ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 911/1823/14

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Беринця Мілана Івановича, Закарпатська обл., м. Мукачево

до товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки

про розірвання договору та стягнення 2583884,16 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки

до фізичної особи-підприємця Беринця Мілана Івановича, Закарпатська обл., м. Мукачево

про стягнення 725122,00 грн.

за участю представників

від позивача: Демченко К.М. (дов. № 543 від 26.04.2014р.);

від відповідача: Сторожук О.С. (ордер серії КВ № 057670 від 29.05.2014 р.);

Обставини справи:

фізична особа-підприємець Беринець Мілан Іванович (далі - позивач за первісним позовом) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» (далі - відповідач за первісним позовом) про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р. та стягнення 1225673,48 грн., з яких 1205673,48 грн. заборгованості за договором позики від 24.04.2013 р. та 20000,00 грн. збитків, з яких 10000,00 грн. - реальні збитки та 10000,00 грн. - сума неодержаного доходу.

В обґрунтування первісного позову позивач посилається на порушення відповідачем за первісним позовом умов договору управління майном від 24.04.2013 р., що полягає у незаконному перешкоджанні діяльності позивача, наслідком чого є неможливість використання переданого в управління майна за його цільовим призначенням. З огляду на викладене, оскільки п. 8.2. договору управління майном від 24.04.2013 р. передбачено, що у випадку незаконного перешкоджання діяльності позивача за первісним позовом останній має право вимагати дострокового розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р. та вимагати дострокового виконання відповідачем за первісним позовом зобов'язань за укладеним між сторонами договором позики від 24.04.2013 р., позивач за первісним позовом просить суд розірвати договір управління майном від 24.04.2013 р. та стягнути з відповідача за первісним позовом суму позики у розмірі 1205673,48 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на день подання позову еквівалентно 103521,00 дол. США. Крім того, позивач за первісним позовом на підставі ст. 22 ЦК України та ч. 1 ст. 225 ГК України просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 20000,00 грн. збитків, з яких 10000,00 грн. - реальні збитки та 10000,00 грн. - сума неодержаного доходу.

24.06.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що спір щодо позовної вимоги про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р. між сторонами відсутній, оскільки відповідач за первісним позовом не заперечує проти розірвання договору в досудовому порядку, про що неодноразово повідомляв позивача за первісним позовом. Заперечуючи проти позовної вимоги про стягнення суми позики у розмірі 1205673,48 грн., відповідач за первісним позовом зазначив, що оскільки договір позики є чинним, вимога про його дострокове розірвання не заявлялась, а встановленим договором терміном повернення позики є 31.12.2014 р., то позивач за первісним позовом не має права вимагати від відповідача за первісним позовом дострокового повернення грошових коштів, отриманих в позику. При цьому, оскільки позика надавалась позивачем за первісним позовом в гривнях у сумі 827127,00 грн., то у відповідача за первісним позовом відсутній обов'язок повертати грошову суму позики еквівалентну розміру в валюті США, зазначеному на момент укладення договору.

24.06.2014 р. до господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» до фізичної особи-підприємця Беринця Мілана Івановича про стягнення шкоди, завданої невиконанням договору управління майном від 24.04.2013 р., у сумі 725122,00 грн. В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом посилається на порушення відповідачем за зустрічним позовом умов договору управління майном від 24.04.2013 р., що полягають у не наданні звітів про свою діяльність, бізнес-плану та здійснення неефективного управління майном, внаслідок чого позивачем за зустрічним позовом не було отримано прибутку. З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом на підставі ст.ст. 22, 1043 ЦК України просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом завдану шкоду у сумі 725122,00 грн.

15.07.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач за зустрічним позовом до моменту незаконного перешкоджання його діяльності належним чином виконував зобов'язання за договором, а саме: відокремив передбачене договором майно від особистого майна позивача за зустрічним позовом; щомісячно надавав звіти про свою діяльність; управління майном здійснювалось відповідачем за зустрічним позовом особисто за допомогою найманого персоналу, без передачі відповідних повноважень третім особам; за рахунок коштів, отриманих від експлуатації теплоходу здійснював обслуговування майна та оплата праці найманих працівників, при цьому, за твердженнями відповідача за зустрічним позовом, обов'язок подати бізнес-план щодо використання переданого в управління майна договором не передбачено. Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано наявність всіх елементів правопорушення та підстав для стягнення збитків, а розмір збитків не підтверджується належними доказами.

15.07.2014 р. до господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшли додаткові письмові пояснення.

Рішенням господарського суду від 18.08.2014 р. первісний позов задоволено частково; розірвано договір управління майном від 24.04.2013 р., укладений між ТОВ «Антор-Експо» та ФОП Берицнем М.І., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1847; стягнуто з ТОВ «Антор-Експо» на користь ФОП Беринця М.І. 1205673,48 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ становить 103521,00 доларів США основного боргу; в іншій частині первісного позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 р. вказане рішення суду залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2015р. рішення господарського суду Київської області від 18.08.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2014р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Рябцеву О.О. для розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2015 р. прийнято справу № 911/1823/14 до провадження судді Рябцевої О.О.; розгляд справи призначено на 10.02.2015 р.

19.02.2015 р. до господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшла заява від 19.02.2015 р. про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 2583884,16 грн., що станом на 09.02.2015 р. згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 103521,00 дол. США, посилаючись як на підставу позову на закінчення строку дії договору позики від 24.04.2013 р. та її неповернення у визначений договором строк. Крім того, у вказаній заяві позивачем за первісним позовом зазначено про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі 20000,00 грн.

Отже, за первісним позовом господарським судом розглядаються позовні вимоги про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р. та стягнення з відповідача за первісним позовом 2583884,16 грн., що станом на 09.02.2015 р. згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 103521,00 дол. США.

В судовому засіданні 10.03.2015 р. було оголошено перерву до 30.03.2015 р.

Представник позивача за первісним позовом в судових засіданнях 10.02.2015 р., 24.02.2015 р., 10.03.2015 р., 30.03.2015 р. та 14.04.2015 р. первісний позов підтримав з урахуванням заяви про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача за первісним позовом в судові засідання 10.02.2015 р. та 24.02.2015 р. не з'явився, хоча про час і місце судових засідань відповідач за первісним позовом був повідомлений належним чином, а в судових засіданнях 10.03.2015 р., 30.03.2015 р. та 14.04.2015 р. проти первісного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, зустрічний позов підтримав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2013 р. між фізичною особою-підприємцем Беринцем Міланом Івановичем (позикодавець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) та товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» (позичальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) укладено договір позики (безпроцентний), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1846.

Відповідно до п. 1.1. договору позики позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику, а позичальник зобов'язується повернути позику у термін та порядку, визначеному пунктом 4 договору.

Сума позики становить 827127,00 грн., що еквівалентно на день укладення договору сумі у 103521,00 доларів США, згідно офіційного курсу Національного банку України (п. 2.1. договору позики).

В пункті 3.1. договору позики зазначено, що позика надана позичальнику готівкою до підписання договору.

24.04.2013 р. між фізичною особою-підприємцем Беринцем Міланом Івановичем (управитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» (установник управління) було укладено договір управління майном, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1847, відповідно до умов якого (п. п. 1.1. Договору управління) в порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління (позивач за зустрічним позовом) передає управителю (позивач за первісним позовом) майно, а саме: пасажирський теплохід «Кристал», рік та місце побудови 1959 р., м. Київ, матеріал сталь, довжина 49,34 м., ширина 6,94 м., осадка 0,73, валова місткість 745,0 т., розташований на березі Дніпра в Парку Дружби Народів та належний установнику управління на підставі Свідоцтва про право власності на судно PV № 02457, виданий Інспекцією головного державного реєстратора флоту України 11.01.2008 р. та дебаркадер, стоянкове, рік та місце побудови 1975 р., м. Чорнобиль, матеріал сталь, довжина 25,0 м., ширина 8,0 м., осадка 8,0, валова місткість 250 т., місце стоянки: берег Дніпра в Парку Дружби Народів, належить установнику управління на підставі свідоцтва про право власності на судно PV № 004106, виданий Інспекцією головного державного реєстратора флоту України 21.11.2011 р., (надалі іменується «майно») в управління на строк, визначений цим договором, а управитель здійснює управління цим майном від свого імені за плату виключно в інтересах установника управління.

24.04.2013 р. за актом приймання-передачі установник управління передав, а управитель прийняв пасажирський теплохід «Кристал», дебаркадер, 2 трапи, 2 понтони та човен алюмінієвий з веслами.

Пунктом 2.1. договору управління передбачено, що управитель одержує від установника управління плату в розмірі 70% від суми прибутку, отриманого в результаті використання майна. Отримані управителем кошти вважаються грошовими коштами, що повертаються установником управління як позичальником за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А., 24.04.2013 р. за реєстровим номером 1846. Після отримання щомісячної суми плати, управитель зобов'язаний надати установнику майна письмову розписку про отримання відповідної суми коштів.

Як вбачається з п. 3.1. договору позики, сума позика у встановленому п. 2.1. договору розмірі була надана позичальнику готівкою до підписання договору, що свідчить про належне виконання фізичною особою-підприємцем Беринцем Міланом Івановичем своїх зобов'язань в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» позики. Факт отримання позики за договором від 24.04.2013 р. представником відповідача за первісним позовом не заперечувався.

Згідно з п.п. 4.1., 4.2. договору позики позичальник зобов'язується повністю повернути суму позики, отриману за договором до 31.12.2014 р., шляхом передачі готівкових коштів, отриманих в результаті виконання договору управління майном, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. 24.04.2013 р. за реєстровим № 1847. У разі часткового повернення позики позикодавець на вимогу позичальника видає розписку про отримання грошей.

Відповідно до п. 9.4. договору позики після повного виконання позичальником зобов'язань за договором позикодавець повинен передати свій примірник договору з відміткою про одержання грошей позичальнику, а у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог ст. 545 Цивільного кодексу України.

Проте, як зазначає позивач за первісним позовом в заяві про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог, відповідач за первісним позовом у встановлений п. 4.1. договору позики строк - до 31.12.2014 р. суму позики не повернув, що не спростовувалося відповідачем.

З огляду на викладене, 26.01.2015 р. позивачем за первісним позовом було направлено на адресу відповідача за первісним позовом вимогу про повернення суми позики, що підтверджується фіскальним чеком № 2152 від 26.01.2015 р. та описом вкладення у цінний лист від 26.01.2015 р.

Однак, вказана вимога була залишена відповідачем за первісним позовом без розгляду та задоволення.

За таких обставин, позивач за первісним позовом з урахуванням заяви про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом заборгованість за договором позики від 24.04.2013 р. у сумі 2583884,16 грн., що станом на 09.02.2015 р. згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 103521,00 дол. США.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частинами 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вже зазначалось, сторонами в п. 2.1. договору визначено грошовий еквівалент зобов'язання в доларах США станом на момент укладення договору позики - 103521,00 доларів США.

Враховуючи те, що умовами договору позики не передбачено іншого, ніж встановлений ст. 533 ЦК України, порядку визначення суми позики, яка підлягає сплаті у гривнях, як-то, наприклад, день подачі позову чи день прийняття судом рішення, то визначення розміру грошового зобов'язання відповідача за первісним позовом, а саме суми позики, яка підлягає поверненню за договором від 24.04.2013 р., має бути здійснене за офіційним курсом відповідної валюти (в даному випадку, долара США) на день платежу, як це передбачено ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Вказана позивачем за первісним позовом дата - 09.02.2015 р. не є датою складання заяви про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог (19.02.2015 р.), як зазначає позивач, та не є днем платежу.

Оскільки день платежу ще не настав (платіж ще не був здійснений відповідачем за первісним позовом), то суд не має можливості достовірно визначити розмір грошового зобов'язання, тобто суми позики, що підлягає сплаті на користь позивача за первісним позовом з врахуванням встановленого сторонами в п. 2.1. договору позики грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, а тому господарський дійшов висновку, що стягненню з відповідача за первісним позовом підлягає заборгованість у сумі 827127,00 грн., виходячи з встановленої в п. 2.1. договору суми позики, що еквівалентна на день укладення договору сумі у 103521,00 доларів США.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення позивачем за первісним позовом розміру грошового зобов'язання ТОВ «Антор-Експо» за договором позики від 24.04.2013 р., яка розрахована з урахуванням співвідношення офіційного курсу гривні до долара США станом на дату - 09.02.2015 р., суперечить вимогам ст. ст. 526, 533 ЦК України, оскільки у випадку якщо станом на час виконання рішення, тобто на день здійснення платежу, офіційний курс гривні до долара США буде нижчим ніж на дату - 09.02.2015 р., стягнення заборгованості за договором позики від 24.04.2013 р. у визначеному позивачем за первісним позовом в заяві про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог розмірі, буде порушувати права відповідача за первісним позовом, який буде зобов'язаний сплатити суму позики більшу, ніж передбачена умовами договору.

Водночас, у випадку якщо станом на час виконання рішення суду (повернення суми позики) гривневий еквівалент грошового зобов'язання відповідача за первісним позовом в іноземній валюті буде вище, ніж передбачений п. 2.1. договору, позивач за первісним позовом не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення остаточної заборгованості за договором позики, яка буде визначена з дотриманням умов ч. 2 ст. 533 ЦК України виходячи з офіційного курсу долара США на день платежу.

Отже, позовна вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 2583884,16 грн., що станом на 09.02.2015 р. згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 103521,00 дол. США, підлягає частковому задоволенню у сумі 827127,00 грн.

Що стосується позовної вимоги первісного позову про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р., укладеного між фізичною особою-підприємцем Беринцем Міланом Івановичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1847, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1029 Цивільного кодексу України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 1036 Цивільного кодексу України строк управління майном встановлюється у договорі управління майном.

Згідно з частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Пунктами 6.1., 6.2. договору управління встановлено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього договору та діє до 31.12.2014 р. Дострокове розірвання договору в односторонньому порядку не допускається до повернення управителю майна суми позики, отриманої установником управління за договором позики від 24.04.2013 р.

Відповідно до п. 7.1. договору управління майном усі правовідносини, що виникають з договору або пов'язані з ним, у тому числі пов'язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням договору, тлумаченням його умов та визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регулюються договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

В п. 8.1. договору управління сторони погодили, що управитель майна має право на продовження терміну дії договору, а установник управління зобов'язаний продовжити його дію на такий самий строк, якщо до закінчення терміну його дії управителю майна ще не повернута сума грошових коштів, отримана установником управління в позику згідно до умов договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А., 24.04.2013 р. за реєстровим № 1846.

Отже, сторони в пункті 8.1. договору управління передбачили право позивача за первісним позовом на продовження терміну дії договору у разі, якщо до закінчення терміну його дії управителю майна ще не повернута сума грошових коштів, отримана установником управління в позику згідно до умов договору позики.

Реалізація позивачем за первісним позовом вказаного права на продовження терміну дії договору в будь-якому випадку передбачає вчинення ним дій, що свідчать про намір продовжити терміну дії договору управління, як-то, наприклад, направлення на адресу відповідача за первісним позовом заяви чи проекту додаткової угоди до договору про продовження терміну дії договору.

Однак, як встановлено господарським судом, позивач за первісним позовом не скористався наданим йому правом на продовження терміну дії договору управління майном від 24.04.2013 р., про що свідчить відсутність в матеріалах справи доказів звернення останнього до відповідача за первісним позовом із заявою про продовження терміну дії договору.

Про відсутність у позивача за первісним позовом наміру скористатися передбаченим договором правом та продовжити термін його дії свідчить також те, що 29.04.2014 р. позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з вимогою від 29.04.2014 р. про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р.

Зі змісту відзиву на первісний позов вбачається, що відповідач за первісним позовом також не заперечував проти припинення договору управління майном від 24.04.2013 р., про що неодноразово повідомляв позивача за первісним позовом, зокрема в матеріалах справи міститься направлена відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом телеграма № 34 від 16.05.2014 р., в якій він повідомив останнього про припинення дії договору управління з 16.05.2014 р.

З огляду на викладене, господарським судом встановлено відсутність у сторін договору управління майном від 24.04.2013 р. наміру та відповідної домовленості щодо продовження строку його дії, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що договір управління майном від 24.04.2013 р. під час розгляду справи припинив свою дію зі спливом встановленого в договорі строку.

Таким чином, провадження у справі в частині позовної вимоги первісного позову про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р., укладеного між фізичною особою-підприємцем Беринцем Міланом Івановичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1847, підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору.

В зустрічній позовній заяві ТОВ «Антор-Експо» просить суд стягнути з ФОП Беринця М.І. шкоду у сумі 725122,00 грн., завдану невиконанням відповідачем за зустрічним позовом договору управління майном від 24.04.2013 р.

Розрахунок розміру збитків здійснений на замовлення позивача за зустрічним позовом ПП «Міжгосподарський науково-технічний центр «Транссервіс-1» виходячи з оцінки технічного стану т/х «Кристал» і розміру упущеної вигоди від його використання за період з 24.04.2013 р. по 31.05.2014 р.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1043 Цивільного кодексу України управитель, який не виявив при управлінні майном належної турботливості про інтереси установника управління або вигодонабувача, зобов'язаний відшкодувати установникові управління завдані збитки, а вигодонабувачеві - упущену вигоду.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Перші три елементи розглядаються як об`єктивні умови відповідальності, доведення наявності яких покладається на кредитора. Четвертий складовий елемент правопорушення - вина є суб`єктивною умовою цивільно-правової відповідальності особи, яка порушила зобов`язання (боржника). Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, але й сам факт порушення боржником його обов`язку та причинний зв`язок між цим порушенням і шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за зустрічним позовом на виконання умов договору управління майном від 24.04.2013 р. було відокремлено передбачене договором майно та здійснювалось ведення самостійного обліку; надавалися звіти установнику управління про діяльність, копії яких наявні в матеріалах справи; управління майном здійснювалось управителем особисто за допомогою найманого персоналу та довіреної особи, яка визначена п. 8.3. Договору управління, без передачі відповідних повноважень третім особам; за рахунок коштів, отриманих від експлуатації теплоходу здійснювалось обслуговування майна, оплата праці найманих працівників, що підтверджується відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи.

Посилання позивача за зустрічним позовом на ненадання відповідачем за зустрічним позовом бізнес-плану є безпідставним, оскільки умовами договору управління майном від 24.04.2013 р. такий обов'язок управителя майна не передбачений.

З огляду на викладене, посилання позивача за зустрічним позовом на те, що відповідач за зустрічним позовом не виявив при управлінні майном належної турботливості про інтереси установника управителя, не приймаються судом до уваги.

Зазначене свідчить про відсутність такого елементу складу господарського правопорушення як порушення зобов'язання, що виключає застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Водночас, відсутність прибутку від здійснення господарської діяльності сама по собі не свідчить про наявність збитків, а є лише одним з можливих наслідків підприємницької діяльності, яка відповідно до норм Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, поданий позивачем за зустрічним позовом Звіт про оцінку технічного стану т/х «Кристал» та розмір упущеної вигоди від його використання в навігацію 2013 року, складений ПП «Міжгосподарський науково-технічний центр «Транссервіс-1», не приймається судом в якості належного в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження розміру заявлених до стягнення з відповідача за зустрічним позовом збитків (упущеної вигоди), оскільки він не є висновком судового експерта, передбаченим ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ПП «Міжгосподарський науково-технічний центр «Транссервіс-1» є суб'єктом оціночної діяльності, що підтверджується відповідним сертифікатом № 15687/13 від 09.12.2013 р. суб'єкта оціночної діяльності та свідоцтвом № 10203 від 08.08.2013 р. оцінювача, який безпосередньо складав Звіт.

Разом з тим, вказані сертифікат та свідоцтво не передбачають можливості здійснення оцінки упущеної вигоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» до фізичної особи-підприємця Беринця Мілана Івановича про стягнення 725122,00 грн. збитків.

Судовий збір за зустрічним позовом відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на позивача за зустрічним позовом. При цьому, враховуючи те, що у задоволенні зустрічного позову судом відмовлено, а позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів оплати послуг адвоката, судові витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката позивача за зустрічним позовом, також покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Судовий збір за первісним позовом відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо» (03027, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Садова, 6, код 31425352) на користь фізичної особи-підприємця Беринця Мілана Івановича (89600, Закарпатська обл., м. Мукачеве, вул. Горького, 22, кв. 17, код ) 827127,00 грн. (вісімсот двадцять сім тисяч сто двадцять сім грн. 00 коп.) заборгованості та 16542,54 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот сорок дві грн. 54 коп.) судового збору.

2. Провадження у справі в частині позовної вимоги первісного позову про розірвання договору управління майном від 24.04.2013 р., укладеного між фізичною особою-підприємцем Беринцем Міланом Івановичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Антор-Експо», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1847, припинити.

3. В іншій частині первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 20.04.2015 р.