ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа № 908/5539/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А.,

суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників сторін:

позивача - представник Самокиша В.Ю. за довіреністю від 23.12.2014 року,

відповідача - не з*явився,

третьої особи- не з*явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест», м. Дружківка, Донецька область, (вх. № 1330 З/2-8) на рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2015 року у справі № 908/5539/14,

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест», м. Дружковка, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», м.Київ,

про стягнення 152 579,45 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 105.02.2015 року (суддя Ярешко О.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Карпатибудінвест» на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» заборгованість за договором фінансового лізингу № LC5290-05/11 від 03.06.2011 року в сумі 252 579,45 грн. та 5 499,33 грн. судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2015 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що оскільки на правовідносини, які склалися між сторонами за договором лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю- продаж, тому наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Таким чином, на його думку, висновок суду першої інстанції про те, що підстави для припинення договору фінансового лізингу виникли вже після виникнення у відповідача обов'язку зі сплати лізингових платежів, а тому підлягають виконанню, є необґрунтованим, оскільки сам факт розірвання договору незалежно від дати вже свідчить про невиконання позивачем своїх обов'язків щодо надання у власність відповідачеві предмету лізингу, що, в свою чергу, позбавляє його права вимагати його оплати.

Отже, оскільки право власності на предмет лізингу від ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» до ТОВ «Карпатибудінвест» не перейшло, тому, на думку скаржника, підстави для стягнення з відповідача такої складової частини лізингового платежу як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, відсутні.

Окрім того, в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України судом не надано належної правової оцінки стосовно того, що рахунки на сплату заборгованості належним чином не були пред*явлені до оплати відповідачу. Так, усі рахунки направлені за адресою: Донецька область, м.Єнакієве, вул. Мальована,28, невідомо з яких підстав, у той час як підприємство розташовано за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, пр. Леніна,132/17, і на цю адресу позивачем направлялись вимоги про сплату заборгованості. На підставі розділу 5 загальних умов фінансового лізингу сплата лізингових платежів здійснюється щомісячно на підставі пред*явлених лізингодавцем рахунків.

Не відповідають дійсності і твердження позивача щодо несплати жодного платежу згідно визначеного договором лізингу графіку, оскільки фактично сума лізингових платежів частково сплачена згідно платіжного доручення № 4229 від 23.12.2013 року. Судом у порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України не витребувано у позивача детальний розрахунок суми заборгованості.

Окрім того, апелянт вважає, що судом при постановленні оскаржуваного судового рішення повинно бути враховано загальновідомі обставини - здійснення бойових дій на території місцезнаходження підприємства в даний час, тобто фактичне припинення господарської діяльності, при наявності яких виконання зобов'язань за договором неможливо за відсутності вини відповідача.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу відповідача та відповідні документи в його обґрунтування. При цьому, позивач заперечує в повному обсязі проти апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Третя особа надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що оскаржуване рішення є законним та таким, що винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і просить суд залишити його в силі, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

09.04.2015 року відповідач надав до апеляційного суду клопотання, в якому просить відкласти розгляд даної справи у зв'язку з перебуванням представника ТОВ «Карпатибудінвест» Колеснікова Ю.О. з 14.04.2015 року на лікуванні.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши з цього приводу думку позивача, який заперечує проти його задоволення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки останнє не підтверджено документально.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

08.12.2014 року до господарського суду Запорізької області звернулось ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» з позовною заявою до ТОВ «Карпатибудінвест», в якій просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором фінансового лізингу № LC5290-05/11 від 03.06.2011 року в сумі 252 579,45 грн., посилаючись на те, що в порушення умов договору, зокрема пунктів 5.1-5.5, п.8.1.4 загальних умов фінансового лізингу - додаток № 4 до договору, останній не виконав належним чином своїх зобов'язань (а.с.3-7 т.1).

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що у даному випадку грошове зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем є припиненим, оскільки загальними умовами фінансового лізингу (додаток № 4 до договору) - в п.10.2.2 передбачено як підставу для дострокового припинення договору випадки знищення, викрадання або втрати предмету лізингу. При цьому, вказав, що 05.09.2014 року невідомі особи незаконно заволоділи технікою, яка була предметом лізингу, укладених з позивачем, у тому числі автогрейдером,2008 р.в., що надано згідно з договором № LC52790 - 05/11 від 03.06.2011 року ( а.с.130-131 т.1).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» ( а.с.148-149 т.1).

02.02.2015 року третя особа надала відзив на позовну заяву ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», в якому просила суд вирішити спір сторін відповідно до законодавства, проти позовних вимог не заперечувала ( а.с. 1-7 т.2).

При цьому, зазначила, що ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відмовлено відповідачу у виплаті страхового відшкодування на підставі:

- п.25.4.6, а також п.25.4.21 генерального договору, відповідно до якого страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо період часу від дати укладення окремого страхового свідоцтва до дати надходження страхового платежу за таким страховим свідоцтвом на поточний рахунок чи до каси страховика перевищує десять календарних днів, а страхувальник згідно з вимогами п.21.2.15 договору не надав страховику відповідний транспортний засіб для повторного огляду та складання представниками страховика і страхувальника відповідного акту огляду;

- п.22.2.15 генерального договору страхування, відповідно до якого збитки, що виникли під час війни, військових дій, вторгнення військ, повстання, заколоту, громадських заворушень, конфіскації, примусового вилучення, реквізиції, арешту або за розпорядженням існуючої де-юре або де-факто уряду або будь-якого органу влади, не є страховими випадками.

05.02.2015 року від відповідача до господарського суду надійшло клопотання , в якому останній просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку зі зверненням останнього до Торгово - промислової палати України із заявою про визнання форс- мажорними обставини виконання умов договору ( а.с. 83 т.2).

05.02.2015 року постановлено оскаржуване судове рішення. При цьому, задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач зобов'язання за договором щодо повноти та своєчасності внесення відповідних платежів належним чином не виконав, виставлені позивачем рахунки - фактури на суму 252 579,45 грн. не оплатив, чим порушив умови договору.

Відповідно до приписів частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з приписами пункту 3 частини 2 статті 11 вказаного Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Пунктом 6 частини 2 статті 11 цього ж Закону унормовано, що лізингоодержувач зобов'язаний письмово повідомляти про порушення строків проведення або не проведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 15 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і цього не спростовано в апеляційній інстанції, 03.06.2011 року між ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» - лізингодавець та ТОВ «Карпатибудінвест» - лізингоодержувач укладено договір фінансового лізингу № LC5290-05/11 від 03.06.2011 року (надалі договір) ( а.с.11-17 т.1).

Згідно з пунктом 1.1 договору лізингодавець зобов*язується передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначається в специфікації (додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.7 договору строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього.

На підставі договору лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації, а саме : грейдер Zoomlion PY 190,2008 р.в., № шасі/кузова 2301062, що підтверджується актом приймання - передачі предмета лізингу від 03.06.2011 року ( а.с. 19т.1).

01.10.2011 року між сторонами укладено угоду про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу), в якій останні дійшли згоди внести зміни до п.1.7 договору та викласти його в наступній редакції: вартість предмета лізингу на момент підписання цього договору становить 347 359,93 грн. ( пункт 1 угоди). Пунктом 2 сторони домовились внести зміни до додатку № 1 «Графік розрахунку заборгованості» до договору та виклали його в новій редакції (періоди лізингу: з червня 2011 року по травень 2016 року) ( а.с. 25-27 т.1).

Згідно умов договору лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання у період з моменту підписання цього договору до повної виплати лізингоодержувачем заборгованості лізингодавцю, визначеної за правилами цього договору за ставкою LIBOR плюс 7,00% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п.3.1 цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземною валюти підлягає перерахуванню у гривню за курсом продажу (розділ 1 «Визначення» Загальних умов додатку № 4 до цього договору), крім того ПДВ (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що оплата всіх платежів здійснюється в національній валюті України - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця.

Всі додаткові послуги, визначені в Загальних умовах (додаток 4 до цього договору), а також ті, які не визначені цим договором та необхідність в яких може виникнути у лізингоодержувача, оплачуються лізингоодержувачем окремо за тарифами лізингодавця, розміщеними на офіційному сайті лізингодавця за адресою в мережі Інтернет :htth: //www.rla. com. ua. ( пункт 4.8 договору).

Згідно з Загальними умовами фінансового лізингу - п.5.2 додатку № 4 до договору, лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимального зв'язку. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати свій рахунок самостійно.

В цьому випадку лізингоодержувач зобов'язаний оплатити рахунок до 10 числа поточного місяця ( п.5.3, 5.4 додатку № 4 до договору).

Згідно пункту 5.5 додатку № 4 до договору сторони домовились, що лізингоодержувач сплачує лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу. Недоліки якості та комплектності предмета лізингу, його втрата, ремонт, технічне обслуговування не звільняють лізингоодержувача від виконання своїх зобов'язань за договором, в тому числі, своєчасної сплати лізингових платежів.

Розділом 6 Загальних умов фінансового договору регулюється порядок зміни лізингових платежів.

Так, пунктом 6.1 Загальних умов передбачено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити суму лізингових платежів у наступних випадках:

п.6.1.1 - у випадку зміни встановленого на день укладення договору розміру ставки EURIBOR на період 3 місяці (якщо в пункті 1.8 договору сторони обрали валюту Євро) або розміру ставки USD LIVOR на період 3 місяці ( якщо в п.1.8 договору сторони обрали валюту -долари розмір комісії змінюється відповідно за кожний з періодів лізингу починаючи з такого чергового періоду лізингу. При цьому для визначення LIVOR на період 3 місяці застосовується календарний квартал;

п. 6.1.2 - у випадку зміни чинного законодавства щодо лізингової діяльності лізингодавця, системи оподаткування, розміру податків, зборів, обов'язкових платежів, пов'язаних з предметом лізингу та/або виконання лізингодавцем своїх обов'язків за договором;

п.6.1.3 - у разі перевищення розміру комісії лізингодавця за договором над подвійною обліковою ставкою Національного банку України, встановленою на день нарахування такої комісії за період, який минув з дня нарахування попереднього лізингового платежу за цим договором, розраховану від вартості предмета лізингу, комісія у складі лізингового платежу підлягає збільшенню на суму, яка дорівнює розміру ПДВ за ставкою 20%, нарахованому на таке перевищення;

п.6.1.4 - в інших випадках, визначених договором та додатками до нього, в тому числі у разі виникнення у лізингодавця додаткових витрат, які виникли в період дії цього договору та пов'язані з ним.

Пунктом 6.2 Загальних умов встановлено, що крім того, лізингодавець має право в односторонньому порядку збільшити на 5% суму лізингових платежів, у випадку невиконання лізингоодержувачем умов, передбачених п.п.8.1.10, 8.1.22 Загальних умов.

Змінений за правилами п.6.1 та 6.2 цих Загальних умов розмір лізингових платежів зазначається у відповідному рахунку лізингодавця та підлягає сплаті лізингоодержувачем у безспірному порядку.

Отже, договір фінансового лізингу № LC5290-05/11 від 03.06.2011 року укладено сторонами у відповідності до приписів Закону України «Про фінансовий лізинг».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і цього не спростовано в апеляційній інстанції, в порушення умов договору, зокрема пунктів 5.1-5.5, п.8.1.4 Загальних умов фінансового лізингу - Додаток № 4 до договору, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму 252 579,45 грн. за наступними рахунками: № LС5290-05/11/21-027 від 01.02.2013 року на суму 7 875,32 грн.; № LС5290-05/11/22-029 від 01.03.2013 року на суму 7 844,38 грн.; № LС5290-05/11/23-031 від 01.04.2013 року на суму 7 799,74 грн.; № LС5290-05/11/24-033 від 07.05.2013 року на суму 7 745,01 грн.; № LС5290-05/11/25-035 від 01.06.2013 року на суму 7 733,72 грн.; № LС5290-05/11/26-037 від 01.07.2013 року на суму 14 869,29 грн.; № LС5290-05/11/27-039 від 01.08.2013 року на суму 14 733,15 грн.; № LС5290-05/11/28-041 від 02.09.2013 року на суму 14 668,83 грн.; № LС5290-05/11/29-043 від 01.10.2013 року на суму 14 703,30 грн.; № LС5290-05/11/30-045 від 01.11.2013 року на суму 14 614,36 грн.; № LС5290-05/11/31-047 від 02.12.2013 року на суму 14 624,08 грн.; № LС5290-05/11/32-050 від 02.01.2014 року на суму 7 346,67 грн.; № LС5290-05/11/33-052 від 03.02.2014 року на суму 7 615,88 грн.; № LС5290-05/11/34-054 від 03.03.01.2014 року на суму 8 909,03 грн.; № LС5290-05/11/35-056 від 01.04.2014 року на суму 10 047,82 грн.; № LС5290-05/11/36-058 від 05.05.2014 року на суму 10 261,12 грн.; № LС5290-05/11/37-060 від 02.06.2014 року на суму 10 315,56 грн.; № LС5290-05/11/38-062 від 01.07.2014 року на суму 20 845,75 грн.; № LС5290-05/11/39-064 від 01.08.2014 року на суму 21 653,41 грн.; № LС5290-05/11/ev -065 від 07.08.2014 року на суму 4 158,00 грн.; № LС5290-05/11/40-067 від 01.09.2014 року на суму 24 215,03 грн. ( а.с.28-48 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв відповідачу вимоги про сплату простроченої заборгованості листами за вих. № 2002-11/2013 від 21.11.2013 року, № 2003-11/2013 від 21.11.2013 року , № 750-06/14 від 12.06.2014 року та № 751 -06/14 від 12.06.2014 року ( а.с.53-60 т.1). Проте, заборгованість станом на теперішній час не погашена.

Докази відповідей на вказані звернення в матеріалах справи відсутні.

Посилання відповідача на неотримання ним рахунків на сплату поточних лізингових платежів, які нібито направлялися не на його адресу місцезнаходження, а за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, вул. Мальована,28, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки у відповідності до п.5.3 загальних умов фінансового лізингу сторони договору передбачили, що лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану у договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсімального зв'язку. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця, лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Одночасно, у відповідності до п.5.4 Загальних умов фінансового лізингу лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі, починаючи з першого періоду лізингу. Поточний лізинговий платіж за перший період лізингу лізингоодержувач сплачує авансом до 15 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 10 числа поточного місяця, лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Як встановлено судом, відповідач із заявами про неотримання рахунків до позивача не з*являвся.

Відповідно до приписів статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб*єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб*єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб*єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб*єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або тне виливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу по своїй правовій природі поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі - продажу. У зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні її договору.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на наведені норми права та обставини справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно і обґрунтовано встановлено, що відповідачем не виконано належним чином зобов'язання за договором фінансового лізингу № LC5290-05/11 від 03.06.2011 року щодо повноти та своєчасності внесення відповідних платежів на суму 252 579,45 грн.

Посилання відповідача на дострокове припинення в нього грошового зобов'язання перед позивачем щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу у зв'язку з викраденням майна ( предмету лізингу) є безпідставним, виходячи із наступного.

Відповідно до п.7.7 Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до договору ) у випадку знищення, викладення або втрати предмету лізингу, а також у випадку, якщо предмет лізингу пошкоджений і не може бути відновлений, незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні, лізингоодержувач зобов'язаний протягом п'ятнадцяти календарних днів з моменту настання такої події сплатити лізингодавцю визначені в пункті 10.4 у цих Загальних умов платежі.

Пунктом 10.4 Загальних умов визначено, що у разі дострокового припинення договору при настанні зазначених в п.п.10.2.2 цих загальних умов обставин лізингоодержувач зобов'язаний сплатити визначені в п.10.3.2 цих Загальних умов платежі, а також суму понесених лізингодавцем витрат внаслідок настання такого випадку (події).

Згідно п.10.3.2 Загальних умов визначено, що лізингоодержувач у разі дострокового припинення договору зобов'язаний сплатити лізингодавцю наведені нижче платежі, які зараховуються в загальному порядку згідно п.5.8 Загальних умов: комісію лізингодавця за дострокове припинення фінансового лізингу в розмірі 2% від заборгованості лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, визначеної за правилами частини 5 п.п.10.3.2 циз загальних умов; нараховані за договором штрафні санкції (штраф, пеня); суми, які відшкодовують витрати лізингодавця та не були сплачені лізингоодержувачем; заборгованість по поточним лізинговим платежам та нарахованих штрафних санкцій; заборгованість лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, визначена за правилами п. 5.9 цих Загальних умов для лізингового періоду, який слідує за періодом вилучення (повернення) предмета лізингу або в якому має місце дострокове припинення договору.

Відповідно до п.5.9 Загальних умов заборгованість лізингоодержувача визначена за правилами п.3.1 цього договору розраховується станом на день розрахунку відповідного поточного лізингового платежу за певний період та зазначається у графіку у грошовому еквіваленті іноземної валюти. Розрахована таким чином сума є базою при здійсненні розрахунків між лізингоодержувачем та лізингодавцем у випадку розірвання цього договору або вилучення предмета лізингу.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент передачі предмета лізингу лізингоодержувачу в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу, розрахованого за правилами цього розділу, по відношенню до вартості предмета лізингу, зазначеної в п.2.1 цього договору.

Також, настання страхового випадку не звільняє лізингоодержувача від сплати поточних лізингових платежів, а може лише тягнути наслідки передачі лізингоодержувачу прав вигодонабувача за договором страхування, як то зазначено в п.7.8 Загальних умов, а саме: з моменту сплати лізингоодержувачем сум, зазначених в п.7.7 цих Загальних умов, лізингодавець зобов'язується протягом п'ятнадцяти днів передати лізингоодержувачу свої права вигодонабування за договором страхування.

Як убачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги за період з березня 2013 року по вересень 2014 року включно. При цьому, обов'язок з оплати останнього лізингового платежу за вересень 2014 року, згідно умов договору, виник у відповідача з 08.09.2014 року. З наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження № 0009694 датою надходження заяви директора ТОВ «Карпатибудінвест» Макарова О.В. до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення є 10.09.2014 року, а датою внесення Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві відомостей до ЄРДР щодо вчиненого кримінального правопорушення є 11.09.2014 року

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, по - перше, оскільки внесення платежів є авансовим і виникає в початок періоду лізингових платежів, а п.10.3.2 передбачає оплату лізингових платежів і за період, який слідує за періодом дострокового припинення дії договору, відповідач зобов'язаний сплатити рахунок, в тому числі і за вересень 2014 року. По - друге, обставини, на які посилається відповідач ( викрадення майна) як на підставу припинення договору, виникли вже після виникнення у останнього обов'язку зі сплати лізингових платежів за заявлений позивачем у цій справі період.

Стосовно посилання апелянта на те, що фактично сума лізингових платежів за спірним договором фінансового лізингу була сплачена частково, згідно платіжного доручення № 4229 від 23.12.2013 року, не може бути прийнято до уваги колегію суддів, оскільки, по - перше, у відповідності до приписів частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; по - друге, платіжне доручення № 4229 від 23.12.2013 року, яке містить відомості щодо здійснення платежу у розмірі 2 228 894,00 грн. за договорами лізингу з № LC5269-05/11 по № LC5298-05/11 від 03.06.2011 року в частині вартості предметів лізингу та комісії лізингодавця, тобто, зокрема і за спірним договором, не є оригіналом, або належним чином засвідченою банком копією; по - третє, банківська виписка № КБ0000531 від 23.12.2013 року, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, не містять доказів про платіж за договором фінансового лізингу LC5290-05/11 від 03.06.2011 року, а містить відомості за договором LC5290-05/02 від 03.06.2011 року.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарськимй суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України , обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про обгрунтованість вимог позивача відповідає матеріалам спрви та приписам чинного законодавства.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі твердження зроблені при довільному трактуванні обставин справи та норм чинного законодавства, аргументи заявника скарги ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до вищенаведених статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б спростували висновки місцевого господарського суду.

Таким чином, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 91,99, ст.101, ч. 1 статті 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2015 року у справі №908/5539/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.04.2015 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя В.В.Лакіза