ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа № 911/727/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Новий Стиль»

до Приватного підприємства «Соєва сфера»

про стягнення 94350,59 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Завада В.В., довір. б/н від 02.06.2014 р.

від відповідача: Радченко В.А., довір. б/н від 31.12.2014 р.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК «Новий Стиль» (далі - ТОВ «АПК «Новий Стиль», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Соєва сфера» (далі - ПП «Соєва сфера», відповідач) про стягнення 94350,59 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 041111-П на перевезення вантажу від 04.11.2011 р., у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 67933,28 грн. основного боргу, 6988,39 грн. 3% річних, 19428,92 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

10.03.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «Соєва сфера» було подано заяву б/н від 06.03.2015 р. про застосування строку позовної давності, відповідно до якої відповідач, посилаючись на приписи ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, ст. 256, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності.

23.03.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ «АПК «Новий Стиль» було подано письмові пояснення б/н, б/д (вх. № 6564/15 від 23.03.2015 р.), відповідно до яких позивач зазначив, що строки позовної давності не закінчились з огляду на те, що 29.12.2014 р. позивачем було направлено на адресу ПП «Соєва сфера» лист-претензію, у якому позивач просив відповідача погасити заборгованість, у зв'язку з чим, на переконання позивача, строк позовної давності становить 6 місяців з дня закінчення строку для відповіді на зазначений вище лист-претензію, тобто до 29.09.2015 р.

Крім того, позивач зазначив, що згідно зі ст. 264 ЦК України відбувалося переривання строків позовної давності шляхом визнання боргу, а саме - позивач звертався неодноразово засобами телефонного зв'язку та електронної пошти до представників засновника відповідача, яким, за твердженням позивача, є Агрейн Менеджмент Лімітед, з вимогами сплатити заборгованість.

З огляду на зазначене вище, на переконання позивача, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

14.04.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «Соєва сфера» було подано додаткові пояснення б/н від 06.04.2014 р., відповідно до яких відповідач зазначив, що враховуючи п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», а також ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності щодо основної вимоги позовна давність спливла і до додаткових вимог, у зв'язку з чим, на переконання відповідача, для вимог щодо сплати коштів за перевезення, 3% річних та інфляційних втрат позовна давність спливла 28.06.2012 р.

Представник позивача у судовому засіданні 16.04.2015 р. позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 16.04.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

04 листопада 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АПК «Новий Стиль» (перевізник) та Приватним підприємством «Соєва сфера» (відправник) було укладено договір № 041111-П на перевезення вантажу, відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов'язання за заявкою відправника доставити автомобільним транспортом довірений йому відправником вантаж (згідно з транспортною накладною) з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а відправник бере на себе зобов'язання сплатити плату за перевезення вантажу.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки між перевізником і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника.

У відповідності з п. 4.3 договору загальний розмір плати за надані послуги за цим договором визначається згідно актів виконаних робіт, які являються невід'ємними додатками до цього договору.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що оплата послуг перевізника здійснюється в такому порядку - 100% суми, вказаної в п. 4.3 договору, не пізніше 30 календарних днів після передачі вантажу перевізником вантажоодержувачу (дата підписання акту виконаних робіт) та надання перевізником рахунка-фактури.

Позивачем на виконання своїх зобов'язань за договором № 041111-П на перевезення вантажу від 04.11.2011 р. було здійснено перевезення вантажу на загальну суму 344933,28 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), у тому числі - № ОУ-0000139 від 07.11.2011 р. на суму 106347,26 грн., № ОУ-0000144 від 07.11.2011 р. на суму 135766,81 грн., № ОУ-0000150 від 28.11.2011 р. на суму 102819,21 грн., а також виставленими рахунками-фактурами № СФ-0000186 від 07.11.2011 р. на суму 242114,07 грн. та № СФ-0000192 від 28.11.2011 р. на суму 102819,21 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

ПП «Соєва сфера» було частково оплачено здійснені ТОВ «АПК «Новий Стиль» перевезення на загальну суму 277000,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, у тому числі - від 09.11.2011 р. на суму 127000,00 грн., від 31.01.2012 р. на суму 30000,00 грн., від 08.02.2012 р. на суму 60000,00 грн., від 20.02.2012 р. на суму 20000,00 грн. з призначенням платежу «за актами від 07.11.2011 р.», а також від 28.02.2012 р. на суму 20000,00 грн., від 29.02.2012 р. на суму 20000,00 грн. з призначенням платежу «за актом від 28.11.2011 р.», копії яких долучено до матеріалів справи.

Отже, частково не оплаченим на суму 67933,28 грн. залишається акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000150 від 28.11.2011 р.

У зв'язку з неналежним виконанням ПП «Соєва сфера» своїх зобов'язань, ТОВ «АПК «Новий Стиль» було надіслано на адресу відповідача лист-вимогу № 23 від 29.12.2014 р. на суму 67933,28 грн.

Відповідь на лист-вимогу отримано не було.

Оскільки відповідачем залишилися не оплаченими надані позивачем послуги з перевезення в розмірі 67933,28 грн., позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності з приписами ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим слід зазначити, що приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач доказів оплати здійсненого позивачем на підставі договору № 041111-П на перевезення вантажу від 04.11.2011 р. суду не надав.

Натомість, під час судового розгляду відповідачем було заявлено про пропуск позивачем при зверненні до суду 6-місячного строку позовної давності, встановленого ч. 1 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником вимог до вантажовідправників та вантажоодержувачів, а також про застосування позовної давності у даній справі.

Згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Поряд з цим, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначалось вище, позивачем на виконання своїх зобов'язань за договором № 041111-П на перевезення вантажу від 04.11.2011 р. було здійснено перевезення вантажу за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000139 від 07.11.2011 р. на суму 106347,26 грн., № ОУ-0000144 від 07.11.2011 р. на суму 135766,81 грн. та № ОУ-0000150 від 28.11.2011 р. на суму 102819,21 грн.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Соєва сфера» було повністю оплачено здійснені ТОВ «АПК «Новий Стиль» перевезення за актами від 07.11.2011 р., а також частково оплачено акт від 28.11.2011 р. на суму 102819,21 грн. в сумі 34885,93 грн. з останньою частковою оплатою, здійсненою 29.02.2012 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відтак, для звернення до суду з вимогою щодо оплати вартості виконаного перевезення початок перебігу позовної давності визначається, з урахуванням переривання перебігу позовної давності шляхом здійснення відповідачем часткових оплат, від закінчення 6-місячного строку з дня здійснення відповідачем останньої часткової оплати (остання часткова оплата здійснена 29.02.2012 р.) + 6 місяців (згідно ч. 5 ст. 315 ГК України), тобто з 01.03.2012 р. до 01.09.2012 р.

Заперечуючи проти застосування наслідків спливу позовної давності, позивач зазначав, що строки позовної давності не закінчились з огляду на те, що 29.12.2014 р. позивачем було направлено на адресу ПП «Соєва сфера» лист-претензію, у якому позивач просив відповідача погасити заборгованість, отже, на думку позивача, строк позовної давності становить 6 місяців з дня закінчення строку для відповіді на зазначений вище лист-претензію, тобто до 29.09.2015 р.

Крім того, позивач зазначив, що згідно з ст. 264 ЦК України відбувалося переривання строків позовної давності шляхом визнання боргу, а саме - позивач звертався неодноразово засобами телефонного зв'язку та листами про необхідність оплатити заборгованість від 29.07.2013 р., 28.10.2014 р., 19.11.2014 р. через електронну пошту до представників засновника відповідача - Агрейн Менеджмент Лімітед.

Зазначені вище посилання позивача на переривання строку позовної давності не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання, а пп. 4.4.1 постанови передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Як зазначалось вище, у даній справі моментом початку перебігу позовної давності є сплив вказаного 6-місячного терміну від дати здійснення відповідачем останньої часткової оплати, яку було здійснено 29.02.2012 р.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене, звернення позивача з листами 29.07.2013 р., 28.10.2014 р. та 19.11.2014 р. через електронну пошту (які не є належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України, оскільки не були адресовані до Приватного підприємства «Соєва сфера» та були направлені на електронну адресу іншої юридичної особи), а також направлення 29.12.2014 р. на адресу ПП «Соєва сфера» листа-претензії було здійснено після спливу строку позовної давності. При цьому до матеріалів справи не надано доказів визнання відповідачем ПП «Соєва сфера» претензії позивача.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем подана заява про застосування позовної давності, сплив якої позивачем не спростовано, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 67933,28 грн. основного боргу у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Також позов ТОВ «АПК «Новий Стиль» містить вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, позивач посилається на приписи ст. 625 ЦК України, згідно з частиною другою якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Розмір інфляційних втрат, визначений товариством, становить 19428,92 грн. за період з березня 2012 року до січня 2015 року на суму 67933,28 грн.

Розмір 3% річних, визначений позивачем, становить 6988,39 грн. за період з 29.12.2011 р. до 20.02.2015 р. на суму 67933,28 грн.

У відповідності зі ст. 266 ЦК України, із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У відповідності з п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

З урахуванням зазначеного вище, вимога позивача про стягнення з відповідача 19428,92 грн. інфляційних втрат та 6988,39 грн. 3 % річних також не підлягає задоволенню судом з огляду на сплив терміну позовної давності, про який заявлено відповідачем.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Новий Стиль» залишаються судом без задоволення у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 21.04.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна