Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "09" квітня 2015 р. Справа № 906/389/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Кімак З.К., дов. від 12.01.15р. № 61/16

від відповідача: Лічний С.В., дов. від 05.01.15р. № 25/3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

до Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради

про стягнення 1983087,43 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 1983087,43 грн., з яких 1842364,24 грн. боргу за отриману теплову енергію згідно договору № 483 від 01.01.13р. про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, 86928,76 грн. пені, 6223,87 грн. 3% річних та 47570,56 грн. інфляційних нарахувань.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 1842364,24 грн., проте посилаючись на важкий фінансовий стан комунального підприємства просив суд максимально зменшити розмір пені, про що подав відповідне клопотання від 08.04.15р. № 25/366 (а.с.30-32) .

Також представник відповідача подав заяву № 25/369 від 09.04.15р. про розстрочку виконання рішення господарського суду строком на 12 місяців, шляхом погашення боргу рівними частинами щомісяця до першого числа місяця, починаючи з 01.06.15 р. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, зокрема, що на даний час підприємство відповідача погашає розстрочену заборгованість перед позивачем у розмірі 7329740,41 грн. Крім того, на рахунках КП "Житомирводоканал" відсутня заявлена до стягнення сума коштів, а примусове виконання рішення суду призведе до накладання арешту на всі рахунки відповідача, що унеможливить здійснення ним господарської діяльності в подальшому (а.с.33-34).

Представник позивача заперечила щодо зменшення розміру пені, посилаючись також на скрутне фінансове становище позивача та не заперечувала щодо надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду до 01.10.15р.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.01.13р. між Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (позивач/виконавець) та Комунальним підприємством "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (відповідач/споживач) укладено договір № 483 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с.13-16), за умовами якого позивач як виконавець зобов'язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (пп.1.1 договору).

Відповідно до пп.2.1.1 договору, тарифи на послуги на дату укладення договору для другої групи споживачів становлять: з централізованого опалення: 18,48 грн. за один кв. метр приведеної опалювальної площі при відсутності приладів обліку теплової енергії та 837,50 грн. за одну Гкал фактично спожитої енергії при наявності приладів обліку теплової енергії.

В пп.2.5 договору наведена характеристика об'єктів споживача теплової енергії по вул.Черняховського, 114, вул.Пушкінська, 24.

Згідно пп.3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

1) споживачі - госпрозрахункові підприємства, організації та бюджетні установи проводять попередню оплату до 20 числа поточного місяця у розмірі 50% від очікуваних нарахувань. Решту суми нарахувань споживач оплачує до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

2) споживачі - бюджетні установи можуть проводити попередню оплату до 25 числа поточного місяця у розмірі 100% від очікуваного споживання наступного місяця.

Відповідно до пп.3.2 договору, послуги оплачуються безготівково на розрахунковий рахунок виконавця.

Сторони домовились, що всі платежі за надані послуги, що вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, не залежно від призначення платежу, вказаного в платіжному документі (пп.3.3 договору).

Згідно пп.3.6 договору, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці. Неотримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по цьому договору.

Відповідно до п.2 пп.4.2 договору, споживач зобов'язався оплачувати послуги у встановлений договором строк.

Відповідно до пп.10.1 договору, цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання. Строк позовної давності за даним договором становить п'ять років.

Згідно даних позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1842364,24 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с.8), довідкою позивача від 09.04.15р., (а.с.26) та відповідними рахунками позивача (а.с.17-20).

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст.231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Відповідно до пп.3.7 договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача, розміри пені, 3% річних та інфляційних нарахувань становлять, відповідно, 86928,76 грн.,6223,87 грн. та 47570,56 грн. (а.с.9-12).

Розрахунки обґрунтовані, відповідають чинному законодавству та укладеному договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач позов визнав, доказів сплати боргу не подав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі - з відповідача стягується на користь позивача 1842364,24 грн. боргу за отриману теплову енергію згідно договору № 483 від 01.01.13р. про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, 86928,76 грн. пені, 6223,87 грн. 3% річних та 47570,56 грн. інфляційних нарахувань.

Як вже зазначалося, відповідач у клопотанні від 08.04.15р. № 25/366 (а.с.30-32) просив суд застосувати положення ст.233 ГК України та максимально зменшити розмір пені.

Обґрунтовуючи своє клопотання, відповідач, зокрема, зазначив про важкий фінансовий стан підприємства, який склався у зв'язку з тим, що існуючі тарифи на послуги водопостачання та водовідведення відповідають собівартості лише на 82%, що в свою чергу унеможливлює в повному обсязі розрахуватись з кредиторами, у тому числі і з позивачем.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пп.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення заявленої суми пені (неустойки), оскільки відповідачем не подано будь-яких належних, допустимих та обґрунтованих доказів, які б свідчили про наявність тих обставин (крім загальновідомих), на які він посилається в обґрунтування заявленого клопотання. При цьому, суд також враховує заперечення представника позивача щодо зменшення пені.

Суд враховує та зважає на зазначені відповідачем обставини, викладені в заяві про розстрочку виконання рушення суду, які не потребують доказування, зокрема, на складну економічну та політичну ситуацію в Україні, яка негативно вплинула на його господарську діяльність, погодження позивача, а тому, як виняток, вважає за можливе розстрочити виконання даного рішення суду до 01.10.15р. із сплатою стягнутої суми щомісячно рівними частинами по 396617,49грн., починаючи з 01.05.15р.

Сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради, 10005, м.Житомир, вул.Черняховського 120, ідентифікаційний код 03344065:

- на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, 10014, м.Житомир, вул.Київська 48, ідентифікаційний код 35343771 - 1842364,24 грн. боргу за отриману теплову енергію згідно договору № 483 від 01.01.13р. про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, 86928,76 грн. пені, 6223,87 грн. 3% річних, 47570,56 грн. інфляційних нарахувань та 39661,75 грн. судового збору.

3. Розстрочити виконання даного рішення суду до 01.10.15р. із сплатою стягнутої суми щомісячно рівними частинами по 396617,49 грн., починаючи з 01.05.15р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.04.15

Суддя Гансецький В.П.

Друк: 1 прим. у справу.