ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" квітня 2015 р.Справа № 924/183/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Проскурів заготзерно", м. Красилів, Хмельницька область;

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрселко", м. Тернопіль

про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Волковецький Д.С. - за довіреністю від 19.03.2015р.

від третьої особи: не прибув;

В засіданні суду 15.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом, згідно якого, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог за вих.№21557-11 від 04.04.2015р., яка прийнята судом, просить суд:

1) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на: будівлю, перша черга будівництва комплексу будівель елеватора, загальною площею 266,8 (двісті шістдесят шість цілих вісім десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл. Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М. будинок 146 в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 гривень.

2) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на:

а) нежитлову будівлю, адмінбудинок, загальною площею 312,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М., будинок 146.;

б) будівлю, нежитлову будівлю, їдальню, загальною площею 297,8 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н. м. Красилів, вул. Грушевського М., будинок 146, в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн. звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ПАТ „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на обладнання, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н. м. Красилів, вул. Михайла Грушевського, буд. 146 в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн.

3) звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на:

- лабораторне обладнання (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076101, дата введення в експлуатацію 31.03.2014р.);

- система відео нагляду (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076102, дата введення в експлуатацію 31.03.2014р.);

- насос Гном з пожежним рукавом 25/20 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР003170, дата введення в експлуатацію 29.11.2013р.);

- офісний стіл прямий 1200*600*750 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002527, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- офісний стіл прямий 1200*600*750 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002559, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- офісний стіл прямий 1200*600*750 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002560, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- тумба під принтер 850*400*815 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002528, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- тумба під принтер 850*400*815 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002561, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- шафа для продуктів (600*740*2400) (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002529, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- гайковерт ударний 800 Вт GDS 24, Bosch, вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076162, дата введення в експлуатацію 30.09.2014р.);

- кондиціонер Мідеа (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076167, дата введення в експлуатацію 30.09.2014р.);

- кондиціонер Мідеа (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076168, дата введення в експлуатацію 30.09.2014р.);

- хол-к Zanussi ZPT 23100 WA (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002530, дата введення в експлуатацію 02.08.2013р.);

- холодильник Indesit SB15020 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР003195, дата введення в експлуатацію 01.12.2013р.),

що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вул. Михайла Грушевського, буд. 146, в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №73-МВ/14 від 15.01.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн.

4) звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на споруду складу сільськогосподарської продукції (модуль), площею 140,3 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Красилів, вул. Михайла Грушевського, буд. № 146, та залізничну під'їзну колію КООПЗаготпрому Красилівської райспоживспілки (станція Красилів Жмеринської дирекції залізничних перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна залізниця", ст. Красилів, Хмельницької області), загальною довжиною під'їзної колії 842 м., а корисною 742 м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Красилів, вул. Михайла Грушевського. буд. №146 в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15.05.2014 р. між ПАТ „АЛЬФА-БАНК" (надалі - ПАТ „Альфа-Банк") та ТОВ „УКРСЕЛКО" (|далі - позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 із подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до умов Кредитного договору Банк відкрив Позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до Кредитного договору окремими частинами (траншами) надав позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався використати кредит з метою, визначеній у Кредитному договорі, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови договору та повернути Банку кредит у терміни, встановлені договором.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 20.05.2014 року (про надання траншу) до Кредитного договору, додаткової угоди №42 від 23.05.2014 року (про надання траншу) до Кредитного договору, додаткової угоди №3 від 27.06.2014 року (про надання траншу) до Кредитного договору сторони погодили, що за користування траншами Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку проценти у розмірі 14.5% (чотирнадцять цілих і п'ять ' десятих відсотків) річних. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику грошові кошти на підставі наступних угод:

1. Додаткової угоди №1 від 20.05.2014 року (про надання траншу) - транш у сумі 8 500 000,00 (вісім мільйонів п'ятсот тисяч, 00) доларів США.

2. Додаткової угоди №2 від 23.05.2014 року (про надання траншу) - транш у сумі 1 500 000,00 (один мільйон п'ятсот тисяч,00) доларів США.

3. Додаткової угоди №3 від 27.06.2014 року (про надання траншу) - транш у сумі 5 000 000,00 (п'ять мільйонів,00) доларів США.

Строки повернення траншів визначено п.5 вищезазначених Додаткових угод. Так, відповідно до п.5 Додаткової угоди №1 від 20.05.2014 року, Позичальник зобов'язаний повернути транш частинами у наступні терміни: 2 833 333,00 (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі триста тридцять три, 00) доларів США - 15 листопада 2014 року; 2 833 333,00 (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі триста тридцять три, 00) доларів США - 15 грудня 2014 року; 2 833 334,00 (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі триста тридцять чотири, 00) доларів США - 15 січня 2015 року;

Відповідно до п.5 Додаткової угоди №2 від 23.05.2014 року, Позичальник зобов'язаний повернути транш частинами у наступні терміни: 500 000,00 (п'ятсот тисяч,00) доларів США - 14 листопада 2014 року; 500 000,00 (п'ятсот тисяч,00) доларів США - 15 грудня 2014 року; 500 000,00 (п'ятсот тисяч,00) доларів США - 15 січня 2015 року.

Відповідно до п.5 Додаткової угоди №3 від 27.06.2014 року з урахуванням Угоди про внесення змін №1 від 27.06.2014 року та Угоди про внесення змін №2 від 26.12.2014 року, Позичальник зобов'язаний повернути транш „15" січня 2015 року.

Відповідно до п.6.2 Договору про відкриття кредитної лінії, проценти нараховані за місяць. Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 1-го числа по 5-те число (включно) місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані (крім процентів, строки сплати яких визначені у наступних абзацах договору про відкриття кредитної лінії). Так, лроценти нараховані за грудень та/або квітень, Позичальник зобов'язаний сплачувати у строк з 1-го числа по 15-е число (включно) місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані.

Згідно з п.11.1 Договору про відкриття кредитної лінії за прострочення повернення кредиту чи його частини та/або сплати процентів та/або комісії за управління кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до п.10.5 Договору про відкриття кредитної лінії, Позичальник зобов'язаний здійснити усі платежі на користь банку за цим Договором так, щоб Банк одержав усі належні йому суми у повному обсязі, без зарахування зустрічних вимог та без відрахування будь-яких комісій банків - кореспондентів або інших витрат, пов'язаних з переказом коштів.

ТОВ „УКРСЕЛКО" свої зобов'язання не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03.03.2015 року становить: 15 457 659,83 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 03.03.2015 року становить 383 659 116,98 гривень (триста вісімдесят три мільйони шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч сто шістнадцять гривень 98 копійок) та складається з: заборгованості за кредитом - 15 000 000,00 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 288 493,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 03.03.2015 року становить 7 160 590,06 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 169 166,67 доларів США.

Позивач посилається на те, що згідно ч.1 ст.530 ЦК України у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З метою забезпечення виконання перед ПАТ „Альфа-Банк" зобов'язань в тому числі по договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 були укладені наступні договори:

- між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір іпотеки №867/14 від 24.12.2014 року, що посвідчений Дем'яненко Т.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1407;

- між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір застави рухомого майна №868/14 від 24.12.2014 року;

- між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір іпотеки №24/15 від 30.01.2015 року, що посвідчений Дем'яненко Т.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 41;

- між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір застави рухомого майна №25/15 від 30.01.2015 року;

Відповідно до Договору іпотеки №867/14 від 24.12.2014 року, предметом іпотеки є: Будівля, перша черга будівництва комплексу будівель елеватора, загальною площею 266,8 (двісті шістдесят шість цілих вісім десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М., будинок 146 (сто сорок шість). Вартість предмета іпотеки 55 393 959 гривень.

Відповідно до Договору іпотеки №24/15 від 30.01.2015 року предметом іпотеки є:

а) нежитлова, будівля, адмінбудинок, загальною площею 312,0 (Триста дванадцять) кв. м, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М, будинок 146 (сто сорок шість);

б) будівля, нежитлова будівля, їдальня, загальною площею 297,8 (Двісті дев'яносто сім цілих вісім десятих) кв. м, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М, будинок 146 (сто сорок шість). Вартість предмета іпотеки 610 936 гривень.

Вказує, що в п.2.1 іпотечних договорів: №867/14 від 24.12.2014р. та №24/15 від 30.01.2015р. зазначено, що ці договори забезпечують виконання ТОВ "Укрселко" зобов'язання, що виникли на підставі договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014р., відповідно до якого Іпотекодатель має право вимагати, а ТОВ „Укрселко" повинен виконувати наступні зобов'язання:

- повернути Іпотекодержателю наданий за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року Кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт 30 000 000 доларів США. Кожен з траншів, шляхом надання яких наданий такий Кредит, повинен бути повернутий у валюті, у якій його надано, у строк і на умовах визначених Договором про відкриття, кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року.

- сплачувати Іпотекодержателю проценти за користування Кредитом, наданим за кредитною лінією, у розмірах та у строки, визначені Договором про відкриття кредитної лінії Ж74-МВ/14 від 15.05.2014 року;

- сплатити Іпотекодержателю неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Іпотекодержателю внаслідок невиконання або неналежного виконання ТОВ „УКРСЕЛКО" своїх зобов'язань за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014р., зокрема, витрати, пов'язані із пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки та витрати на утримання предмета іпотеки.

Пунктом 2.1 договорів застави: №868/14 від 24.12.2014 року та 25/15 від 30.01.2015 року передбачено, що заставою забезпечується виконання ТОВ „УКРСЕЛКО", зобов'язання, що виникло на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року, відповідно до якого Заставодавець має право вимагати, а ТОВ „УКРСЕЛКО" повинен виконати наступні обов'язки:

- обов'язку повернути Заставодержателю наданий за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року Кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт 30 000 000 доларів США. Кожен з траншів, шляхом надання яких наданий такий Кредит, повинен бути повернутий у валюті, у якій його надано, частинами та у строки визначені у додатковій угоді, на підставі якої цей транш надано, але не пізніше ніж у день закінчення строку дії кредитної лінії.

- обов'язок сплачувати Заставодержателю проценти за користування Кредитом, наданим за Кредитною лінією, у наступному розмірі: 40% (сорок відсотків) річних за користування частиною Кредиту, наданою у гривнях, та 20% (двадцять відсотків) річних за користування частиною Кредиту, наданою у доларах США, або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни Договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року у строки визначені в ньому;

- обов'язку сплатити Заставодержателю неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Заставодержателю невиконанням або неналежним виконанням ТОВ „УКРСЕЛКО" своїх зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року.

Таким чином іпотечні договори та договори застави повністю забезпечують зобов'язання позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року.

Позивач вказує на те, що згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу , надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні Заставодавця або третьої особи.

Іпотека, згідно до ст.3 Закону України „Про іпотеку" виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою Іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно ч.1 ст.11 Закону України „Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ст.12 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право Іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п.6.1 Договорів іпотеки: №867/14 від 24.12.2014 року, 24/15 від 30.01.2015 року іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі у випадку невиконання будь-якого з зобов'язань, забезпечених іпотекою згідно з договором.

Згідно з п.6.2 Договорів іпотеки: №867/14 від 24.12.2014 року та 24/15 від 30.01.2015 року звернення стягнення на, предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Пункт 6.3 Договорів іпотеки №867/14 від 24.12.2014 року та 24/15 від 30.01.2015 року є застереженням про задоволення 1потекод|ржателя, визначається Сторонами та відповідно до статті 36 Закону України „Про іпотеку" вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору.

В свою чергу ч.3 ст.36 Закону України „Про іпотеку" передбачає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

Згідно ч.1 ст.37 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.6.1 Договорів застави рухомого майна: №868/14 від 24.12.2014 року та 25/15 від 30.01.2015 року заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у тому числі у випадку невиконання будь-якого з зобов'язань, забезпечених заставою згідно з договором.

Пункт 6.2 Договорів застави рухомого майна: №868/14 від 24.12.2014 року та 25/15 від 30.01.2015 року передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувану з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

. 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або

передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено

зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

В свою чергу, пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено право передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Із врахуванням вищевикладеного, позивач наполягає на задоволенні позову.

Представник позивача в засідання суду 15.04.2015р. не прибув, додаткових заяв чи клопотань на адресу суду від позивача не надходило.

Представник відповідача в засідання суду 15.04.2015р. прибув, проти позову заперечив, у поданому суду письмовому відзиві від 14.04.2015р. повідомив суд про те, що позивачем при поданні даного позову обрано неналежний спосіб правового захисту своїх прав.

Повідомив, що 15.05.2014 р. між Позивачем та ТОВ „Укрселко" було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 74-МВ/14 від 15.05.2014 р. На забезпечення виконання перед Позивачем зобов'язань за Кредитним договором, між Позивачем та Відповідачем було укладено наступні договори:

- договір іпотеки № 867/14 від 24.12.2014 р., посвідчений Дем'яненко Т.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1407;

- договір іпотеки № 24/15 від 30.01.2015 р., посвідчений Дем'яненко Т.М., приватним

нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 41;

- договір застави рухомого майна № 868/14 від 24.12.2014 р.;

- договір застави рухомого майна № 25/15 від 30.01.2015 р.

Відповідач вказує, що в обґрунтування своїх позовних вимог щодо звернення стягнення на предмети застави шляхом визнання за ним права власності на такі предмети позивач посилається, зокрема, на п.1 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Крім того, позивач зазначає, що на виконання вимог ч.3 ст.24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" ним зареєстровано стягнення на предмет застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Підпунктом 1 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено право вибору обтяжувача такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Процедура звернення стягнення на предмет забезпечувального шляхом передачі права власності на нього обтяжувачу врегульована ст.ст.27-29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Так, згідно ч.1 ст.27 вказаного закону, одночасно із реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яке повинно містити інформацію, що передбачена у ч.2 ст.27 вказаного закону.

Зокрема, у письмовому повідомленні повинна міститись вимога до боржника виконати зобов'язання або передати предмет обтяження обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення.

Боржник, в свою чергу, має право заперечити проти переходу права власності на предмет обтяження до обтяжувача, шляхом надіслання обтяжувачу заперечення у письмовій формі (ч.2 ст.29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено наслідки).

Частиною 2 ст.29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено наслідки заперечення боржника - в такому разі обтяжувач повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього закону.

Судячи з матеріалів справи, позивач не надсилав відповідачу письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Отже, позивач сам не дотримався процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального шляхом передачі права власності на нього обтяжувачу, яка передбачена ст.ст.27-29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Однак, навіть надіславши таке повідомлення та отримавши заперечення від боржника, Позивач не міг би розраховувати на звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання судом права власності за ним, зважаючи на припис ч.2 ст.29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Крім того, згідно із судовою практикою Верховного Суду України, можливість звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання за обтяжувачем права власності на таке майно в судовому порядку пов'язується із додатковою умовою, такий спосіб звернення стягнення повинен бути передбачений у відповідному договорі застави.

Таким чином вважає, що, оскільки такого способу звернення стягнення як передача обтяженого майна у власність обтяжувача прямо не передбачено договорами застави, укладеними між позивачем та відповідачем, позивач не має права вимагати визнання за ним право власності на заставлене майно шляхом рішення суду про його стягнення.

Крім того, у додатковому відзиві від 15.04.2015р. відповідач також не погоджується із позовними вимогами позивача, виходячи із таких підстав.

Відповідно до підпункту „а" п.2 ч.2 ст.22 Закону України "Про захист економічної конкуренції" концентрацією визнається безпосереднє або опосередковане придбання, набуття у власність іншим способом активів у вигляді цілісного майнового комплексу або

структурного підрозділу суб'єкта господарювання, одержання в управління, оренду, лізинг, концесію чи набуття в інший спосіб права користування активами у вигляді цілісного майнового комплексу або структурного підрозділу суб'єкта господарювання, в тому числі придбання активів суб'єкта господарювання, що ліквідується.

Частиною 1 ст.24 Закону України „Про захист економічної конкуренції" передбачено, що така концентрація може бути здійснена лише за умови отримання попереднього дозволу АМКУ чи адміністративної колегії АМКУ на концентрацію, коли сукупна вартість активів або сукупний обсяг реалізації товарів учасників концентрації, з урахуванням відносин контролю, за останній фінансовий рік, у тому числі за кордоном, перевищує суму, еквівалентну 12 000 000 (дванадцяти мільйонам) євро, визначену за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України, що діяв в останній день фінансового року, і при цьому:

вартість (сукупна вартість) активів або обсяг (сукупний обсяг) реалізації товарів, у тому числі за кордоном, не менш як у двох учасників концентрації, з урахуванням відносин контролю, перевищує суму, еквівалентну 1 мільйону євро, визначену за курсом Національного банку України, що діяв в останній день фінансового року, у кожного, та

вартість (сукупна вартість) активів або обсяг (сукупний обсяг) реалізації товарів в Україні хоча б одного учасника концентрації, з урахуванням відносин контролю, перевищує суму, еквівалентну 1 мільйону євро, визначену за курсом Національного банку України, що діяв в останній день фінансового року.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" №15 від 26.12.2011 року, недотримання цієї умови може бути підставою як для застосування штрафу АМКУ, так і для визнання недійсними правочинів, за якими відбулася така концентрація, - за позовами учасників правочинів та згідно із ст.ст.114, 204, 215 Цивільного кодексу України і відповідних норм Закону України „Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до Фінансового звіту ТОВ „Проскурів Заготзерно" за 2014 рік (Додаток №2), вартість активів товариства станом на 31.12.2014р. становить 274 102 000 (двісті сімдесят чотири мільйони сто дві тисячі ) гривень, що за курсом Національного банку України, що діяв в останній день фінансового року, становить 14 253 874,15 євро (станом на 31 грудня 2014 року 1 євро дорівнював 19,232908 гривень). Відповідно, вартісні показники ТОВ „Проскурів Заготзерно", як одного з учасників концентрації, перевищують встановлені порогові значення у розмірі 1 000 000 (одного мільйона) євро.

Відповідно до Звіту про фінансовий стан (баланс) за 4 квартал 2014 року ПАТ "Альфа-Банк" (ДОДАТОК 3), вартість активів банку станом на 31.12.2014 року становить 29 302 246 000 (двадцять дев'ять мільярдів триста два мільйони двісті сорок шість тисяч) гривень. При цьому відповідно до пункту 4.3 Додатку №5 до Положення АМКУ „Про порядок подання заяв до Антимонопольного комітету України про попереднє отримання дозволу на концентрацію суб'єктів господарювання", затвердженого Розпорядженням АМКУ від 19.02.2002 року №33-р, якщо учасниками концентрації виступають комерційні банки, то для розрахунку вартості активів та обсягів реалізації використовується десята частина вартості активів комерційного банку. Отже, для цілей розрахунку вартісних показників ПАТ „Альфа-Банк" в розумінні положень законодавства про захист економічної конкуренції вартість його активів за 2014 рік становить 2 930 224 600 (два мільярди дев'ятсот тридцять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі шістсот) гривень, що за курсом Національного банку України, що діяв в останній день фінансового року, становить 152 377 774,31 євро (станом на 31.12.2014 року 1 євро дорівнював 19,232908 гривень). Відповідно, вартісні показники ПАТ „Альфа-Банк", як одного з учасників концентрації, перевищують встановлені порогові значення у розмірі 1 000 000 (одного мільйона) євро.

Таким чином, вартісні показники ТОВ „Проскурів Заготзерно" та ПАТ „Альфа-Банк" за 2014 рік перевищують порогові значення, встановленні ч.1 ст.24 Закону України „Про захист економічної конкуренції", а саме, сукупна вартість активів ТОВ „Проскурів Заготзерно" та ПАТ „Альфа-Банк" за 2014 рік, у тому числі за кордоном, перевищує суму, еквівалентну 12 000 000 (дванадцяти мільйонам) євро, визначену за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України, що діяв в останній день фінансового року, і при цьому:

- вартість (сукупна вартість) активів, у тому числі за кордоном, у ТОВ „Проскурів Заготзерно" та ПАТ „Альфа-Банк" перевищує суму, еквівалентну 1000000 євро, визначену за курсом Національного банку України, що діяв в останній день фінансового року, у кожного, та - вартість (сукупна вартість) активів в Україні як у ТОВ „Проскурів Заготзерно", так і у ПАТ „Альфа-Банк" перевищує суму, еквівалентну 1000000 (одному мільйону) євро, визначену за курсом НБУ, що діяв в останній день фінансового року.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що набуття ПАТ „Альфа-Банк" права власності на Елеватор, що належать ТОВ „Проскурів Заготзерно", шляхом визнання за ПАТ „Альфа-Банк" права власності на предмет іпотеки потребуватиме отримання попереднього дозволу АМКУ на концентрацію.

Із врахуванням вищевикладеного, відповідач просить відмовити позивачу в його позові.

Крім того, представником відповідача в засіданні суду 15.04.2015р. подано письмове клопотання від 15.04.2015р., згідно якого просить суд витребувати у ПАТ „Альфа-Банк" наступні документи: актуальний розрахунок заборгованості по Договору про відкриття кредитної лінії № 74-МВ від 15.04.2014р. та пояснення стосовно поточного стану виконання інших забезпечувальних зобов'язань за Кредитним договором; оригінал Договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ від 15 квітня 2014 року, з усіма змінами та доповненнями; оригінал Договору іпотеки №867/14 від 24 грудня 2014 року, оригінал Договору іпотеки №24/15 від 30 січня 2015р., оригінал договору застави рухомого майна №868/14 від 24 грудня 2014 року; оригінал договору застави рухомого майна №25/15 від 30.01.2015р.; та оригінал та належним чином засвідчену копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ „Проскурів Заготзерно" стосовно укладення товариством договорів забезпечення.

Також, представником відповідача в засіданні суду 15.04.2015р. подано письмове клопотання від 15.04.2015р., згідно якого просить суд залучити Антимонопольний комітет України до участі у справі №924/183/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на таке. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем разом з цим клопотанням, задоволення позовних вимог позивача неможливе, оскільки набуття ПАТ „Альфа-Банк" права власності на Елеватор, що належать ТОВ „Проскурів Заготзерно" шляхом визнання за ПАТ „Альфа-Банк" права власності на предмет іпотеки потребуватиме отримання попереднього дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію.

Таким чином, вважає, що набуття ПАТ „Альфа-Банк" права власності на Елеватор, що належать ТОВ „Проскурів Заготзерно", шляхом визнання за ПАТ „Альфа-Банк" права власності на предмет іпотеки потребуватиме отримання попереднього дозволу АМКУ на концентрацію.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" завданням Антимонопольного комітету України є контроль за концентрацією - діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій.

Відповідно до статті 24 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" концентрація, яка потребує дозволу забороняється до надання дозволу на її здійснення. До надання такого дозволу учасники концентрації зобов'язані утримуватися від дій, які можуть призвести до обмеження конкуренції та неможливості відновлення початкового стану.

Згідно ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін.

Представником відповідача в засіданні суду подано письмове клопотання від 15.04.2015р., згідно якого повідомив суд про таке.

Як зазначено в позовній заяві, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та застави згідно договорів забезпечення шляхом визнання за Позивачем права власності на відповідне майно, що є предметом іпотеки та застави за Договорами забезпечення.

Відповідно до позовної заяви, вартість предмету іпотеки за Договором іпотеки № 867/14 від 24 грудня 2014 року становить 55 393 959 гривень (надалі „предмет 1").

Відповідно до позовної заяви, вартість предмету іпотеки за Договором іпотеки № 24/15 від ЗО січня 2015 року становить 610 936 гривень (надалі „предмет 2").

Відповідно до позовної заяви, вартість предмету застави за Договором застави рухомого майна №868/14 від 24 грудня 2014 року становить 111 010 гривень (надалі „предмет 3").

Відповідно до позовної заяви, вартість предмету застави за Договором застави рухомого майна №25/15 від 30 січня 2015 року становить 1 299 076 гривень (надалі „Предмет 4").

При цьому, відповідно до Договорів забезпечення, сторони домовилися, що вартість Предмету1 становить 68 040 729,16 гривень; Предмету 2 - 613 405 гривень, Предмету 3 - 292 053, 45 гривень, Предмету 4-3 133 538 гривень.

Таким чином, вартість Предмету 1, Предмету 2, Предмету 3 та Предмету 4 наведені в позовній заяві суттєво нижча, ніж вартість, яку сторони погодили у відповідних Договорах забезпечення.

Оскільки звернення стягнення предмету іпотеки та застави за Договорами забезпечення за ринковою ціною значно збільшить суму коштів спрямованих на погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором, Відповідач вважає за необхідне встановити справедливу вартість предмету іпотеки та застави за Договорами забезпечення, яку може бути визначено на підставі судової товарознавчої експертизи.

Згідно з ч.2 ст.591 Цивільного кодексу України, якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.25 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження визначається судом.

За таких обставин, згідно ст.41 ГПК України відповідач просить суд: призначити по справі №924/183/15 судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На вирішення експерта поставити такі питання:

1. Яка ринкова вартість майна, яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 867/14 від 24 грудня 2014 року?

2. Яка ринкова вартість майна, яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 24/15 від 30 січня 2015 року?

3. Яка ринкова вартість майна, яке є предметом іпотеки за Договором застави рухомого майна №868/14 від 24 грудня 2014 року?

4. Яка ринкова вартість майна, яке є предметом іпотеки за Договором застави рухомого майна №25/15 від 30 січня 2015 року?

Представник третьої особи (ТОВ „Укрселко") в засідання суду 15.04.2015р. участі не приймав, проте надав суду письмові пояснення від 30.03.2015р., відповідно до яких проти позову заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Третя особа вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб правового захисту своїх прав.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, зокрема, на п.1 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким передбачено право передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання (стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання за позивачем права власності на предмети застави).

Постановою Верховного Суду України від 11.12.2013р. у справі № 6-124цс13, якою зазначено, зокрема, що „виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України „Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором" (стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмети іпотеки).

Третя особа зазначає, що із вищевказаної Постанови вбачається, що ВСУ пов'язує можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із чітким зазначенням такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеки.

Так, у вказаній Постанові ВСУ цитує відповідне положення із договорів іпотеки в розглядуваній справі, з якого чітко і неоднозначно випливає, що сторони погодили такий спосіб звернення стягнення: „Пунктами 4.5.3 договорів іпотеки від 15 серпня 2007року № 02-10/2874 та від 20 серпня 2008 року № 013/708960-Ю визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України „Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Третя особа вказує, що до схожих висновків ВСУ дійшов і у справі № 3-139гс11, Постанова від 26.12.2011 року, якою зазначається, що у разі встановлення такого способу звернення стягнення як набуття права власності на предмет іпотеки у договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати його судом. Звернення стягнення і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду може застосовуватись, якщо це передбачено договором.

Оскільки такого способу звернення стягнення договорами іпотеки між позивачем та відповідачем не передбачено, позивач не має права вимагати визнання за ним права власності на іпотечне майно через рішення суду про його стягнення.

Третя особа звертає увагу, що аналогічні висновки судової практики і щодо визнання права власності на предмет застави в рахунок виконання забезпечених заставою зобов'язань.

Так, у вищезгаданій Постанові ВСУ у справі № 3-139гс11 від 26.12.2011- року зазначається, зокрема, наступне: „Господарськими судами встановлено, що відповідно до п. 9 договору застави №3-33/3-2006 від ЗО червня 2006 року позасудовий спосіб звернення стягнення на заставлене майно здійснюється заставодержателем шляхом, зокрема, отримання предмету застави у власність. Таким чином, установивши, що за договорами застави позасудовим способом звернення стягнення на заставлене майно Банком, як заставодержателем, обрано передачу майна у його власність, господарські суди, з висновками яких погодився касаційний. суд, обґрунтовано визнали за позивачем право власності на заставлене майно".

Що стосується договорів застави між позивачем та відповідачем, способам стягнення у них присвячено наступних два пункти:

6.2. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється у порядку, передбаченому законодавством України.

6.3. Після отримання Заставодержателем коштів від реалізації предмета застави Заставодержатель на власний розсуд та вибір направляє їх на виконання зобов'язань за будь-яким Основним договором-1, Основним договором-2, забезпеченим цим Договором, відповідно до передбаченої в них черговості.

На думку третьої особи, звідси можна зробити наступний висновок - у вказаних договорах застави не лише не передбачений такий спосіб звернення стягнення як визнання права власності на заставне майно, а виходячи із п.6.3 - відповідач (Обтяжувач) в розумінні ч.1 ст.26 Закону „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на власний розсуд обрав інший позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме - продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження (пп. 2 ч.1 ст.26).

Таким чином, ні договорами іпотеки, ні договорами застави між позивачем та відповідачем не передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як визнання права власності за обтяжувачем, відповідно, позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене третя особа (ТОВ „Укрселко") просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Покласти судові витрати на позивача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

15.05.2014 р. між ПАТ „АЛЬФА-БАНК" (надалі -Банк) та ТОВ „УКРСЕЛКО" (|далі - позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 із подальшими змінами та доповненнями).

Відповідно до п.п.1.1 Кредитного договору Банк відкрив Позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до Кредитного договору окремими частинами (траншами) надав позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався використати кредит з метою, визначеній у Кредитному договорі, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови договору та повернути Банку кредит у терміни, встановлені договором.

Згідно п.п.1.2 Кредитного договору передбачено, що ліміт кредитної лінії (граничний розмір кредиту): сума, еквівалентна 30 000 000,00 (тридцять мільйонів) доларів США. Розмір Кредиту у всіх видах валют у перерахунку в долари США не може перевищувати встановлений ліміт кредитної лінії, при цьому перерахунок суми Кредиту із гривень на долари США здійснюється за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на 14.05.2015р., що дорівнює 1176,4521 гривень за 100 доларів США.

Відповідно до п.п.1.3 кредитного договору передбачено, що розмір процентів за користування Кредитом складає: за користування частиною Кредиту, наданою у гривнях, - 40% (Сорок відсотків) річних; за користування частиною Кредиту, наданою у доларах США, - 20% (Двадцять відсотків) річних. Тип процентної ставки (процентів) за користування Кредитом - фіксована.

Згідно п.п.4.1, 4.2 Кредитного договору передбачено, що у день укладення цього договору Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію та позичкові рахунки для обліку Кредиту. Банк надає Позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами - траншами) шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього договору, укладеної між позичальником і банком, у строк не пізніше 2 (двох) календарних днів з дня укладання. Додаткові угоди про надання окремих траншів можуть бути укладеш лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього договору. У кожній такій додатковій угоді сторони повинні визначити валюту і розмір траншу та реквізити для його виконання, якщо вони відрізняються від зазначених у пункті 10.2. цього Договору.

Протягом строку дії Кредитної лінії та у межах вільного залишку її ліміту за умови укладення додаткових угод згідно з пунктом 4.2. цього договору, позичальник має право необмежену кількість разів отримувати кредит у порядку та на умовах, передбачених цим договором. (п.п.4.3 кредитного договору).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 20.05.2014 року (про надання траншу) до Кредитного договору, додаткової угоди №42 від 23.05.2014 року (про надання траншу) до Кредитного договору, додаткової угоди №3 від 27.06.2014 року (про надання траншу) до Кредитного договору сторони погодили, що за користування траншами Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку проценти у розмірі 14.5% (чотирнадцять цілих і п'ять десятих відсотків) річних.

Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику грошові кошти на підставі наступних угод:

1. Додаткової угоди №1 від 20.05.2014 року (про надання траншу) - транш у сумі 8 500 000,00 (вісім мільйонів п'ятсот тисяч, 00) доларів США.

2. Додаткової угоди №2 від 23.05.2014 року (про надання траншу) - транш у сумі 1 500 000,00 (один мільйон п'ятсот тисяч,00) доларів США.

3. Додаткової угоди №3 від 27.06.2014 року (про надання траншу) - транш у сумі 5 000 000,00 (п'ять мільйонів,00) доларів США.

Строки повернення траншів визначено п. 5 вищезазначених Додаткових угод. Так, відповідно до п.5 Додаткової угоди №1 від 20.05.2014 року, Позичальник зобов'язаний повернути транш частинами у наступні терміни: 2 833 333,00 (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі триста тридцять три, 00) доларів США - 15 листопада 2014 року; 2 833 333,00 (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі триста тридцять три, 00) доларів США - 15 грудня 2014 року; 2 833 334,00 (два мільйони вісімсот тридцять три тисячі триста тридцять чотири, 00) доларів США - 15 січня 2015 року;

Відповідно до п.5 Додаткової угоди №2 від 23.05.2014 року, Позичальник зобов'язаний повернути транш частинами у наступні терміни: 500 000,00 (п'ятсот тисяч,00) доларів США - 14 листопада 2014 року; 500 000,00 (п'ятсот тисяч,00) доларів США - 15 грудня 2014 року; 500 000,00 (п'ятсот тисяч,00) доларів США - 15 січня 2015 року.

Відповідно до п.5 Додаткової угоди №3 від 27.06.2014 року з урахуванням Угоди про внесення змін №1 від 27.06.2014 року та Угоди про внесення змін №2 від 26.12.2014 року, позичальник зобов'язаний повернути транш „15" січня 2015 року.

Відповідно до п.6.2 Договору про відкриття кредитної лінії, проценти нараховані за місяць, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 1-го числа по 5-те число (включно) місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані (крім процентів, строки сплати яких визначені у наступних абзацах договору про відкриття кредитної лінії). Так, проценти нараховані за грудень та/або квітень, Позичальник зобов'язаний сплачувати у строк з 1-го числа по 15-е число (включно) місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані.

Згідно з п.11.1 Договору про відкриття кредитної лінії за прострочення повернення кредиту чи його частини та/або сплати процентів та/або комісії за управління кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до п.10.5 Договору про відкриття кредитної лінії, Позичальник зобов'язаний здійснити усі платежі на користь банку за цим Договором так, щоб Банк одержав усі належні йому суми у повному обсязі, без зарахування зустрічних вимог та без відрахування будь-яких комісій банків - кореспондентів або інших витрат, пов'язаних з переказом коштів.

Із матеріалів справи слідує, що з метою забезпечення виконання перед ПАТ „Альфа-Банк" зобов'язань, у тому числі по договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14, були укладені наступні договори:

1) між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір іпотеки №867/14 від 24.12.2014 року, що посвідчений Дем'яненко Т.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1407;

2) між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір застави рухомого майна №868/14 від 24.12.2014 року;

3) між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір іпотеки №24/15 від 30.01.2015 року, що посвідчений Дем'яненко Т.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 41;

4) між ТОВ „ПРОСКУРІВ ЗАГОТЗЕРНО" та ПАТ „Альфа-Банк" Договір застави рухомого майна №25/15 від 30.01.2015 року;

Відповідно до Договору іпотеки №867/14 від 24.12.2014 року, предметом іпотеки є: Будівля, перша черга будівництва комплексу будівель елеватора, загальною площею 266,8 (двісті шістдесят шість цілих вісім десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М., будинок 146 (сто сорок шість). Вартість предмета іпотеки 55 393 959 гривень.

Відповідно до Договору іпотеки №24/15 від 30.01.2015 року предметом іпотеки є:

а) нежитлова, будівля, адмінбудинок, загальною площею 312,0 (Триста дванадцять) кв. м, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М, будинок 146 (сто сорок шість);

б) будівля, нежитлова будівля, їдальня, загальною площею 297,8 (Двісті дев'яносто сім цілих вісім десятих) кв. м, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М, будинок 146 (сто сорок шість). Вартість предмета іпотеки 610 936 гривень.

Згідно п.2.1 іпотечних договорів: №867/14 від 24.12.2014р. та №24/15 від 30.01.2015р. зазначено, що ці договори забезпечують виконання ТОВ "Укрселко" зобов'язання, що виникли на підставі договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014р., відповідно до якого Іпотекодатель має право вимагати, а ТОВ „Укрселко" повинен виконувати наступні зобов'язання:

- повернути Іпотекодержателю наданий за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року Кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт 30 000 000 доларів США. Кожен з траншів, шляхом надання яких наданий такий Кредит, повинен бути повернутий у валюті, у якій його надано, у строк і на умовах визначених Договором про відкриття, кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року.

- сплачувати Іпотекодержателю проценти за користування Кредитом, наданим за кредитною лінією, у розмірах та у строки, визначені Договором про відкриття кредитної лінії Ж74-МВ/14 від 15.05.2014 року;

- сплатити Іпотекодержателю неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Іпотекодержателю внаслідок невиконання або неналежного виконання ТОВ „УКРСЕЛКО" своїх зобов'язань за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014р., зокрема, витрати, пов'язані із пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки та витрати на утримання предмета іпотеки.

Пунктом 2.1 договорів застави: №868/14 від 24.12.2014 року та 25/15 від 30.01.2015 року передбачено, що заставою забезпечується виконання ТОВ „УКРСЕЛКО", зобов"язання, що виникло на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року, відповідно до якого Заставодавець має право вимагати, а ТОВ „УКРСЕЛКО" повинен виконати наступні обов'язки:

- обов'язки повернути Заставодержателю наданий за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року Кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміт 30 000 000 доларів США. Кожен з траншів, шляхом надання яких наданий такий Кредит, повинен бути повернутий у валюті, у якій його надано, частинами та у строки визначені у додатковій угоді, на підставі якої цей транш надано, але не пізніше ніж у день закінчення строку дії кредитної лінії.

- обов'язки сплачувати Заставодержателю проценти за користування Кредитом, наданим за Кредитною лінією, у наступному розмірі: 40% (сорок відсотків) річних за користування частиною Кредиту, наданою у гривнях, та 20% (двадцять відсотків) річних за користування частиною Кредиту, наданою у доларах США, або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни Договору про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року у строки визначені в ньому;

- обов'язки сплатити Заставодержателю неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Заставодержателю невиконанням або неналежним виконанням ТОВ „УКРСЕЛКО" своїх зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року.

Відповідно до п.6.1 Договорів іпотеки: №867/14 від 24.12.2014 року, 24/15 від 30.01.2015 року іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі у випадку невиконання будь-якого з зобов'язань, забезпечених іпотекою згідно з договором.

Згідно з п.6.2 Договорів іпотеки: №867/14 від 24.12.2014 року та 24/15 від 30.01.2015 року звернення стягнення на, предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Пункт 6.3 Договорів іпотеки №867/14 від 24.12.2014 року та 24/15 від 30.01.2015 року є застереженням про задоволення Іпотекодержателя, і визнається Сторонами, та відповідно до статті 36 Закону України „Про іпотеку" вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору.

Відповідно до п.6.1 Договорів застави рухомого майна: №868/14 від 24.12.2014 року та 25/15 від 30.01.2015 року заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у тому числі у випадку невиконання будь-якого з зобов'язань, забезпечених заставою згідно з договором.

Пункт 6.2 Договорів застави рухомого майна: №868/14 від 24.12.2014 року та 25/15 від 30.01.2015 року передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється у порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно п.п.6.1 договору іпотеки №24/15 від 30.01.2015р. передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому із наступних випадків, а саме: у випадку невиконання будь-якого із зобов'язань, забезпечених іпотекою, згідно з цим Договором; у разі порушення Іпотекодавцем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; у інших випадках, передбачених законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 6.3. цього Договору. Порядок реалізації предмета іпотеки для погашення заборгованості за Основним договором-1 та Основним договором-2 визначається Іпотекодержателем та може здійснюватись як із залученням Іпотекодавця, так і без нього, всіма можливими засобами, зокрема, але не обмежуючись, через аукціони (прилюдні торги), біржі тощо. (п.п.6.2 договору іпотеки від 30.01.2015р. №24/15).

Згідно п.п.6.3, 6.3.1 договору іпотеки №24/15 від 30.01.2015р. передбачено, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, визнається сторонами та відповідно до статті 36 Закону України „Про іпотеку" вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного Договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватись шляхом продажу Іпотекоджателем від свою імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку".

Із матеріалів справи слідує, що ТОВ „Укрселко" як позичальник по кредитному договору від 15.05.2014р. №74-МВ/14 свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03.03.2015 року становить: 15 457 659,83 доларів США, ідо в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 03.03.2015 року становить 383 659 116,98 гривень.

У зв'язку із цим, позивач - ПАТ „Альфа-Банк" звернувся із позовом до суду про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на нього за позивачем, а саме:

1) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на: будівлю, перша черга будівництва комплексу будівель елеватора, загальною площею 266,8 (двісті шістдесят шість цілих вісім десятих) кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл. Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М. будинок 146 в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 гривень.

2) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на:

а) нежитлову будівлю, адмінбудинок, загальною площею 312,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вулиця Грушевського М., будинок 146.;

б) будівлю, нежитлову будівлю, їдальню, загальною площею 297,8 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н. м. Красилів, вул. Грушевського М., будинок 146, в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн. звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за ПАТ „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на обладнання, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н. м. Красилів, вул. Михайла Грушевського, буд. 146 в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн.

3) звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на:

- лабораторне обладнання (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076101, дата введення в експлуатацію 31.03.2014р.);

- система відео нагляду (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076102, дата введення в експлуатацію 31.03.2014р.);

- насос Гном з пожежним рукавом 25/20 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР003170, дата введення в експлуатацію 29.11.2013р.);

- офісний стіл прямий 1200*600*750 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002527, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- офісний стіл прямий 1200*600*750 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002559, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- офісний стіл прямий 1200*600*750 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002560, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- тумба під принтер 850*400*815 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002528, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- тумба під принтер 850*400*815 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002561, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- шафа для продуктів (600*740*2400) (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002529, дата введення в експлуатацію 01.08.2013р.);

- гайковерт ударний 800 Вт GDS 24, Bosch, вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076162, дата введення в експлуатацію 30.09.2014р.);

- кондиціонер Мідеа (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076167, дата введення в експлуатацію 30.09.2014р.);

- кондиціонер Мідеа (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер Ц0076168, дата введення в експлуатацію 30.09.2014р.);

- хол-к Zanussi ZPT 23100 WA (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР002530, дата введення в експлуатацію 02.08.2013р.);

- холодильник Indesit SB15020 (вул. Михайла Грушевського, буд. 146, оф.2, м. Красилів, Хмельницька обл., інвентарний номер ТР003195, дата введення в експлуатацію 01.12.2013р.),

що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Красилівський р-н, м. Красилів, вул. Михайла Грушевського, буд. 146, в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №73-МВ/14 від 15.01.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн.

4) звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" (ідентифікаційний код: 23494714) права власності на споруду складу сільськогосподарської продукції (модуль), площею 140,3 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Красилів, вул. Михайла Грушевського, буд. № 146, та залізничну під'їзну колію КООПЗаготпрому Красилівської райспоживспілки (станція Красилів Жмеринської дирекції залізничних перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна залізниця", ст. Красилів, Хмельницької області), загальною довжиною під'їзної колії 842 м., а корисною 742 м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Красилів, вул. Михайла Грушевського. буд. №146 в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року в розмірі 383 659 116,98 грн.

Розглянувши матеріали справи та наявні докази, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про таке:

Згідно з ч. 1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до ч. 1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 2 Закону України „Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст.20 Закону України „Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 6 ст.20 Закону України „Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Інше передбачено Законом України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Стаття 1 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Отже, Закон України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України „Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Згідно із ч.1 ст.24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Пунктом 4 ч.2 ст.25 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

У пункті 1 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку.

В ході вирішення даної справи судом встановлено, що 15.05.2014 р. між позивачем та ТОВ „Укрселко" укладено Договір про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014р. При цьому, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем за кредитним договором №74-МВ/14 від 15.05.2014р., між позивачем та відповідачем було укладено наступні договори: договір іпотеки №867/14 від 24.12.2014р., договір іпотеки №24/15 від 30.01.2015р., договір застави рухомого майна №868/14 від 24.12.2014р. та договір застави рухомого майна №25/15 від 30.01.2015 р.

Із матеріалів справи слідує, що в обґрунтування позовних вимог позивача щодо звернення стягнення на предмети застави шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, позивач посилається, зокрема, на п.1 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Судом в даному випадку приймається до уваги, що п.п.1 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень передбачено право вибору обтяжувача такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Процедура звернення стягнення на предмет забезпечувального шляхом передачі права власності на нього обтяжувачу врегульована ст.ст.27-29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень.

Так, згідно ч.1 ст.27 вказаного Закону, одночасно із реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яке повинно містити інформацію, що передбачена у ч.2 ст.27 вказаного закону. Зокрема, у письмовому повідомленні повинна міститись вимога до боржника виконати зобов'язання або передати предмет обтяження обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення.

Боржник, в свою чергу, має право заперечити проти переходу права власності на предмет обтяження до обтяжувача, шляхом надіслання обтяжувачу заперечення у письмовій формі (ч.2 ст.29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Частиною 2 ст.29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено наслідки заперечення боржника - в такому разі обтяжувач повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Натомість, в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позивач надсилав відповідачу письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Отже, позивач не дотримався процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального зобов'язання шляхом передачі права власності на нього обтяжувачу, яка передбачена ст.ст.27-29 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Судом також приймається до уваги, що можливість звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання за обтяжувачем права власності на таке майно в судовому порядку пов'язується із додатковою умовою - такий спосіб звернення стягнення повинен бути передбачений у відповідному договорі застави.

Натомість, із змісту укладених між позивачем та відповідачем договорів, зокрема договору застави рухомого майна №868/14 від 24.12.2014р. та договір застави рухомого майна №25/15 від 30.01.2015 р. (п.п.6.2, та 6.3 зазначених договорів) передбачено, що „звернення стягнення на предмет застави здійснюється у порядку, передбаченому законодавством України. Після отримання Заставодержателем коштів від реалізації предмета застави Заставодержатель на власний розсуд та вибір направляє їх на виконання зобов'язань за будь-яким Основним договором-1, Основним договором-2, забезпеченим цим Договором, відповідно до передбаченої в них черговості".

Із врахуванням вищевикладеного, між сторонами не укладався відповідний договір застави, яким би передбачався такий спосіб звернення стягнення як визнання права власності обтяжувача на заставлене майно.

За таких обставин, оскільки такого способу звернення стягнення як передача обтяженого майна у власність обтяжувача не передбачено договорами застави, укладеними між позивачем та відповідачем, у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на заставне майно.

Із позовним вимог позивача слідує, що позивач також просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно згідно визначеного позивачем переліку.

Як передбачено ст.1 Закону України „Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.36 Закону України „Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Із матеріалів справи слідує, що п.п.6.2 підписаного між сторонами договору іпотеки від 30.01.2015р. №24/15 було передбачено, що „звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 6.3. цього Договору. Порядок реалізації предмета іпотеки для погашення заборгованості за Основним договором-1 та Основним договором-2 визначається Іпотекодержателем та може здійснюватись як із залученням Іпотекодавця, так і без нього, всіма можливими засобами, зокрема, але не обмежуючись, через аукціони (прилюдні торги), біржі тощо. (п.п. 6.2).

Згідно п.п.6.3, 6.3.1 договору іпотеки №24/15 від 30.01.2015р. передбачено, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, визнається сторонами та відповідно до статті 36 Закону України „Про іпотеку" вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного Договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання може здійснюватись шляхом продажу Іпотекоджателем від свою імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку".

За таких обставин, суд приходить до висновку, що договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження у п.6.3. договору іпотеки №24/15 від 30.01.2015р., передбачено звернення стягнення лише шляхом продажу предмету іпотеки в порядку статті 38 Закону України „Про іпотеку".

Натомість, ні договорами застави, ні договорами іпотеки, укладеними між позивачем та відповідачем, не передбачено такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження або на предмет іпотеки як визнання права власності на заставлене майно або на іпотечне майно за позивачем.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 26.12.2011р. по справі №3-139гс11 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно якої визначено, що „у разі встановлення такого способу звернення стягнення як набуття права власності на предмет іпотеки у договорі, іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати його судом. Звернення стягнення і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду може застосовуватись, якщо це передбачено договором".

Верховним Судом України також встановлено, що згідно ч.1 ст.37 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень".

Таким чином, у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі, іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відтак, звернення стягнення і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду може застосовуватися, якщо це передбачено договором.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України передбачено такі способи захисту цивільних прав та інтересів: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, позові вимоги позивача не узгоджуються із встановленими ст.16 ЦК України способами захисту порушеного права, тому є безпідставними та необґрунтованими. Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо заявленого відповідачем клопотання від 15.04.2015р. про витребування у позивача додаткових доказів, то судом вказане клопотання відхиляється зважаючи на те, що вказані докази вже витребовувались у сторін згідно ухвал суду від 06.02.2015р., від 24.02.2015р., від 11.03.2015р., від 31.03.2015р., а належним чином засвідчені копії договорів долучені до матеріалів справи.

Також, представником відповідача в засіданні суду 15.04.2015р. подано письмове клопотання про залучення Антимонопольного комітету України до участі у справі №924/183/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

При вирішенні даного клопотання судом враховується, що згідно із ч.1 ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Судом приймається до уваги, що предметом спору у справі №924/183/15 є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором про відкриття кредитної лінії №74-МВ/14 від 15.05.2014 року. Оскільки вказаний договір був укладений між ПАТ „Альфа-Банк" та ТОВ „Укрселко", у суду відсутні правові підстави вважати, що рішення у даній справі в подальшому може вплинути на права та обов'язки Антимонопольного комітету України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі Антимонопольного комітету України як третьої особи в порядку ст. 27 ГПК України.

Щодо заявленого відповідачем клопотання від 15.04.2015р. про призначення по справі судової товарознавчої експертизи з метою визначення вартості заставного та іпотечного майна, судом до уваги приймається таке.

Згідно ч.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" передбачено, що згідно ст.1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В ході вирішення даної справи судом встановлено, що питання вартості заставного та іпотечного майна, на яке позивач просить звернути стягнення, не є спірним та не потребує дослідження по даній справі. Також, для встановлення фактичних обставин стосовного предмета доказування, у суду відсутня потреба у спеціальних знаннях для вирішення справи по суті.

За таких обставин, клопотання відповідача про призначення судової експертизи не підлягає задоволенню.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищенаведеного, у позові суд вважає за необхідне відмовити.

Згідно ст.ст.44,49 ГПК України судові витрати по справі на відповідача не покладаються у зв'язку із відмовою в позові.

Керуючись ст.ст.1, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У позові Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Проскурів заготзерно", м. Красилів, Хмельницька область за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрселко", м. Тернопіль про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2015р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Десятинна, 4/6, м. Київ, 01001) - рекоменд. із повідомл.;

3 - третій особі ТОВ "Укрселко" (провулок Електриків, 15, м. Київ, 04071) - прост. кореспонд.