територіальної громади міста Лубен.

Як зазначає позивач протягом 2012 року відповідачем спожито 3432м3 водиу 2013 році 3054м3 води, у 2014 році - 1947 м3, однак за послуги водовідведення відповідач сплачував лише частково, обґрунтовуючи свої витрати води і скидів на 1 тону виробленої продукції по Лубенському хлібозаводу.

Відповідно до п. 5.30. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р. у разі коли питна вода входить до складу продукції споживачів і згодом не потрапляє до централізованих мереж водовідведення, оплата за скидання стоків визначається за різницею обсягу води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, і обсягу води, що увійшла до складу продукції.

Для споживачів харчової промисловості, де питна вода є не тільки напівфабрикатом, а й компонентом для виготовлення продукції, обсяг стічних вод, що надходить до централізованих мереж водовідведення, обчислюється як різниця між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Споживач надає відповідні розрахунки виробнику.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради листом (вих. №01-04/1421 від 26.11.2014 р.) звернулось до відповідача з проханням надати офіційну помісячну інформацію за період з січня 2012 по грудень 2014 року про кількість виготовленої продукції безпосередньо ПП "Лубенський хлібозавод" за формою державного статистичного спостереження №1П (місячна), або в іншій офіційній формі обліку випущеної продукції ПП "Лубенський хлібозавод", зазначена вимога обґрунтовувалася тим, що надана відповідачем Розрахунково-пояснювальна записка передбачала облік витрат води і скидів на 1 тону виробленої продукції по Лубенському хлібозаводу.

Проте, як зазначає позивач, витребувану інформацію відповідач не надав.

Таким чином, як стверджує позивач, у КП "Лубни-водоканал", як у Виконавця послуг з водовідведення відсутні правові підстави для зменшення обсягів водовідведення в 2012-2014 роках на підставі, наданої Виконавцю відповідачем Розрахунково-пояснювальної записки, що передбачала облік витрат води і скидів на 1 тону виробленої продукції.

За розрахунком позивача різниця невідшкодованих обсягів стоків скинутих відповідачем за період з 21.01.2012р. по 22.12.2014р. становить 92 747,30 грн (а.с. 9).

Пункт 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Позивач стверджує, що відповідач умови законодавства, укладених договорів не виконав, підтверджуючих документів щодо кількості випущеної продукції ПП "Лубенський хлібозавод" в 2012-2014 роках не надав.

Таким чином, як вважає позивач, недотримання відповідачем умов договору про надання комунальних послуг, Інструкції про встановлення й стягнення плати за скидання промислових й інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду України 19.02.2002р. № 37 та Правил приймання стічних вод у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області призвело до спричинення позивачу збитків у розмірі 92 747,30 грн.

Зазначену суму збитків позивач просить суд стягнути на свою користь.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного:

Як вбачається з наданих доказів починаючи з серпня 2014 року позивач ініціював процедуру підтвердження правомірності часткового нарахування вартості послуг з водовідведення відносно обсягів використаної води ПП "Лубенський хлібозавод" шляхом надання відповідачем вичерпного переліку нормативних документів підприємства, що встановлюють обсяги водовідведення, а саме: поточні індивідуальні балансові норми водоспоживання та водовідведення, погоджені начальником Державного управління навколишнього природного середовища в Полтавській області" (лист за вих. № 01-04/948 від 19.08.2014 р. у матеріалах справи, а.с. 25).

Листом за № 63 від 29.08.2014р. відповідачем надано відповідь на зазначену вимогу, з посланням на те, що позивачу надавався відповідний розрахунок.

Також, відповідач зазначив, що Правила та укладені сторонами договори про надання послуг з водопостачання та водовідведення не передбачають надання будь-яких інших додаткових документів.

Крім того, листом № 01-04/1004 від 02.09.2014р. позивач висловив незгоду із даним розрахунком, з посиланням на відсутність його погодження природоохоронними органами та спливу строку перегляду (а.с. 61).

В подальшому, як зазначає позивач (абз.10 а.с. 2 позовної заяви) він звернувся до відповідача з письмовим проханням про надання інформації про кількість виготовленої продукції та тій підставі, що не має в своєму розпорядженні таких даних, а наданий відповідачем розрахунок проведений на 1 тону виробленої продукції.

19.12.2014р. позивач отримав відповідь на даний запит за вих. № 99 від 17.12.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.62-66).

Зокрема, відповідач зазначив, що витребування інформації щодо кількість виготовленої продукції не має правової підстави.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що відповідач умови законодавства, укладених договорів не виконав, підтверджуючих документів щодо кількості випущеної продукції не надав.

Договором про надання послуг з водовідведення № 104/1 від 07.12.2011р. у п. 2.2 та договором № 104 в від 01.01.2014р. у п. 4 встановлено порядок визначення кількості стічної води.

Зокрема відповідно до п. 2.2 договору кількість стічних вод, які надходять в каналізацію, визначаються за кількістю води, що споживається із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками водолічильників, а у разі їх відсутності - за діючими нормами водоспоживання згідно законодавства України за затвердженими тарифами.

Пунктом 3.2 договору № 104/1 від 07.12.2011р. передбачено, що розрахунки за скид стічних вод здійснюється згідно "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" та затвердженими тарифами та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002р.

У відповідності до приписів п. 6.2. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" (затверджено наказом Держбуду України № 37 від 19.02.2002р.) підприємства, які приєднані до системи каналізації, для укладення договору про приймання стічних вод подають Водоканалу індивідуальні норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції або послуг.

Зазначений обов'язок відповідача повністю узгоджуються з вимогами п.п. 6.4.4. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області", де також передбачено надання підприємством до Водоканалу розрахунку водоспоживання та водовідведення саме на одиницю продукції або послуг.

Крім того, у відповідності з п. 5.30 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених Міністерством з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008р. № 190, у разі коли питна вода входить до складу продукції споживачів і згодом не потрапляє до централізованих мереж водовідведення, оплата за скидання стоків визначається за різницею обсягу води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, і обсягу води, що увійшла до складу продукції.

Для споживачів харчової промисловості, де питна вода є не тільки напівфабрикатом, а й компонентом для виготовлення продукції, обсяг стічних вод, що надходять до централізованих мереж водовідведення, обчислюється як різниця між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Споживач надає відповідні розрахунки виробнику.

Таким чином, зазначені "Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" передбачають обов'язок відповідача надавати відповідні розрахунки для визначення різниці між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Виходячи з наведеного та у відповідності до п. 5.30 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" відповідач виконав свій обов'язок, надавши позивачу розрахунок витрат води і скидів промислово-побутових стічних вод на 1 тону виробленої продукції по Лубенському хлібозаводу (а.с. 70).

Таким чином, дії відповідача узгоджуються з вимогами, передбаченими п. 5.30 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", п.п. 6.4.4. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні системи каналізації м. Лубни Полтавської області", п. 6.2. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, п. 3.2. договору № 104/1 від 07.12.2011р. та п. 4 Договору № 104 від 01.01.2014р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Таким чином, як встановлено судом, починаючи з моменту отримання розрахунку відповідача та до серпня 2014 року позивач не ставив його під сумнів, здійснював розрахунок обсягів та нарахування плати за скид стічної води на його підставі, що підтверджується наданими рахунками на оплату та актами виконаних робіт за зазначений період (а.с. 70-93).

Проте, позивач стверджує, що відповідач умови законодавства, укладених договорів не виконав, підтверджуючих документів щодо кількості випущеної продукції ПП Лубенський хлібозавод в 2012 - 2014 роках не надав та просить суд стягнути з відповідача 92 747,30 грн збитків, заподіяних внаслідок недобросовісного виконання договірних зобов'язань.

Проте, з наданих суду копій договорів не вбачається обов'язку відповідача щодо надання позивачу підтверджуючих документів щодо кількості (обсягів) випущеної ним продукції.

Зазначений обов'язок не покладається на відповідача і вимогами чинного законодавства.

Більше того, така інформація захищається чинним законодавством України як конфіденційна у відповідності до ст. 21 ЗУ "Про державну статистику" де зазначено, що статистична інформація, отримана органами державної статистики у процесі статистичних спостережень не може вимагатися державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, об'єднаннями громадян, посадовими та іншими особами з метою використання для прийняття рішень до конкретного респондента.

У відповідності до положень ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому, позивач не доводить суду, що на момент укладення договорів ним були направлені відповідачу будь-які заяви про досягнення згоди в частині розрахунку водовідведення за умови надання останнім підтверджуючих документів щодо обсягів випущеної продукції.

Позивач у позовній заяві не зазначає, які саме пункти спірних договорів, що покладають на відповідача відповідні зобов'язання, не були ним виконані.

Таким чином, позивач не довів суду факт нанесення йому збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем конкретних умов договорів.

Частина 4 ст. 611 ЦК України, серед правових наслідків, що настають у разі порушення стороною зобов'язання, визначає також відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує про порушення відповідачем зобов'язань за договорами на надання послуг з водовідведення № 104/1 від 07.12.2011р., № 104 від 01.01.2014р., а не з деліктних правовідносин. Тобто, предметом позову є не відшкодування позадоговірної шкоди, а стягнення збитків, завданих невиконанням зобов'язання, що випливає з договору.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Згідно з ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Умовами укладених сторонами договорів на надання послуг з водовідведення не передбачено обов'язку відповідача надавати підтверджуючі документів щодо кількості випущеної продукції.

Будь-яких змін до укладених сторонам договорів з приводу зазначення кількості випущеної продукції сторонами не вносилося.

Також, відсутні судові рішення про внесення змін у зазначені договори.

Крім того, слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає надання відповідачем інформації про обсяги виготовленої продукції.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України передбачають обов'язок Споживача (відповідача у справі) надавати Водоканалу (відповідачу у справі) відповідні рахунки для визначення різниці між кількістю води, одержаної підприємством з усіх видів джерел, та обсягом води, яка входить до складу продукції і не потрапляє до централізованої мережі водовідведення.

Факт надання відповідачем зазначених рахунків позивачем не заперечується.

Таким чином, позивач не довів суду факт порушення відповідачем договірних зобов'язань та відповідно спричинення йому збитків на суму 92 747,30 грн.

З огляду на вищевикладене суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 14.04.2015р.

Суддя Сірош Д.М.