РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/1103/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

До Фізичної особи-підприємця Вязовський Ілля Володимирович

3-я особа, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору, на стороні

відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю

«Естім Транслогістик»

Про стягнення 73 080,00 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Григоренко А.О. - представник (дов. № б/н від 23.12.2014 р.)

Сушко В.С. - представник (дов. № б/н від 23.12.2014 р.)

від відповідача Невмержицька І.М. - представник (договір про надання правової

допомоги від 05.02.2015 р.)

від 3-ої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Вязовський Ілля Володимирович про стягнення 73 080,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням відповідачем без наявності відповідного дозволу продажу яєць шоколадних в картонній коробці із малюнками, на яких використано фрагменти кадрів, а також персонажів «Маша» і «Мєдвєдь» аудіовізуального твору «Маша і Мєдвєдь», виключні права на використання яких належать позивачу, у зв'язку із чим останній просить суд на підставі п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 73 080,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.01.2015 р. порушено провадження у справі № 910/1103/15-г та призначено справу до розгляду на 09.02.2015 р.

У судове засідання 09.02.2015 р. представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 09.02.2015 р. представник відповідача подав суду відзив на позов, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 02.03.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

26.02.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дане клопотання судом задоволено, у зв'язку з чим суд здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

Також 26.02.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про залучення 3-ої особи - ТОВ «Естім Транслогістик» як особи, що поставила спірний товар відповідачеві на підставі договору поставки № 62 П від 06.08.2014 р. та видаткової накладної до нього № 288 від 07.08.2014 р.

Суд, розглянувши дане клопотання у судовому засіданні 02.03.2015 р., задовольнив його, залучив до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Естім Транслогістик» (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Вітянська,4), в зв'язку із чим розгляд справи відкладено на 16.03.2015 р., про що 02.03.2015 р. винесено відповідну ухвалу.

Представник 3-ої особи у судове засідання 16.03.2015 р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представники сторін у судовому засіданні 16.03.2015 р. подали суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника 3-ої особи, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 06.04.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу, якою також продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Представник 3-ої особи у судове засідання 06.04.2015 р. повторно не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності 3-ої особи в судових засіданнях, в тому числі у судовому засіданні 06.04.2015 р. від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 06.04.2015 р. та за відсутності представника 3-ої особи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Після повернення з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 06.04.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача.

В свою чергу відповідач повинен довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди.

З наданих позивачем документів вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія «АНИМАККОРД» та гр. Кузовковим О. Г. був укладений авторський договір замовлення № ОК-2/2008 від 01.04.2008 р., умовами якого передбачено, що автор-виконавець (гр. Кузовков О.Г.) зобов'язується створити та передати замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу «Маша і Мєдвєдь» (твір) терміном до 23.09.2008 р., а замовник - прийняти його та оплатити.

За змістом п. 1.3. укладеного авторського договору замовлення № ОК-2/2008 від 01.04.2008 р., автор-виконавець зобов'язується передати замовнику відповідно до умов даного договору та керуючись положеннями ч. 4 ЦК РФ виключне право на твір в повному обсязі, а замовник зобов'язується виплатити автору-виконавцю винагороду.

Актом здачі-приймання робіт від 23.09.2008 р. до авторського договору замовлення № ОК-2/2008 від 01.04.2008 р., автор-виконавець передав замовнику сценарій восьми серій «Маша і Мєдвєдь»: «Первая встреча», «Весело-весело встретим Новый год», «До весны не будить», «Ловись, рыбка», «Весна пришла», «Позвони мне, позвони», «С волками жить», «Следы невиданных зверей». Автор-виконаець передав виключні права на сценарій вказаних восьми серій дитячого телевізійного серіалу «Маша і Мєдвєдь» в повному обсязі замовнику.

Службовим завданням № 1/МиМ-С1 від 12.05.2008 р. на створення аудіовізуального твору з режисером-постановником, ТОВ Студія «АНИМАККОРД» доручила режисеру-постановнику Червяцову Д.А. створити авторською працею творчого колективу службовий аудіовізуальний анімаційний твір - серію анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» під робочою назвою «Первая встреча». Згідно з п. 4 службового завдання, виключне право після створення фільму належатиме ТОВ Студія «АНИМАККОРД», а право авторства - режисеру-постановнику.

Згідно - актом приймання фільму від 06.01.2009 р. до службового завдання № 1/МиМ-С1, режисер-постановник передав, а студія прийняла вихідні матеріали фільму «Первая встреча».

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія «АНИМАККОРД» (правовласник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» (набувач, позивач) був укладений договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал «Маша і Мєдвєдь») від 08.06.2010 року, відповідно до умов якого правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал «Маша і Мєдвєдь» («Первая встреча», «Раз, два, три! Елочка гори!», «До весны не будить», «Ловись, рыбка», «Весна пришла», «Позвони мне, позвони!», «С волками жить…!», «Следы невиданных зверей»).

Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником позивачу в повному обсязі для використання його будь-яким способом та формі (п. 1.4 договору).

Згідно п. 6.1. договору, останній діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

За змістом п. 9.4. договору, всі додатки до нього, оформлені в порядку, передбаченому п. 9.4. договору, є його невід'ємними частинами.

Згідно з додатком № 1 до договору № 010601-МиМ, одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір правовласник передає набувачеві повному обсязі виключні права на всі юридично значимі елементи аудіовізуального твору, що охороняються (включаючи, але не обмежуючись назвою аудіовізуального твору його окремих серій, графічними зображеннями, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в додатках до договору.

Додатком № 4 до договору № 010601-МиМ, правовласник одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передає набувачеві виключне право в повному обсязі на твори образотворчого мистецтва, що входять до складу аудіовізуального твору, - зображення персонажів, часу та місця дії восьми серій «Маша і Мєдвєдь», що складають їх образотворче рішення.

Згідно з Додатком № 6 до договору № 010601-МиМ, правовласник одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передає набувачеві виключне право в повному обсязі на інструкцію по стилю (style guide), його елементи, матеріали для художнього оформлення продукції, що входять до складу аудіовізуального твору.

Окрім того, 12.11.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія «АНИМАККОРД» (правовласник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» (набувач, позивач) був укладений договір № 1007/19 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал «Маша і Мєдвєдь») від 12.11.2010 року, відповідно до умов якого правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал «Маша і Мєдвєдь» (чотири серії аудіовізуального твору: «День варенья», «Праздник на льду, «Первый раз в первуй класс», «Граница на замке»).

Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником позивачу в повному обсязі для використання його будь-яким способом та формі (п. 1.4 договору).

Згідно п. 6.1. договору № 1007/19, останній діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позивач, набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь» та його складові частини, у зв'язку з чим має необхідний обсяг прав на звернення до суду з даним позовом про стягнення компенсації.

За таких обставин, обсяг прав позивача щодо спірного об'єкта судом встановлено.

Як зазначає позивач, 26.12.2014 р. та 29.12.2014 р. в належному ФОП Вязовському І.В. магазині - «Маркет «Влада», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Г. Гонгадзе, 5, здійснено продаж (розповсюдження) товару - яєць шоколадних, в структурі малюнку упаковки яких використано зображення персонажів та кадрів (01 хв. 56 сек.) серії «До весны не будить», ( 6 хв. 24 сек.) серії «Праздник на льду», (5 хв. 61 сек.) серії «Праздник на льду» та (6 хв. 09 сек.) серії «Ловись, рыбка» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь». Факт здійснення розповсюдження даного товару підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками від 26.12.2014р. та від 29.12.2014 р. із зазначенням найменування товару «Яйцо Маша и Медведь», фотокопією придбаного товару та диском із відповідним відеозаписом, з яких вбачається, що товар являє собою яйця шоколадні у обгортці, запаковані у коробку із нанесеними малюнками, в структурі яких використано зображення кадрів (01 хв. 56 сек.) серії «До весны не будить», ( 6 хв. 24 сек.) серії «Праздник на льду», (5 хв. 61 сек.) серії «Праздник на льду» та (6 хв 09 сек.) серії «Ловись, рыбка» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкт інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь», в тому числі на зазначені кадри та на персонажі «Маша» та персонаж «Медведь», а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 73 080, 00 грн. (12 180, 00 грн. за кожен з кадрів (01 хв. 56 сек.) серії «До весны не будить», ( 6 хв. 24 сек.) серії «Праздник на льду», (5 хв. 61 сек.) серії «Праздник на льду» та (6 хв 09 сек.) серії «Ловись, рыбка» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а також 12 180, 00 грн. за використання персонажу «Маша» та повторно за використання персонажу «Маша» - 12 180, 00 грн.).

При цьому, значний розмір компенсації позивач обґрунтовує присічною метою недопущення повторного розповсюдження контрафактного товару.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що зазначені позивачем кадри та персонажі не можуть бути об'єктом правової охорони, оскільки позивачем не надано належних доказів оригінальності зображень; спірний товар було придбано у 3-ої особи за договором поставки № 62П від 06.08.2014 р., позивачем заявлено до стягнення суму компенсації, не співрозмірну із сумою отриманого відповідачем доходу.

3-тя особа в судові засідання не з'явилась, пояснень по суті спору не надала.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. 440 ЦК України до майнових прав інтелектуальної власності на твір відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до положень статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачає, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Судом встановлено, що персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» «Маша», компенсацію за який заявлено у прохальній частині позову, і кадри серій названого мультиплікаційного серіалу є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

У процесі розгляду даної справи судом здійснено дослідження наданих речових доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем прав позивача на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь», з приводу чого суд встановив наступне.

З проведеного відеозапису вбачається, що такий запис проводився у приміщенні магазину «Маркет «Влада», що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Г. Гонгадзе, 5, в якому здійснює господарську діяльність ФОП Вязовський І.В., де було придбано товар - яйця шоколадні, в структурі малюнку упаковки яких використано зображення кадрів (01 хв. 56 сек.) серії «До весны не будить», ( 6 хв. 24 сек.) серії «Праздник на льду», (5 хв. 61 сек.) серії «Праздник на льду» та (6 хв 09 сек.) серії «Ловись, рыбка» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» на підтвердження чого надано фіскальні чеки від 26.12.2014 р. та від 29.12.2014 р. Отже, відповідачем фактично здійснювалось розповсюдження товару - яєць шоколадних із зображенням самостійних частин аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» - спірних кадрів та персонажу «Маша» (як заявлено у прохальній частині позову), що отримують правову охорону нарівні з твором.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) зокрема належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання самостійних частин аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме дозволу від ТОВ «Маша і Мєдвєдь» як суб'єкта, що має виключне право на дозвіл та заборону використання цього твору іншими особами відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», вважається судом встановленим, так як відповідачем по справі не спростований шляхом подання суду доказів зворотного.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України, суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, позивач визначив компенсацію за порушення майнових прав за використання спірного кадру без дозволу у розмірі 73 080, 00 грн. (12 180, 00 грн. за кожен з кадрів (01 хв. 56 сек.) серії «До весны не будить», (6 хв. 24 сек.) серії «Праздник на льду», (5 хв. 61 сек.) серії «Праздник на льду» та (6 хв 09 сек.) серії «Ловись, рыбка» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а також 12 180, 00 грн. за використання персонажу «Маша» та повторно за використання персонажу «Маша» - 12 180, 00 грн.).

Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей про те, що відповідач з власної ініціативи замовляв виготовлення шоколадних яєць саме із зображеннями кадрів серій та персонажів мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь» з метою подальшої реалізації, натомість з наданих відповідачем доказів вбачається, що зазначений товар було придбано у 3-ої особи за договором поставки № 62П від 06.08.2014 р., що підтверджується видатковою накладною № 288 від 07.08.2014 р. про поставку яєць шоколадних «Маша та Ведмідь» у кількості 10 шт., вартість одиниці - 10, 00 грн., ПДВ -16, 67 грн.

Крім того, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про кількість потерпілих осіб внаслідок реалізації шоколадних яєць, натомість надані до матеріалів справи копії фіскальних чеків від 26.12.2014 р. та від 29.12.2014 р. свідчать про продаж чотирьох упаковок спірного товару вартістю 11, 99 грн. за одиницю. Отже, позивачем доведено факт отримання відповідачем доходу від реалізації спірного товару, за вирахуванням його вартості за договором поставки № 62П - 10 грн. за од., у розмірі 7, 96 грн. (без вирахування податків). При цьому, суд звертає увагу, що позивачем заявлено до стягнення суму компенсації за порушення своїх прав у розмірі 73 080, 00 грн.

Позивачем також не доведено наявність у відповідача наміру отримання прибутку незаконним шляхом, а саме через порушення прав позивача, оскільки останнім жодним чином не доведено умисність дій відповідача по неотриманню відповідної ліцензії у позивача саме з кінцевою метою завдати такими діями шкоди позивачеві.

Крім того, судом враховано, що таке порушення вчинене відповідачем вперше.

З огляду на наведене суд вважає, що стягнення з відповідача компенсації у сумі 73 080 грн. за порушення авторських прав позивача шляхом реалізації чотирьох шоколадних яєць, загальною сумою доходу від реалізації яких складає 7, 96 грн., не відповідає критеріям справедливості, добросовісності та розумності, визначених статтею 3 ЦК України, не є співрозмірним з отриманим відповідачем незначним доходом, а отже з огляду на мало значущість порушення, у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2014 р. у справі № 910/10421/14.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення авторських прав позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 14.04.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева