ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Справа № 914/3151/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.,
розглянувши у матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення та постановуГосподарського суду Львівської області від 13.11.2014 Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2015
у справі№ 914/3151/14
Господарського судуЛьвівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПідприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго"
простягнення 515 853,28 грн
за участю представників:

позивача: Смакота Н.І., дов. від 18.04.2014;

відповідача: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2014 у справі №914/3151/14 (суддя Король М.Р.) позов вимоги задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 54681,19 грн пені, 99973,52 грн інфляційних нарахувань, 30501,35 грн 3% річних. В частині стягнення 285958,06 грн основного боргу провадження у справі припинено. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 44739,16 грн пені відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Новосад Д., судді - Михалюк О., Мельник Г.) рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2014 у справі № 914/3151/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій в частині зменшення розміру пені, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови у стягненні 44739,16 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення та постанову судів попередніх інстанцій у даній справі скаржник просить залишити в силі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) 28.12.2012 укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/3739-ТЕ-21, за умовою якого (з урахуванням додаткової угоди від 31.12.2013 №1) Продавець зобов'язався у 2013 році та у І півріччі 2014 року передати у власність Покупця природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, для виробництва теплової енергії, яка повинна споживатися населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити переданий природний газ.

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором, позивач протягом січня - квітня 2013 року та в січні 2014 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1767147,68 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки.

У відповідності до п. 7.2 договору, у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору, Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцеві або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати за спожитий природний газ, в останнього виникла заборгованість в сумі 285958,06грн про стягнення якої позивачем заявлено позов. Також, позивач просив стягнути з відповідача 99420,35 грн пені, 30501,35 грн 3% річних та 99973,52 грн інфляційних нарахувань.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом, відповідач сплатив суму основної заборгованості за спожитий газ в сумі 285958,06 грн (платіжне доручення від 08.10.2014 №3), в зв'язку з чим, провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, керуючись нормами ЦК України, перевіривши правильність нарахування штрафних санкцій, дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим, відповідачем, у відповідності до ст. 83 ГПК України, в суді першої інстанції заявлено клопотання про зменшення розміру стягуваної пені на 90% з посиланням на критичний фінансовий стан, в підтвердження чого надано звіт про фінансовий стан (фінансові результати) підприємства за 9 місяців 2014 року та копію довідки про дебіторську заборгованість, яка станом на 01.10.2014 становить 1255,5 тис.грн.

Зменшуючи на підставі ст. 83 ГПК України суму підлягаючої до стягнення пені на 45%, судами взято до уваги специфіку діяльності відповідача, його соціальну значущість, ступінь виконання боржником основного зобов'язання, який характеризується повною сплатою вартості поставленого газу (основного боргу) під час розгляду справи, недоведеність завдання позивачу збитків внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань, а також те, що прострочення платежів за одержаний газ обумовлено як невідповідністю затверджених тарифів на теплову енергію витратам на її виробництво, так і несвоєчасними розрахунками населення за спожитий газ.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ст. 233 ГК України).

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (ч. 1 ст. 233 ГК України). Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 03.12.2013 у справі № 908/43/13-г).

Виходячи з системного аналізу норм ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та п.3 ст.83, ст. 101 ГПК України, повноваження на зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) мають суди першої та апеляційної інстанцій, які наділені правом на встановлення таких обставин, як ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні (тяжкий фінансовий стан боржника тощо), інші інтереси сторін, що мають істотне значення, а також відсутність завдання збитків іншим учасникам господарських відносин у разі порушення зобов'язання і якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків кредитора (є надмірним). Наявність зазначених обставин може бути достатньою підставою для зменшення розміру неустойки за рішенням суду.

Отже, чинне законодавство не обмежує право господарського суду на зменшення неустойки певним вичерпним колом обставин.

Зменшуючи на підставі п.3 ст.83 ГПК України розмір підлягаючої до стягнення суми пені на 45%, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання боржником основного зобов'язання за укладеним договором, зокрема, повну сплату ним основного боргу під час здійснення провадження у справі, а також значну заборгованість населення за спожитий газ та теплову енергію. При цьому доказів, які б підтверджували ймовірність завдання чи наявність збитків позивача у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, як вірно встановив суд першої інстанції, матеріали справи не містять.

До того ж, суди не залишили поза увагою і доводи позивача, оскільки ними зменшено розмір заявленої пені на 45%, замість 90%, про що просив відповідач у згаданому вище клопотанні.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів вважає передчасними посилання скаржника в касаційній скарзі на правову позицію, викладену в постановах Вищого господарського суду України від 13.01.2015 у справі №910/16513/13, від 17.12.2014 у справі №920/383/14, від 02.12.2014 у справі №923/824/14, від 30.10.2014 у справі №922/5074/13, від 29.05.2014 у справі №921/186/13-г, від 08.05.2014 у справі №921/185/13-г, від 03.06.2014 у справі №17/5014/2629/2012, від 15.08.2013 у справі №921/186/13-г, від 25.07.2013 у справі №904/1610/13-г, від 06.06.2013 у справі №5023/4891/12, оскільки зазначеними постановами згадані справи в частині зменшення розміру пені були направлені на новий розгляд до судів першої інстанції.

При цьому, позивачем помилково не враховано, що прийняття касаційною інстанцією постанови про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі, а тому вищезазначені постанови не можуть бути прийняті колегією до уваги при розгляді даної справи.

Інші доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, зводяться до посилань на неналежну оцінку судами доказів по справі (звіт про фінансові результати ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 2013 рік), проте, згідно імперативних приписів ст 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правомірність результатів розгляду решти позовних вимог не є предметом даного касаційного оскарження, в зв'язку з чим, законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині касаційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку касації.

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 у справі №914/3151/14 - без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР