РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа № 903/744/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Яцюку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу господарського суду Волинської області від 10.03.2015 року у справі № 903/744/14 (суддя Шум М.С)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтогазова компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аветра"

про банкрутство

За участю представників сторін:

ініціюючого кредитора - не з'явився

скаржника - Сандуляк С.А., за довіреністю

арбітражний керуючий - Григор'єв В.В.

В судовому засіданні 15.04.2015 року відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.08.2014 року порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Аветра" (далі - ТзОВ "Аветра", боржник), розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Григор'єва В.В.

27.08.2014 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Аветра".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 15.10.2014 року затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника, відповідно до якого вимоги конкурсних кредиторів визнано в наступному розмірі:

1) ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія": 7308,00 грн. - вимоги першої черги; 51308283,32 грн. - вимоги четвертої черги;

2) підприємець Левчук Валентина Адамівна: 1218,00 грн. - вимоги першої черги; 659360,56 грн. - вимоги четвертої черги;

3) ТзОВ "Себек": 1218,00 грн. - вимоги першої черги; 5617746,11 грн. - вимоги четвертої черги;

4) ТзОВ "Торговий Дім "Аветра": 1218,00 грн. - вимоги першої черги; 580063,60 грн. - вимоги четвертої черги;

5) фізична особа Семеніхіна Валентина Олександрівна: 1218,00 грн. - вимоги першої черги: 234176,95 грн. - вимоги четвертої черги;

6) ПАТ "Райффайзен Банк Аваль": 1218,00 грн. - вимоги першої черги; 7317835,31 грн. - вимоги четвертої черги; 2692766,37 грн. - вимоги шостої черги;

Окремо внесені вимоги кредиторів, забезпечені заставою: ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на суму 26138408,00 грн.

Постановою господарського суду Волинської області від 04.11.2014 року визнано банкрутом ТзОВ "Аветра", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Григор'єва В. В.

03.02.2015 року до господарського суду Волинської області надійшла заява кредитора - Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль, Банк) про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 01.03.2014 року із додатковою угодою від 21.03.2014 року в порядку передбаченому ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство), які були укладені боржником з Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська нафтогазова компанія" (далі - ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія").

Ухвалою господарського суду Волинської області від 10.03.2015 року у справі № 903/744/14 в задоволенні заяви ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відмовлено.

Не погодившись із наведеною ухвалою, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з проханням скасувати останню та прийняти нове судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 01.03.2014 року із додатковою угодою від 21.03.2014 року, які були укладені боржником із ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія".

Скарга мотивована тим, що господарським судом Волинської області не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник Банку свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити у повному обсязі.

Представник ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" проти доводів апеляційної скарги у відзиві та в судовому засіданні заперечував, просив залишити її без задоволення.

Арбітражний керуючий в судовому засіданні вказував на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача та просив залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників учасників провадження по справі та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Частиною 1 ст. 20 Закону про банкрутство визначено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Таким чином, Законом про банкрутство визначено підстави, відповідно до яких господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство може бути визнано недійсним правочини (договори) боржника, які були вчинені ним після порушення справи про банкрутство та протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Як вбачається із матеріалів справи, засновниками ТзОВ "Аветра" були: ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія", яке володіло 50% статутного капіталу товариства, що складало 25500000,00 грн.; ТзОВ "Альяні", яке володіло 50% статутного капіталу товариства, що складало 25500000,00 грн.

Загальними зборами учасників ТзОВ "Аветра" (протокол зборів № 2/14 від 21.03.2014 року) було прийнято рішення про купівлю часток в статутному капіталі у ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" у розмірі 50% за ціною 35000000,00 грн.

На виконання рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Аветра", 21.03.2014 року між ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" (продавець) та ТзОВ "Аветра" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТзОВ "Аветра" (далі - Договір), за умовами якого продавець, що є власником частки у розмірі 50% статутного капіталу, номінальною вартістю 25500000,00 грн., передає у власність частку покупцю, а покупець, в свою чергу, приймає у власність вищезазначену частку у розмірі 50% статутного капіталу, що становить 25500000,00грн., і сплачує за неї 35000000,00 грн. на умовах, у строки і в порядку, визначених цим договором та чинним законодавством України.

На виконання рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Аветра" (протокол загальних зборів учасників ТзОВ "Аветра" № 2/14/1 від 30.04.2014 року), 30.04.2014 року додатковим договором до договору купівлі-продажу частки у статутному фонді (капіталі) від 21.03.2014 року сторони погодили, що продаж частки вчиняється за 50000000,00 грн., які покупець зобов'язується сплатити продавцеві до 31.05.2014 року на рахунок продавця.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 03.07.2014 року у справі № 01-01/14 стягнуто з ТзОВ "Аветра" на користь ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" 50000000,00 грн. заборгованості згідно договору купівлі-продажу частки. 15.10.2014 року господарським судом Волинської області видано наказ на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 03.07.2014 року у справі № 01-01/14 та ухвали господарського суду Волинської області № 903/928/14 від 15.10.2014 року.

Постановою господарського суду Волинської області від 04.11.2014 року визнано банкрутом ТзОВ "Аветра", відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Григор'єва В. В.

03.02.2015 року до господарського суду Волинської області області надійшла заява кредитора - Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль, Банк) про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) від 01.03.2014 року із додатковою угодою від 21.03.2014 року в порядку передбаченому ст. 20 Закону про банкрутство.

Банк в заяві про визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним зазначає, що загальними зборами учасників ТзОВ "Аветра" прийнято рішення про купівлю часток в статутному капіталі у ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" у розмірі 50% та ТзОВ "Альяні" у розмірі 43,53%. У зв'язку із вказаним рішенням між ТзОВ "Аветра" та ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" укладено спірний договір купівлі-продажу. Банк вважає, що внески ТзОВ "Альяні" та ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" були рівними, по 50%, проте вартість частки ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" становить 50000000,00 грн., а вартість частки ТзОВ "Альяні" - 2000,00 грн., що дає додаткові підстави вважати, що спірний договір є фіктивним. Банк також з посиланням на ст. 1 Закону про банкрутство, відповідно до якої до складу грошових зобов'язань боржника не включаються зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, вважає включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" порушенням норм чинного законодавства.

Апеляційний господарський суд зазначає, що чинне законодавство України не містить вимог щодо визначення ціни частки (її частини), що відчужується учасником товариства з обмеженою відповідальністю іншим особам. За змістом ст. 147 ЦК України, учасник самостійно визначає умови продажу своєї частки (її частини). Під умовами продажу розуміється, в тому числі ціна частки (її частини), що відчужується. З урахуванням вищенаведеного, є підстави стверджувати, що учасник має право відчужувати свою частку (її частину) у статутному фонді (капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю іншим особам за будь-якою ціною, в тому числі, значно вище або значно нижче від розміру цієї частки (її частини) у статутному фонді (капіталі) товариства, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування визначається предметом спору і за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В судовому засіданні 16.04.2015 року представником Банку заявлене клопотання про призначення у справі експертизи для визначення вартості вкладу ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" у статутному капіталі ТзОВ "Аветра".

За приписами ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012 року судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Із сукупності наведених вище норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. З огляду на викладене та з урахуванням предмету доказування у даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що дослідження та оцінка вищевказаних доказів віднесені до компетенції суду та не потребує спеціальних знань, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні такого клопотання про призначення експертизи.

Статтею 20 Закону про банкрутство передбачено спеціальні підстави визнання недійсними або спростовання правочинів чи майнових дій боржника. ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відповідні підстави належними та допустимими доказами не доведені.

Банк в заяві та апеляційній скарзі також стверджує, що до реєстру вимог кредиторів неправомірно включено грошові вимоги ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" в сумі 50000000,00 грн., оскільки ТзОВ "Волинська нафтогазова компанія" було засновником ТзОВ "Аветра".

З огляду на предмет даного судового розгляду (визнання недійсним угод), апеляційний господарський суд зазначає, що питання включення грошових вимог до реєстру вимог кредиторів складу є предметом оскарження відповідних ухвал місцевого господарського суду.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому ухвала господарського суду Волинської області від 10.03.2015 року у справі № 903/744/14 винесена без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 91, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 10.03.2015 року у справі № 903/744/14 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Коломис В.В.