ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р. Справа № Б-50/104-09

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від заявника скарги - не з'явився;

ліквідатор - не з'явився,

від кредиторів - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль" (вх. №27Х/2)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.2014р. у справі № Б-50/104-09,

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. (суддя Савченко А.А.) провадження у справі №Б-50/104-09 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 припинено на підставі пункту 7 частини першої статті 40 Закону (2343-12) та пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевий господарський суд, обґрунтовуючи винесену ухвалу, зазначає про недоведеність боржником під час подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство його неплатоспроможності або загрози неплатоспроможності, а також безспірності грошових вимог кредиторів до боржника.

Зокрема, на думку суду, вказані обставини повинні бути підтверджені судовими рішеннями про стягнення грошових сум з боржника, наказами судів про їх стягнення, постановами Державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження стосовно стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_3

Не погодившись з зазначеною ухвалою місцевого господарського суду від 02.12.2014 р., ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати; справу передати на розгляд до господарського суду Харківської області.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль" зазначає, що у справі №Б-50/104-09, що розглядається за заявою про порушення провадження у справі про банкрутство в порядку статті 47 Закону про банкрутство, звернувся сам боржник, що свідчить про визнання ним обставин наявності боргу, а також відсутності обов'язку доведення безспірності вимог кредиторів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.01.2015р. апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. у зв'язку з хворобою судді Шутенко І.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. у зв'язку з формуванням нової колегії суддів для розгляду справи, а також неявкою учасників судового процесу в судове засіданні розгляд справи відкладено.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 р. у зв'язку з хворобою судді Фоміної В.О. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено.

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Чернишенко Олександр Петрович просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.2014р. у справі № Б-50/104-09 залишити без змін (вх.№ 2229 від 11.02.2015р.).

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.2015р. та від 19.02.2015р. з метою надання учасникам судового процесу можливості надати додаткові письмові пояснення у справі з питань, які виникли в судовому засіданні, розгляд апеляційної скарги відкладено.

На підставі довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 17.03.2015р. у зв'язку з хворобою судді Гетьмана Р.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.

19.03.2015р. Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" подано заяву про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи № Б-50/104-09 та здійснення їх фотокопій (вх. № 4488).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2015р. розгляд справи відкладено.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвала у справах про банкрутство (неплатоспроможність), якою вирішено питання про припинення провадження у справі про банкрутство, має статус рішення суду у розумінні статті 82 Господарського процесуального кодексу України та, відповідно, строк перегляду її у суді апеляційної інстанції визначається виходячи з приписів частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України - 2 місяці з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, як і для апеляційного перегляду рішень суду.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлення, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з підпунктом 3.9.2. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Оскільки явка представників сторін ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2015р. не визнана обов'язковою, учасників судового процесу не зобов'язано надати суду додаткові документи у справі, а також у зв'язку з тим, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, а ліквідатора - у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2009р. прийнято заяву ФОП ОСОБА_3 про порушення провадження у справі про банкрутство до розгляду, порушено провадження у справі.

Постановою господарського суду Харківської області від 23.09.2009р. фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Чернишенка О.П., якого було зобов'язано відповідно до статей 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати дії, передбачені вказаними статтями, завершити ліквідаційну процедуру та надати суду відповідні документи.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2014р., якою припинення провадження у справі про банкрутство, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Стаття 53 Цивільного кодексу України визначає, що фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Згідно приписів статті 128, частини 4 статті 205 Господарського кодексу України у разі неспроможності суб'єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом. Умови, порядок та наслідки оголошення суб'єктів господарювання банкрутами встановлюються цим Кодексом та іншими законами. Ліквідація суб'єкта господарювання - банкрута є підставою припинення зобов'язань за його участі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1-1 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VI, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою місцевого господарського суду від 23.09.2009р. фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Враховуючи вимоги перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011р., провадження у справі про банкрутство відносно ФОП ОСОБА_3 регулюється положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011р. № 4212-VI.

Відповідно до приписів статті 1 Закону про банкрутство, суб'єкт банкрутства (далі - банкрут) - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом. Суб'єктами банкрутства не можуть бути відокремлені структурні підрозділи юридичної особи (філії, представництва, відділення тощо), а також фізичні особи - підприємці за грошовими зобов'язаннями, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності; боржник - суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати.

Відповідно до ст. 47 Закону про банкрутство правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності банкрутом.

Заява про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця може бути подана в господарський суд громадянином-підприємцем, який є боржником, або його кредиторами.

Згідно з частиною п'ятою статті 7 Закону про банкрутство боржник зобов'язаний звернутись до суду із заявою про визнання банкрутом у разі виникнення таких обставин:

- задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами;

- орган боржника, уповноважений відповідно до установчих документів або законодавства прийняти рішення про ліквідацію боржника, прийняв рішення про звернення в господарський суд із заявою боржника про порушення справи про банкрутство.

При цьому справа про банкрутство порушується господарським судом за заявою боржника за наявності хоча б однієї з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 7 Закону про банкрутство.

Звертаючись до суду із заявою щодо порушення справи про своє банкрутство, ФОП ОСОБА_3 послалася на погіршення економічної ситуації в країні, а також те, що загальний розмір заборгованості перед кредиторами, пов'язаної із підприємницькою діяльністю та не забезпеченої заставою, становить 207500,00 грн., а задоволення ним вимог одного кредитора призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

За змістом абзацу восьмого статті 1 Закону про банкрутство безспірними є вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Тобто, згідно з наведеною нормою закону ініціювання боржником порушення справи про банкрутство свідчить про відсутність між боржником та його кредиторами спору про наявність і неоплатність боргу, оскільки сам боржник визнає ці обставини.

Таким чином, оскільки із заявою про порушення справи про банкрутство, в порядку статті 47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", звернуся саме боржник, вказана обставина свідчить про визнання ним обставин наявності боргу, а тому, спеціальним Законом, в даному випадку, не вимагається подання при зверненні з заявою про порушення справи про банкрутство, за вимогами статті 47 Закону, доказів безспірності вимог кредиторів.

Разом з цим, згідно з ч.1 ст. 7 Закону України про банкрутство заява про порушення справи про банкрутство подається боржником або кредитором у письмовій формі, підписується керівником боржника чи кредитора (іншою особою, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами), громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності (його представником) і повинна містити:

найменування господарського суду, до якого подається заява;

найменування (прізвище, ім'я та по батькові) боржника, його поштову адресу;

найменування кредитора, його поштову адресу, якщо кредитором

є юридична особа, якщо кредитор - фізична особа, в заяві зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, а також місце його проживання;

номер (код), що ідентифікує кредитора як платника податків і зборів (обов'язкових платежів);

виклад обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника, з зазначенням суми боргових вимог кредиторів, а також строку їх виконання, розміру неустойки (штрафів, пені), реквізитів розрахункового документа про списання коштів з банківського або кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською установою боржника до виконання; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України, до заяви боржника, зокрема, додаються:

бухгалтерський баланс на останню звітну дату, підписаний

керівником і бухгалтером підприємства-боржника; перелік і повний опис заставленого майна із зазначенням його місцезнаходження та вартості на момент виникнення права застави;

інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави зробити висновок, що фізична особа - підприємець у своїй заяві до господарського суду про порушення відносно нього провадження у справі про банкрутство повинен навести обставини неспроможності боржника виконати підтверджені у встановленому порядку документами грошові вимоги кредитора (кредиторів), пов'язані із здійсненням ним підприємницької діяльності, а також - обставини щодо того, що задоволення вимог одного кредитора або кількох кредиторів приведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами, і довести ці обставини належними документами.

Тобто, господарський суд зобов'язаний при визнанні боржника банкрутом встановити його неспроможність виконати при здійсненні підприємницької діяльності підтверджені розрахунковими або виконавчими документами вимоги кредиторів через недостатність майна, а також встановити факт наявності вимог кредитора (кредиторів), які заявлені у встановленому порядку до боржника, та того, що задоволення вимог одного кредитора або кількох кредиторів приведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

У ч. 6 ст.128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин-підприємець зобов'язаний у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов'язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати податковим органам декларації про доходи, інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів; сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Як встановлено колегією суддів, в матеріалах справи відсутні відомості про подання заявником до податкового органу декларації про отримані доходи за 2008, 2009 рік, відповідно до яких була б можливість встановити правомірність зазначених заявником доводів та те, що у зазначений період часу заявник не отримував доходів від підприємницької діяльності та не міг задовольнити наявні кредиторські вимоги.

Колегія суддів також звертає увагу, що місцевим господарським судом не з'ясовано, в чому полягали надані ФОП ОСОБА_5 боржнику маркетингові послуги, зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості, якими підтверджується факт реального надання послуг на виконання укладеного договору.

Крім того, місцевим господарським судом не встановлено факт використання товару, отриманого на підставі договору від 18.06.2008р., укладеного між боржником та ФОП ОСОБА_2, у зв'язку з чим не досліджено відсутність вказаного товару у боржника на час порушення провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, встановила, що під час подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство заявником не додано матеріалів проведеної інвентаризації та оцінки належного банкруту майна, доказів на підтвердження відсутності грошових коштів на всіх відкритих рахунках боржника, а також дебіторської заборгованості, у зв'язку з чим висновок місцевого господарського суду під час винесення ухвали від 23.07.2009р. про наявність підставі для порушення провадження у справі про банкрутство є передчасним та таким, що не підтверджується матеріалами справи.

Господарський апеляційної інстанції вважає, що дослідження зазначених обставин необхідно для з'ясування наявності чи відсутності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство за правилами статей 47-49 Закону про банкрутство, вказані обставини, виходячи з вимог Закону, повинні бути з'ясовані на момент порушення справи про банкрутство, на що суд першої інстанції під час здійснення провадження у справі уваги не звернув.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в будь-якому випадку на момент подачі заяви про порушення провадження у справі про банкрутство боржником повинні бути надані документи, які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози. Інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов'язань.

Згідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Разом з тим, відповідно до п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд оскаржуваною ухвалою про припинення провадження у справі про банкрутство не лише не порушив прав та законних інтересів апелянта, АТ "Райффайзен Банк Аваль", але і створив можливість для захисту ним своїх прав шляхом подання відповідного позову про визнання недійсними угод купівлі-продажу майна, здійснених ліквідатором боржника та, у разі задоволення таких позовів, застосування двосторонньої реституції, повернення майна та його подальшого продажу за прийнятною для кредиторів ціною.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, враховуючи відсутність доказів, що належним чином підтверджували б наявність ознак неплатоспроможності боржника, у відповідності до змісту норм Закону про банкрутство в їх системному взаємозв'язку, на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" від 18.12.2009р.) припинено провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що прийняттям ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство дотримано вимоги чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, а також надання правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, через що ухвала господарського суду Харківського області від 02.12.2014р. у справі №Б-50/104-09 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати заявника апеляційної скарги по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 91, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.2014р. у справі №Б-50/104-09 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14.04.2015р.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза