ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2015 р.Справа № 916/358/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Зайцева Ю.О.

секретаря судового засідання Ошаріна Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сокол Н.В. (довіреність №21/11/14 від 12.01.2015р);

Від відповідача: Шкуренко Л.В. (довіреність б/н від 09.02.2015р).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до відповідача Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви про стягнення 941 811,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 28.01.2015р. Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви про стягнення 941 811,29 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.01.2015р. було порушено провадження у справі №916/358/15-г із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 06.03.2015р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву.

Також, в судовому засіданні 06.03.2015р. представником відповідача надано клопотання відповідно до якого, просить суд застосувати позовну давність при вирішенні справи за позовною заявою Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до відповідача Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви про стягнення 941 811,29 грн. та відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог за період з 2007р. по 2012р.

В судовому засіданні 23.03.2015р. представником позивача надано заперечення на клопотання про застосування позовної давності.

Крім того, в судовому засіданні 23.03.2015р. представником позивача подано клопотання про продовження строку вирішення спору по справі на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.03.2015р. продовжено строк вирішення спору по справі № 916/358/15-г на 15 днів до „14" квітня 2015 року.

14.04.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

Укладений між сторонами по справі договір про постачання теплової енергії №6048 від 01.10.2007р. (надалі - Договору) є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до п. 1 Договору, теплопостачальна організація (позивач) бере на себе зобов'язання постачати споживачу (відповідач) теплову енергію, а споживач зобов'язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу на опалення та гаряче водопостачання приміщень Свято-Архангело-Михайлівського жіночого монастиря згідно витрат теплоносія G=14.35 т/годи в обсягах, згідно додатку 1 до цього договору. (п. 2.1 договору).

Пунктами 3.2.1, 3.2.2, 3.2.16 договору передбачено, що споживач зобов'язується: додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, що визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором. При припиненні (обмеженні) теплопостачання в зв'язку з порушенням споживачем умов договору відшкодувати витрати теплопостачальної організації по припиненню та поновленню теплопостачання у відповідності до калькуляції на проведення робіт.

В свою чергу теплопостачальна організація зобов'язалась забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з додатком 1; повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації про зміну тарифів або про обмеження постачання тепла (п. 4.2.1, 4.2.3 договору).

Відповідно до п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії визначається: за показниками приладу обліку.

Згідно пунктів 6.1, 6.3., 6.5., 6.6 договору, розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів 285,39 грн. за 1 Гкал. На розрахунковий рахунок теплопостачальної організації. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим. Щомісячно Споживач та Теплопостачальна організація до 15 числа після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Згідно п. 10.1 вказаного договору останній набув чинності з 01.10.2007р. та діє до 31.12.2008р.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 10.3 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.4 договору).

Згідно додатку 1 до договору сторони погодили обсяги постачання теплової енергії споживачу (відповідачу) на об'єкти, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд.4-А, жіночий монастир. В додатку 3 до договору сторонами узгоджено умови припинення подачі теплової енергії.

Позивачем в період з 01.10.2007 р. по 01.01.2015 р. відпускалась теплова енергія відповідачу згідно договору, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані представниками сторін та скріплені їх печатками звіти за спожиту теплову енергію.

Як вбачається з вищенаведеного, КП „Теплопостачання міста Одеси" свої зобов'язання за договором виконало у повному обсязі, а споживач (відповідач), в порушення своїх зобов'язань, здійснював оплату за надані йому послуги не у повному обсязі внаслідок чого у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2007 р. по 01.01.2015 р., яка з урахуванням оплат, здійснених відповідачем складає 941 811,29 грн.

З наведених підстав позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Державної установи «Одеський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» заборгованості у сумі 941 811,29 грн.

Також, в судовому засіданні 06.03.2015р. представником відповідача надано клопотання відповідно до якого, просить суд застосувати позовну давність при вирішенні справи за позовною заявою Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до відповідача Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви про стягнення 941 811,29 грн. та відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог за період з 2007р. по 2012р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правові відносини сторін виникли на підставі укладеного між ними договору про постачання теплової енергії №6048 від 01.10.2007р.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача щодо не укладення даного договору з відповідачем з огляду на те що звіти за спожиту теплову енергію складались з посиланням та на підставі договору №6048 та часткові оплати відповідача за спожиту теплову енергію приймались відповідачем на підставі договору №6048, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Крім того позивачем на підтвердження надсилання копії договору відповідачу для підписання надано суду належним чином засвідчені копії супровідних листів від 18.09.2012р. вих. №13/2-7-528, від 07.08.2013 вих. №13/2-04-465, від 22.09.2014р. вих. №13/2-04-603 з копіями описів вкладення у цінний лист квитанцій та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, однак копії самого договору, який надсилався відповідачу позивачем додано не було.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як вказує позивач, на виконання умов вказаного договору КП "Теплопостачання міста Одеси" відпускало відповідачу теплову енергію, що не спростовано відповідачем, однак останній в порушення взятих на себе зобов'язань не здійснив у повному обсязі оплати за теплову енергію, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка за період з 01.10.2007 р. по 01.01.2015 р., яка з урахуванням оплат, здійснених відповідачем складає 941 811,29 грн.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону України „Про теплопостачання" випливає, що основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем теплової енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити спожиту теплову енергію відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Між тим несплатою позивачу існуючої суми заборгованості за вище вказаним договором на постачання теплової енергії відповідач порушив умови вказаного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Крім того, статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання" передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 941 811,29 грн.

В судовому засіданні 06.03.2015р. представником відповідача надано клопотання відповідно до якого, просить суд застосувати позовну давність при вирішенні справи за позовною заявою Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до відповідача Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви про стягнення 941 811,29 грн. та відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог за період з 2007р. по 2012р.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В судовому засіданні 23.03.2015р. представником позивача надано заперечення на клопотання про застосування позовної давності в обґрунтування якого позивач зазначає, що відповідачем за період з грудня 2008 року по червень 2014 року сплачувалися частково позивачу послуги з постачання теплової енергії, а саме сплачено: в грудні 2008р. - 12 035,07грн.; січень 2009 р. - 24 625,42 грн., лютий 2009р. - 5000 грн, березень 2009р. - 30 000,00 грн., червень 2009р. - 10 000,00 грн., липень 2009р. 10 000,00 грн.; серпень 2009р. - 70 000,00грн.; вересень 2009р. - 60 000,00 гри.; жовтень 2009р. - 44120,00 грн.; грудень 2009р. - 22 665,26грн.; січень 2010р. - 53 218,93грн., лютий 2010р. - 70 132,38грн.; квітень 2010р. - 60 519,45грн.; грудень 2010р. - 50 815,12грн.; січень 2011р. - 46 413,94грн.; лютий 2011р. - 63 035,86грн.; березень 2011р. - 59 286,11грн.; грудень 2013р. - 24 952,81грн.; січень 2014р. - 23 148,52грн.; березень 2014р. - 54124,11 грн.; квітень 2014р. - 26 976,15грн.; червень 2014р. - 22 549,21грн., а тому враховуючи сплату частки основного боргу боржником, що свідчать про визнання боргу та являється обставиною переривання строку позовної давності.

Однак, вказані посилання позивача судом до уваги не приймаються, оскільки в наданих доказах про здійснення оплат відповідачем за отриману теплову енергію не міститься відомостей за який саме період здійснюється оплата, тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вказані часткові оплати відповідача зараховувалися за період на який заявляється строк позовної давності. Отже враховуючи вищезазначене у суду відсутні підстави для відмови відповідачу у застосуванні строку позовної давності.

Відтак, судом здійснений власний розрахунок суми що підлягає стягненню з відповідача за фактично спожиту теплову енергію за період з 01.02.2012 р. по 01.01.2015р. та встановлений її належний розмір у сумі 318 956,06 грн. у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають частковому задоволенню, з врахуванням обставин викладених вище.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам виходячи із заявленої до стягнення суми.

Керуючись ст.ст. 32,33,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до відповідача Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви про стягнення 941 811,29 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир Одеської єпархії Української православної церкви (65014, Одеська обл., м. Одеса вул. Успенська, буд.4-Б; ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання м. Одеси" (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б,; адреса для листування та кореспонденції: 65101, м.Одеса, вул. Варненська, буд.27, ) заборгованість у сумі 318 956 /триста вісімнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість/ грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 379 /шість тисяч триста сімдесят дев'ять/ грн. 83 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 20 квітня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев