номер провадження справи 12/11/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 Справа № 908/346/15-г

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/346/15-г

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта-Січ", м. Запоріжжя

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Фізична особа ОСОБА_1

Фізична особа ОСОБА_2

про стягнення 6498,92 грн.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Даргіль С.В., довіреність № 11 від 02.01.15 р.

від першої третьої особи - ОСОБА_1, особисто

від другої третьої особи - не з'явився

За клопотанням відповідача, з урахуванням виняткових обставин справи, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду згідно вимог ст. 81-1 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта-Січ" про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 6498,92 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Друга третя особа в судове засідання також не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Відповідач у справі - Відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Оранта-Січ", в порядку ст. 59 ГПК України, надало суду відзив на позовну заяву, а також додаткові письмові пояснення до нього, відповідно до яких проти позову заперечує, у зв'язку із наступним, зокрема:

- в порушення ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ані страхувальник, ані потерпілий із заявою про дорожньо транспортну пригоду у строк, визначений вказаним законом не зверталися;

- відповідач не мав можливості реалізувати свої повноваження для розслідування цієї дорожньо транспортної пригоди та визначити обставини, характер та розмір збитків;

- в даному випадку пошкоджений автомобіль оглядався за відсутності представника ПАТ «СК «Оранта-Січ», а тому було відмовлено ПАТ «СК «Українська страхова группа» у задоволення заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 року, на підставі ст. 27 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фізичних осіб ОСОБА_1, оскільки його оскільки його визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, та ОСОБА_2, оскільки він є страхувальником транспортного засобу.

Безпосередньо в судовому засіданні перша третя особа повідомила суд, що нею не здійснювалося повідомлення відповідача про настання дорожньо-транспортної пригоди.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача та пояснення першої третьої особи, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Сила», як Страхувальником, та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», як Страховиком, був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0801-14-00025 від 10.02.2014 року, предметом якого є страхування автомобіля «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться у ТОВ «Енерго Сила» на праві тимчасового володіння (оренди) відповідно до договору б/н від 18.08.2011 року, укладеного з громадянкою України ОСОБА_4

05 вересня 2014 року о 14 год. 20 хвил. в м. Запоріжжі по вул. Маяковського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу - автомобіля «Хонда», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Факт настання дорожньо транспортної пригоди підтверджено наявним в матеріалах справи доказами.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП ОСОБА_6, за ознаками ст. 124 КУпАП, підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2014 року 3/336/1801/2014, що відповідно до частини 5 статті 35 ГПК України є фактом, який встановлений судом і має значення для вирішення спору.

Згідно рахунку-фактури № 436 від 10.09.2104 року, виставленого Приватним підприємством «СТАМАР-Запоріжжя», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хонда», державний номер НОМЕР_1, складає 7198, 20 грн. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 29.09.2014 року та страхового акту № КА-5634 від 29.09.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу склала 7498, 92 грн. Так, відповідно до платіжного доручення № 23960 від 30.09.2014 року на адресу Приватного підприємства «Стамар-Запоріжжя» було виплачено страхове відшкодування в сумі 6123, 92 грн.

З посиланням на ті обставини, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2, на момент вчинення ДТП була застрахована у Відкритому акціонерному товаристві «Страхова компанія «Оранта-Січ» за полісом № АС/9924709, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 6498, 92 грн. При цьому, позивач вважає за необхідне зменшити розмір страхового відшкодування фактично виплаченого страхувальнику позивача до ліміту відповідальності відповідача та на розмір франшизи, передбачений договором № АС/9924709.

Регресна вимога (заява) № 11/10263 від 05.12.2014 року про стягнення суми страхового відшкодування була надіслана відповідачу та отримана останнім. У відповідь на вказану заяву, відповідач, листом № 5341 від 25.12.2014 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому позивач намагається стягнути з відповідача грошові кошти в суму 6498, 92 грн. в примусовому порядку.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного:

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір страхування, сторони досягли всіх його суттєвих умов, а саме відносно предмету страхування, у тому числі страхової суми, дотримали його письмову форму, а тому відповідно до вимог ст. ст. 16 Закону України " Про страхування", приписів статей 627, 629, 979 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України він вважається укладеним. Право регресної вимоги позивача передбачено ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 993, 1166, 1191 ЦК України.

Так, статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується з вимогами статті 1166 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так в якості доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування потерпілій особі, позивачем надано:

- розрахунок суми страхового відшкодування від 29.09.2014 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 7498, 92 грн.;

- страховий акт № КА-5634 від 29.09.2014 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 7498, 92 грн.

Разом з тим, рахунк-фактура Приватного підприємства «Стамар-Запоріжжя» № 436 від 10.09.2014 року, свідчить, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Хонда», державний номер НОМЕР_1, складає 7198, 20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви страхувальника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго сила» від 08.09.2014 року реєстраційний номер КА-5634, останній просив позивача виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту. Відтак, позивач переахував страхувальнику - ТОВ «Енерго сила» страхове відшкодування лише в сумі 6123, 92 грн. шляхом сплати вартості відновлюваного ремонту станції СТО (ПП «Стамар-Запоріжжя»), що підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 23960 від 30.09.2014 року. В даному платіжному дорученні в графі призначення платежу зазначено: «страх. відшк. 28-0801-14- 00025 від 10.02.14 стр. Акт К-5634 від 29.09.14 ТОВ «Енерго сила» рах 436 від 10.09.2014р., отримувач - Приватне підприємство «Стамар-Запоріжжя».

Обов'язковість звернення позивача до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування чинним законодавством не передбачена. Натомість перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки узгоджується із вищевказаними нормами.

Отже, в даному випадку позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування.

В зв'язку з відсутністю регресної виплати зі сторони відповідача позивач у даній справі реалізував свої право вимоги про стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування шляхом подання даного позову до господарського суду, що узгоджується з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування".

У частині 1 статті 1188 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу України).

Отже, підставою для звернення страховика з регресною вимогою є саме виконання ним обов'язку з відшкодування шкоди за іншу особу.

З урахуванням приписів статей 993, 1191 Цивільного кодексу України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, в розумінні статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто лише в сумі 6123, 92 грн.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Із положень вказаної норми вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та без експертизи пошкодженого майна.

В даному випадку заявою реєстраційний номер КА-5643 від 08.09.1024 року страхувальник самостійно просив страховика здійснити страхове відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту, а тому дії страховика (позивача) щодо перерахування страхового відшкодування безпосередньо особі (СТО), яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу, свідчать про досягнення відповідної згоди між сторонами договору страхування № 28-0801-14-00025 від 10.02.2014 року.

Однак, матеріали справи свідчать, що відповідно до платіжного доручення № 23960 від 30.09.2014 року позивачем на рахунок СТО виплачено страхове відшкодування лише в сумі 6123, 92 грн., а не в тій, яку позивач просить стягнути з відповідача - 6498, 92 грн. При цьому, позивач посилається на самостійне зменшення позовних вимог на суму франшизи згідно полісу АС/9924709.

Як вже було встановлено, відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 29.09.2014 року та страхового акту № КА-5634 від 29.09.2014 рок, позивачем розраховано розмір страхового відшкодування у сумі 7498, 92 грн..

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як визначено в абзаці 1 пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Як вже зазначалося вище, погодженою сторонами договору № 28-0801-14-00025 від 10.02.2014 року особою, на рахунок якої здійсненне страхове відшкодування за вказаним договором є СТО (ПП «Стамар-Запоріжжя»), якому перераховано лише 6123, 92 грн. При цьому, докази здійснення виплати позивачем на користь його страхувальника або іншої особи різниці між вказаною сумою та сумою, зазначеною у розрахунку суми страхового відшкодування від 29.09.2014 року та страховому акті № КА-5634 від 29.09.2014 рок, позивачем розраховано розмір страхового відшкодування у сумі 7498, 92 грн. в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки з урахуванням положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.. 993 ЦК України до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток (відповідача) лише в межах фактичних затрат - 6123, 92 грн., тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 6498, 92 грн.

Приписи статті 9 Закону України "Про страхування" та статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють поняття франшизи, а саме частину збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем виплати страхувальнику або іншій особі в сумі 7498, 92 грн., тому відсутні підстави для зменшення позовних вимог на суму франшизи згідно полісу АС/9924709 на 1000, 00 грн. зокрема із суми 7498, 92 грн.

Відтак, враховуючи викладене, оскільки до позивача перейшло право регресних вимог до відповідача лише на суму 6123, 92 грн. тому таке страхове відшкодування слід зменшити на суму франшизи згідно полісу АС/9924709, тобто на 1000, 00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта-Січ" про стягнення 6498,92 грн. підлягають задовленню частково, а саме в сумі 5123, 92 грн. (6123, 92 грн. - 1000, 000 грн.).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог, відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 06.04.2015 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» задовольнити частково.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ», 69104, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, буд. 16, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», 03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32-А, , суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5123 (п'ять тисяч сто двадцять три) грн. 92 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. 45 коп., видавши наказ.

1. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення складено - 14.04.2015 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.