П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Барбари В.П.,

суддів: Берднік І.С., Гуля В.С., Ємця А.А.,

Жайворонок Т.Є., Колесника П.І., Потильчака О.І.,

Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатекс» (далі - ТОВ «Альфатекс») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19 листопада 2014 року в справі № 917/2572/13 за позовом ТОВ «Альфатекс» до публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» (далі - ПАТ «АвтоКрАЗ») про стягнення суми,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року до Верховного Суду України звернулося ТОВ «Альфатекс» із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 917/2572/13 із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в якій просило скасувати постанову суду касаційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до того ж суду.

Підставою для перегляду постанови ТОВ «Альфатекс» вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 512, 514, 516-518, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), внаслідок чого, на думку заявника, було ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви ТОВ «Альфатекс» надано, зокрема, копії постанов Вищого господарського суду України від 10 квітня 2014 року у справі № 922/568/13-г, від 1 вересня 2014 року у справі № 915/2439/13, від 17 квітня 2014 року у справі № 910/15945/13, від 1 липня 2014 року у справі № 915/2302/13, в яких суд касаційної інстанції висловив правову позицію про те, що суми коштів, заявлені позивачами до стягнення, було перераховано відповідачам на виконання договірних зобов'язань, тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «АвтоКрАЗ», перевіривши наведені заявником обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні справи судами установлено, що 14 липня 2005 року між холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» у формі відкритого акціонерного товариства (на момент розгляду справи назву змінено на ПАТ «АвтоКрАЗ») (продавець) і товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Альфатекс» (далі - ТОВ «ВКП «Альфатекс») (покупець) укладено договір № 1065 Ри (далі - Договір № 1065 Ри), відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити автомобілі КрАЗ у номенклатурі, кількості та у строки, зазначені у договорі, а ТОВ «ВКП «Альфатекс» зобов'язалося оплатити ці транспортні засоби.

У подальшому між цими ж сторонами було укладено 204 додаткові угоди до Договору № 1065 Ри, якими визначено номенклатуру, кількість, вартість і строки поставки автомобілів.

У редакції останньої додаткової угоди сторони Договору № 1065 Ри погодили, що загальна вартість автомобілів становить 43 093 629,08 доларів США, кількість - 847 штук.

Також судами установлено, що ТОВ «ВКП «Альфатекс» протягом дії Договору № 1065 Ри на виконання його умов перерахувало відповідачеві 47 071 306,08 доларів США, а останній у свою чергу на виконання цього договору та додаткових угод до нього поставив ТОВ «ВКП «Альфатекс» 847 автомобілів КрАЗ загальною вартістю 43 093 629,08 доларів США.

17 травня 2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс» (первісний кредитор) та ТОВ «Альфатекс» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 1/-ц, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває усі права вимоги до холдингової компанії «АвтоКрАЗ» за Договором № 1065 Ри.

4 жовтня 2010 року між ТОВ «ВКП «Альфатекс» і ТОВ «Альфатекс» укладено додаткову угоду № 1 до договору відступлення права вимоги № 1/-ц від 17 травня 2010 року, за умовами якої загальна сума права вимоги, яка передається новому кредитору, становить 6 062 580,00 доларів США, при цьому до нового кредитора переходять усі права вимоги до холдингової компанії «АвтоКрАЗ» за Договором № 1065 Ри, а пунктом 4 цієї угоди сторони передбачили, що право первісного кредитора переходить до нового кредитора у тому обсязі й на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги, у тому числі до нового кредитора переходять права, що забезпечують виконання зобов'язань, а також інші пов'язані із вимогою права, у тому числі право на несплачені відсотки.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом апеляційної інстанції установлено, що умовами додаткової угоди від 2 листопада 2011 року № 203 до Договору № 1065 Ри сторони погодили обумовлену кількість, а також вартість автомобілів, і станом на січень 2012 року ПАТ «АвтоКрАЗ» виконало перед ТОВ «ВКП «Альфатекс» усі договірні зобов'язання щодо поставки цих автомобілів, тобто у останнього не існувало вимоги до відповідача, оскільки зобов'язання, яке виникло з Договору № 1065 Ри та додаткових угод до нього, припинене виконанням. Крім того, суд зазначив, що виникнення інших прав вимоги до відповідача, окрім обумовлених правовим змістом зобов'язання поставки, договір не передбачав.

Також судом установлено, що сума коштів, заявлена до стягнення позивачем, утворилася внаслідок переплати з боку ТОВ «ВКП «Альфатекс», оскільки суми коштів, які підлягали перерахуванню за умовами Договору № 1065 Ри, так само як і кількість автомобілів, були визначені його умовами, а в подальшому чітко встановлювалися умовами додаткових угод до нього, підписаних сторонами, тому спірна сума є такою, що була помилково, поза межами договірних платежів перерахована покупцем на рахунок продавця.

Отже, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24 червня 2014 року про відмову в задоволенні позову, правомірно зазначив, що відповідач як одна зі сторін зобов'язання набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими Договором № 1065 Ри, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість автомобілів, які підлягали поставці і були поставлені, що виключає застосування до відносин сторін норм зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, та якими позивач обґрунтовував позовні вимоги.

Зобов'язання стосовно повернення цих грошових коштів за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави (стаття 1212 ЦК України), тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору поставки і заснованого на його умовах про попередню оплату вартості автомобілів договору комерційного кредиту.

Разом із тим, судом апеляційної інстанції установлено, що ТОВ «Альфатекс» не стало правонаступником ТОВ «ВКП «Альфатекс» за Договором № 1065 Ри і не набуло усіх прав первісного кредитора; позивачеві перейшло право лише вимагати конкретну суму, а не право вимоги спірних коштів.

Зважаючи на наведені обставини, Вищий господарський суд України дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Альфатекс».

Згідно з частиною першою статті 11126 ГПК України Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи те, що суд касаційної інстанції при вирішенні цієї справи правильно застосував норми матеріального права, у задоволенні заяви ТОВ «Альфатекс» слід відмовити.

Керуючись статтями 11123, 11124, 11126 Господарського процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатекс» відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 2 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий В.П. Барбара

Судді:І.С. Берднік

В.С. Гуль

А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок

П.І. Колесник

О.І. Потильчак

І.Б. Шицький