ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа № 922/260/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Медуниця О.Є. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Сизова Л.В. (довіреність №010-01/6998 від 31.08.2012 року);

відповідача - Мазура П.С. (довіреність №08/07 від 01.07.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1382 Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2015 року у справі №922/260/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Харкові,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів", с. Солоницівка, Харківська область

про стягнення коштів в розмірі 456 900,97 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Харкові звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів" в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 456 900,97 грн.;

- покласти на відповідача витрати, понесені позивачем під час подання цієї позовної заяви.

Заборгованість у розмірі 456 900,97 грн. складається з суми заборгованості пені, що не увійшла до мирової угоди від 09.10.2014 у справі №5023/3463/12 за період з 09.10.2012 по 16.09.2014 у розмірі 230 453,67 грн.; з суми нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 17.09.2014 по 28.10.2014 у розмірі 173 349,35 грн.; з суми нарахованих комісій за управління кредитом за період з 17.09.2014 по 28.10.2014 у розмірі 4 552,59 грн.; з суми пені за несплату відсотків за користування кредитом та комісій за управління кредитом за період з 01.09.2012 по 28.10.2014, що нарахована з 17.09.2014 по 28.10.2014 у розмірі 48 545,36 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13 лютого 2015 року (суддя Пономаренко Т.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, буд. 2-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11, п/р в філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, ) суму нарахованих процентів за користування кредитом за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р. у розмірі 173 349 (сто сімдесят три тисячі триста сорок дев'ять) грн. 35 коп., суму нарахованих комісій за управління кредитом за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р. у розмірі 4552 (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі 3 558 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 04 коп. В решті позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження.

Відповідно до довідки керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2015 року, у зв'язку з відрядженням судді Россолова В.В. при повторному автоматичному розподілі апеляційних скарг між суддями сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Медуниця О.Є., суддя-доповідач Тихий П.В.

06.04.2015 року представник відповідача надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№5436), в якому вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного законодавства та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні уповноважених представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів" (надалі - Боржник, Позичальник) укладено Генеральну угоду №6807N10 від 30.11.2007р. із загальним лімітом заборгованості 44825641,84 грн. терміном погашення 27 грудня 2017 року (далі - Генеральна угода).

Генеральною угодою передбачено проведення банком кредитних операцій в межах лімітів, визначених Генеральною угодою, на підставі та з урахуванням умов Кредитного договору, укладеного в рамках Генеральної угоди.

У рамках Генеральної угоди між Банком та відповідачем було укладено кредитні договори (надалі - Кредитні договори), а саме:

- кредитний договір №6808К2 від 24.10.2008 року на відкриття невідновлюваної кредитної лінії із загальним лімітом заборгованості у розмірі 1996827,43 грн., кінцевим терміном погашення 29.12.2017р.;

- кредитний договір №68108К64 від 25.11.2008 року на відкриття невідновлюваної кредитної лінії із загальним лімітом заборгованості у розмірі 7969999,99 грн., кінцевим терміном погашення 29.12.2017р.

Згідно з п.п. 3.5.1. Кредитних договорів позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у валюті кредиту. Такі проценти за користуванням кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа). Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Підпунктом 4.1.1. Кредитних договорів передбачено, що комісія за управління кредитом нараховується з дати укладення договору до дати повного виконання зобов'язань позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання позичальником зобов'язань за основним боргом за договором.

Така комісія нараховується за період нарахування комісії за управління кредитом у національній валюті України, в останній банківський день місяця, і підлягає сплаті щомісяця з 1 по 7 число місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні - до 15 числа). Комісія за управління кредитом за останній період нарахування комісії за управління кредитом підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.08.2012р. порушено провадження у справі № 5023/3463/12 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2012 р. у справі №5023/3463/12 вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі АТ "Укрексімбанк" до боржника - ТОВ "Курязький завод силікатних виробів" визнано частково в сумі 10 373 682,60 грн.; в решті вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі АТ "Укрексімбанк" відхилено.

За період з дати порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Курязький завод силікатних виробів" виникла заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом та комісій за управління кредитом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.07.2014р. введено у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів" процедуру санації строком на дванадцять місяців; керуючим санацією боржника призначено його керівника - директора ТОВ "Курязький завод силікатних виробів" Саєнка Олександра Михайловича, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Данченка А.С.

Як свідчать матеріали справи, 18.09.2014р. на адресу ТОВ "Курязький завод силікатних виробів" направлена кредиторська вимога АТ "Укрексімбанк" щодо сплати відсотків комісій та пені, які нараховані з дати порушення провадження у справі №5023/3463/12 про банкрутство ТОВ "Курязький завод силікатних виробів" протягом процедури розпорядження майном та санації на загальну суму 1 848 837,81 грн. за період з 01.09.2012 по 16.09.2014 включно.

10.10.2014р. відповідачем отримано повідомлення керуючого санацією про розгляд кредиторської вимоги банку, за змістом якої ТОВ "Курязький завод силікатних виробів" визнає заборгованість у розмірі 1 618 384,14 (тільки заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом та комісій за управління кредитом) та включає її до мирової угоди від 09.10.2014р. у справі №5023/3463/12 з підстав наявності новації в результаті укладення мирової угоди від 18.08.2010 року у справі №Б-39/65-09.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.10.2014р. по справі №5023/3463/12 відмовлено в задоволенні клопотання представника АТ "Укрексімбанк" про відкладення розгляду справи; затверджено звіт керуючого санацією про здійснені заходи в процедурі санації; задоволено заяву про затвердження у даній справі мирової угоди; затверджено надану суду мирову угоду; припинено дію мораторію, введеного ухвалою суду про порушення провадження у справі про банкрутство. Провадження у справі №5023/3463/12 припинено.

До складу мирової угоди увійшла кредиторська вимога Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Харкові заявлена в процедурі банкрутства в розмірі 10 373 682,60 грн., відсотки та комісії за управління кредитом у розмірі 1618384,14 грн. за період 01.09.2012 року по 16.09.2014 року включно.

За період з 17.09.2014 року по 28.10.2014 року були нараховані відсотки та комісії за управління кредитом, а також пеню за несплату заборгованості на загальну суму 226447,30 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав вимоги позивача частково, а саме в розмірі 177 901,94 грн. - проценти та комісії, нараховані позивачем за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог в частині стягнення 173 349,35 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р. та 4552,59 грн. нарахованих комісій за управління кредитом за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р. за кредитними договорами №6808К2 від 24.01.2008р., №68108К64 від 25.11.2008р., укладеними в межах Генеральної угоди №6807N10 від 30.11.2007р., правомірна та обґрунтована, як така, що визнана відповідачем та підтверджена належними доказами, тому підлягає задоволенню.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 204 Цивільного кодексу України договори (кредитний та іпотечний) укладені між його сторонами, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського суду України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п.п. 3.5.1. Кредитних договорів Позичальник сплачує Банкові проценти за користування кредитом у валюті кредиту. Такі Проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця ( у січні та травні - до 15 числа). Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Підпунктом 4.1.1. Кредитних договорів передбачено, що комісія за управління кредитом нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобов'язань Позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання Позичальником зобов'язань за основним боргом за договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога в частині стягнення 173349,35 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р. та 4552,59 грн. нарахованих комісій за управління кредитом за період з 17.09.2014р. по 28.10.2014р. за кредитними договорами №6808К2 від 24.01.2008р., №68108К64 від 25.11.2008р., укладеними в межах Генеральної угоди №6807N10 від 30.11.2007р., правомірна та обґрунтована, як така, що визнана відповідачем та підтверджена належними доказами, тому підлягає задоволенню.

В цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, яка не увійшла до мирової угоди від 09.10.2014р., затвердженої ухвалою господарського суду Харківської області від 29.10.2014р. по справі №5023/3463/12, за період з 09.10.2012р. по 16.09.2014р. у розмірі 230453,67 грн. та пені за несплату відсотків за користування кредитом та комісій за управління кредитом за період з 01.09.2012 по 28.10.2014, що нарахована з 17.09.2014 по 28.10.2014 у розмірі 48 545,36 грн. за кредитними договорами №6808К2 від 24.01.2008р., №68108К64 від 25.11.2008р., укладеними в межах Генеральної угоди №6807N10 від 30.11.2007р. є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки у зв'язку з затвердженням ухвалою господарського суду Харківської області від 01.09.2010р. у справі №Б-39/65-09 мирової угоди від 18.08.2010р. фактично припинено попереднє зобов'язання по кредитним договорам №6808К2 від 24.01.2008р., №68108К64 від 25.11.2008р., яке передбачало нарахування пені (відбулася новація).

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вказаної норми закону, внаслідок заміни первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новації), первісне зобов'язання (в тому числі -і додаткові зобов'язання) припиняється та виникає нове зобов'язання, яке повинно містити нові умови про інший предмет, або інший спосіб його виконання.

Колегія суддів зазначає, що при укладанні мирової угоди від 18.08.2010р., затвердженої ухвалою господарського суду Харківської області від 01.09.2010р. у справі №Б-39/65-09, новація відбулась тільки розстрочення платежів по кредитним договорам №6808К2 від 24.01.2008 року та №68108К64 від 25.11.2008 року, в решті договори є дійсними.

Пунктом 1.3 мирової угоди від 18.08.2010 року у справі №Б-39/65-09 передбачено, що мирова угода не є новацією та не припиняє первісні зобов'язання відносно процентів та комісій за управління кредитом, які сплачувались відповідачем після затвердження мирової угоди до дати порушення справи про банкрутство до дати порушення провадження у справі №5023/3463/12 про визнання банкрутом ТОВ «КЗСВ», а новація передбачає припинення усіх зобов'язань за договором.

Крім того, пунктом 3.1.9.3. визначено, що боржник зобов'язується укласти додаткові угоди до кредитного договору №6808К2 від 24.01.2008 року та до кредитного договору №68108К64 від 25.11.2008 року, що свідчить про продовження існування первісних зобов'язань боржника.

Таким чином, з моменту затвердження мирової угоди від 18.08.2010 року у справі №Б-39/65-09 новація не відбулась, оскільки умовами мирової угоди не передбачено припинення Кредитного договору №6808К2 від 24.01.2008 року та Кредитного договору №68108К64 від 25.11.2008 року, а Боржником здійснювалась сплата відсотків та комісій відповідно до умов саме Кредитного договору №6808К2 від 24.01.2008 року та Кредитного договору №68108К64 від 25.11.2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що стосовно вимог позивача до відповідача щодо пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 01.09.2012 року по 16.09.2014 року за кредитним договором договору №6808К2 від 24.01.2008 року в сумі 46308,03 грн. та за кредитним договором №68108К64 від 25.11.2008 року в сумі 184145,64 грн. є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, а саме ухвала господарського суду Харківської області від 29.10.2014р. по справі №5023/3463/12, якою затверджено мирову угоду від 09.10.2014р.

Проте судова колегія зазначає, що такі твердження представника відповідача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки постановою Вищого господарського суду України скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 29.10.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 року у справі №5023/3463/12 в частині затвердження мирової угоди, припинення дії мораторію, введеного ухвалою суду про порушення провадження у справі про банкрутство та припинення провадження у справі №5023/3463/12. Справу №5023/3463/12 направлено у скасованій частині на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства України.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У зв'язку з існуванням зобов'язань зі сплати відсотків та комісій за управління кредитом відповідно умов Кредитного договору №6808К2 від 24.01.2008 року та Кредитного договору №68108К64 від 25.11.2008 року, у позивача були правові підстави нарахування пені, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми матеріального права, а також, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вказане рішення підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового судового рішення, а апеляційна скарга -задоволенню.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення в частині відмови в позові і прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 5579,98 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2790,00 грн.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 3, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2015 року у справі №922/260/15 скасувати в частині відмови в позові.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Курязький завод силікатних виробів" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, буд. 2-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 11, п/р в філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, ) 230453,67 грн. пені за період з 09.10.2012 року по 16.09.2014 року; 48545,36 грн. пені за несплату відсотків за користування кредитом та комісій за управління кредитом за період з 01.09.2012 року по 28.10.2014 року, що нарахована з 17.09.2014 року по 28.10.2014 року; 5579,98 грн. судового збору за подання позовної заяви; 2790,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

В решті рішення залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 09.04.2015 р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Тихий П.В.