РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015Справа №910/29809/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Юність-2"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: Іщенко Ю.В. (за довіреністю від 23.01.2015);

від відповідача: Басараб Н.В. (ордер №017029 вд 11.02.2015).

В судовому засіданні 11 березня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

31 грудня 2014 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) надійшла позовна заява №487 від 30 грудня 2014 року про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Юність-2" (відповідач) 28 471,07 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят одна гривня 07 копійок) основного боргу, 6 283,81 грн. (шість тисяч двісті вісімдесят три гривні 81 копійка) інфляційних втрат, 2 177,87 грн. (дві тисячі сто сімдесят сім гривень 87 копійок) 3% річних, 1 165,75 грн. (одна тисяча сто шістдесят п'ять гривень 75 копійок) пені, 5 694,21 грн. (п'ять тисяч шістсот дев'яносто чотири гривні 21 копійка) - штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Абонент, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором на № 02257/4-05 від 30.03 1994 року на відпуск води та послуги каналізації, зокрема, у визначені договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем, як Постачальником, послуг з водопостачання і водовідведення, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених обставин у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/29809/14. Розгляд справи призначено на 11.02.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 року продовжено розгляд спору на 15 днів.

В судовому засіданні 11.02.2015 року судом по справі оголошено перерву до 11.03.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.1994 року між Підприємством по експлуатації водомірного господарства та збуту води "Водозбут", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (Постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Юність-2" (Абонент) (разом - сторони) було укладено договір № 02257/4-05 на відпуск води та послуги каналізації (надалі по тексту - Договір, належним чином завірена копія договору в справі), відповідно до пункту 1.1. якого, Постачальник зобов'язався забезпечити Абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування комунальним водопроводом та каналізацією в місті Києві, затвердженими рішенням виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 13.01.1986 року № 24 (надалі - Правила).

Позивач стверджує, що відповідач, як Абонент, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором на № 02257/4-05 від 30.03.1994 року на відпуск води та послуги каналізації, зокрема, у визначені договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем, як Постачальником, послуг у зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача 28 471,07 грн. основного боргу, 6 283,81 грн. інфляційних втрат, 2 177,87 грн. 3% річних, 1 165,75 грн. пені, 5 694,21 грн. штрафу.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що заборгованості за вказаним договором у останнього немає, крім того, стягнення заборгованості за постачання холодної води на підігрів для виготовлення гарячої води є необґрунтованими, оскільки вказана послуга не надається позивачем.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають припиненню, а в іншій частині підлягаю частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (стаття 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 року за № 936/15627; далі - Правила № 190) передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Як встановлено судом, 30.03.1994 між сторонами було укладено договір № 02257/4-05 на відпуск води та послуги каналізації, відповідно до пункту 1.1. якого, Постачальник зобов'язався забезпечити Абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування комунальним водопроводом та каналізацією в місті Києві, затвердженими рішенням виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 13.01.1986 року № 24.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначаються за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника спільно з представником Абонента.

Відповідно до п. 3.4. Договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, яка надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з Постачальником, за діючими нормами водоспоживання, або іншим засобом, передбаченим пунктом 22.2 Правил.

Пунктом 3.5. Договору сторони погодили, що абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі.

Згідно з п.п. 3.6., 3.7. Договору, Абонент має право повністю або частково відмовитись від оплати платіжної вимоги, якщо постачальником пред'явлено платіжну вимогу на раніше оплачену продукцію, послуги. Абонент зобов'язаний письмово повідомити постачальника, якщо він повністю або частково відмовляється оплатити платіжну вимогу, а також додати обгрунтовуючі таку відмову документи у 3-денний строк.

Відповідно до пункту 5.1. Договору, цей Договір укладається строком з 30.03.1994 року по 31.12.1994 року і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Згідно з п. 5.2. Договір, вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем послуг за договором № 02257/4-05 на відпуск води та послуги каналізації від 30.03.1994 року, що було доведено наданими актами про зняття показань з приладів обліку та розшифровками з рахунку Абонента за період з 01.12.2011 року по 30.06.2014 року за кодом 9-221 та за період з 01.03.2012 року по 30.06.2014 року за кодом 9-50221 (копії документів в матеріалах справи).

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи слідує, що відповідачем було перераховано на користь позивача грошові кошти на погашення існуючої заборгованості за Договором, що підтверджується платіжними дорученнями (копії документів в справі), у зв'язку з чим провадження по справі в частині стягнення 28 471,07 грн. основного боргу підлягає припиненню.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за послуги надані за договором № 02257/4-05 на відпуск води та послуги каналізації від 30.03.1994 року суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 6 283,81 грн. інфляційних втрат та 2 177,87 грн. 3% річних є такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату платіжної вимоги абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі 1% від суми платежу за кожний день прострочки.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, з урахуванням обставин неналежного виконання з боку відповідача умов Договору щодо оплати наданих послуг, порядку розрахунків, часткової оплати відповідачем наданих послуг, суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є арифметично невірним. Судом проведено власний розрахунок пені, відповідно до якого стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням п. 4.3. Договору, підлягає 77,70 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору, за безпідставну відмову повістю або частково оплатити платіжну вимогу Абонент сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% суми, від оплати якої він відмовився.

З огляду на це, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5 694,21 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, провадження у справі в частині стягнення 28 471,07 грн. підлягає припиненню, а в іншій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з відповідача 6 283,81 грн. інфляційних втрат, 2 177,87 грн. 3% річних, 77,70 грн. пені та 5 694,21 грн. штрафу.

Щодо розподілу судових витрат по справі № 910/29809/14, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 п. 5 Інформаційного листа "Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів" від 26.06.95р. № 01-8/453, якщо відповідач сплатив борг після звернення кредитора з позовом, витрати, пов'язані зі сплатою державного мита позивачем, покладаються на відповідача на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, судові витрати позивача по сплаті судового в розмірі 1 781,69 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині позову №487 від 30 грудня 2014 року про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "ЮНІСТЬ-2" (ідентифікаційний код 22868615, адреса: 03110, м. Київ, вулиця Солом'янська, будинок 6-В) на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" (ідентифікаційний код 03327664, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А) заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 28 471,07 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят одна гривня 07 копійок) провадження у справі № 910/28909/14 - припинити.

3. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "ЮНІСТЬ-2" (ідентифікаційний код 22868615, адреса: 03110, м. Київ, вулиця Солом'янська, будинок 6-В), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" (ідентифікаційний код 03327664, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 6 283,81 грн. (шість тисяч двісті вісімдесят три гривні 81 копійка) інфляційних втрат, 2 177,87 грн. (дві тисячі сто сімдесят сім гривень 87 копійок) 3% річних, 77,70 грн. (сімдесят сім гривень 70 копійок) пені, 5 694,21 грн. (п'ять тисяч шістсот дев'яносто чотири гривні 21 копійка) штрафу та 1 781,69 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят одна гривня 69 копійок) судових витрат. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.03.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало