ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 р. Справа№ 921/315/15-г/5
За позовом: Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» в особі Тернопільського міського району електромереж, м. Тернопіль

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м. Львів

про: стягнення 35 082,66 грн.,

Суддя Долінська О.З.
При секретарі Вашкевич Н.І.
За участю представників:
позивача: не зявився;

відповідача: Мота Р.М. дов. №40 від 22.01.2015 р.

Учасникам судового процесу роз`яснено права та обов`язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» в особі Тернопільського міського району електромереж до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 35 082,66 грн. Ухвалою господарського суду Львівської області від 01.04.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.04.2015р.

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

03.05.2007 р. Відкрите акціонерне товариство «Тернопільобленерго» в особі Тернопільського міського району електромереж (позивач у справі) та Військава частина НОМЕР_1 (відповідач у справі) уклали між собою договір на постачання електричної енергії №228. Відповідно до п. 2.1., 2.1.1., 2.1.2. позивач зобов`язувався постачати відповідача електроенергію, а відповідач - оплатити вартість спожитої енергії ним електроенергії щомісяця згідно з умовами договору та додатку №2 «Порядок розрахунків».

Свої зобов`язання по договору Позивач виконав, а відповідач за поставлену за активну електроенергію становить 30 767,96 грн. та за реактивну електроенергію 1563,89 грн.

Розрахунковим періодом вважається період з 22 числа місяця та такого ж числа наступного місяця. Перший день після закінчення розрахункового періоду є днем Договором.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спальним режимом використання Постачальника електричної енергії. За дату здійснення платежу приймається дата поставлення коштів на рахунок постачальника або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

Щомісяця, в перший день після закінчення розрахункового періоду споживач зобов`язується направляти представника до постачальника електричної енергії для надання Акту про використану електричну енергію (за попередній розрахунковий період) та отримання рахунку на оплату вартості фактично спожитої електричної енергії.

Рахунок оплачується споживач протягом 5 операційних днів від дня його отримання.

Згідно з п.4.2. та 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. 2.3.4. Договору порушенням термінів визначених Додатком 2 до Договору п. 1.1. споживач сплачує постачальнику електричної енергії (тобто Позивачу) пеню у розмірі 0,2 %розміру платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума боргу сплачується з врахуванням 3% річних і встановленого індексу інфляції за час прострочення.

На підставі викладених умов договору нарахована пеня становить 584,43 грн. інфляційних нарахувань 2021,11 грн. та 3% річних в сумі - 145,27 грн.

Добровільно сплатити зазначену суму боргу відповідач не бажає, тим самим грубо порушує ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про енергетику». Таке невиконання умов договору призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, просить прийняти рішення, яким стягнути з Військової частини НОМЕР_1 в користь ВАТ «Тернопільобленерго» в особі Тернопільського міського району електромереж 30 767,96 грн. основного боргу за активну електроенергію на рахунок НОМЕР_2 ВАТ «Державний Ощадний банк України» Тепнопільське обласне Управління, МФО 338545, , за реактивну електроенергію 1563,89 грн., пеню в сумі 584,43 грн., інфляційні нарахування 2021,11 грн. та 3% річних в сумі 145,27 грн. на рахунок НОМЕР_3 ВАТ «Державний Ощадний банк України» Тепнопільське обласне Управління, МФО 338545, а також 1827,00 грн. судового збору на поточний рахунок ВАТ «Тернопільобленерго» рахунок НОМЕР_3 ВАТ «Державний Ощадний банк України» Тепнопільське обласне Управління, МФО 338545, код 00130725.

15.04.2015 р. до господарського суду надійшла факсограма - клопотання від представника позивача, в якому повідомляє що 31.03.2015 р. відповідачем погашена заборгованість перед позивачем, а саме сплачено: 30 767,96 грн. - за використану активну енергію, 1563,89 за реактивна електроенергію, 584,43 грн.- пеню, 2021,11 грн.- інфляційні нарахування, та 145,27 грн. 3% річних. На доказ оплати заборгованості надав копії банківських виписок. Просить залишити позов без розгляду в зв`язку з оплатою боргу.

В судове засідання 16.04.2015 р. представник позивача не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом.

16.04.2015 р. від позивача через канцелярію суду за вх. №15871/15 від 16.04.2015 р. надійшло клопотання в якому просить позов позовну заяву про неналежне виконання умов договору та стягнення з відповідача 35082,66 грн. залишити без розгляду, в зв`язку з оплатою відповідачем повністю боргу 31.03.2015 р., про що додав належним чином завірені копії банківських виписок та копію довіреності на начальника Тернопільського міського району електричних мереж від 15.12.2014 р. №5629/25.

В судове засідання 16.04.2015 р. представник відповідача з`явився, повідомив що відповідачем погашено повністю заборгованість перед позивачем 31.03.2015 р. про, що подав через канцелярію суду 16.04.2015 р. відповідні докази сплати копії платіжних доручень та копію договору про закупівлю електроенергії №228/т від 16.03.2015 р. Просить припинити провадження у справі.

В судовому засіданні 16 04.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Як встановлено в судовому засіданні, між Військовою частиною НОМЕР_1 НГУ та ВАТ «Тернопільобленерго» в особі начальника Тернопільського міського РЕМ. 16.03.2015 р. було укладено договір №228/т про закупівлю електричної енергії.

Згідно п.1.1. даного договору, ВАТ «Тернопільобленерго» (позивач у даній справі) зобов`язується у 2015 р. поставити Замовникові товари. Замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі товари на умовах, визначених в Договорі про постачання електричної енергії №228 від 03.05.2007 р.. Пунктом 2 даного договору, найменування товару: електрична енергія (35.11.1). Кількість товарів визначається Додатком №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу Договору №228 від 03.05.2007 р.

Відповідачем платіжним дорученням №147 від 12.02.2015 р. на суму 20000,00 грн. 13 лютого2015 р. було здійснено позивачу оплату за активну електроенергію згідно рах. №228 від 12.02.2015 р.; платіжним дорученням№438 від 30.03.2015 р. на суму 5628,10 грн.; 31.03.2015 р. здійснено позивачу оплату за реактивну енергію згідно рах. №р.228 від 30.03.2015 р. і договору №» 228/т від 16.03.2015 р.; платіжним дорученням №595 від 30.03.2015 р. на суму 45 120,82 грн. та 31.03.2015 р. здійснено позивачу оплату за активну електроенергію згідно рах. №228/1 від 30.03.2015 р. за ІІІ місяць 2015 р. та договору №228/т від 16.03.2015 р.

Таким чином, згідно поданих сторонами доказів, заборгованість перед позивачем в повній мірі погашена відповідачем 31.03.2015 р. і дані кошти 31.03.2015 р. поступили на розрахунковий рахунок позивача про, що останній письмово повідомив суд і надавав банківські виписки.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Виходячи з норм ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України вказує на те, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Керуючись ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З викладеного вбачається, що вся сума заборгованості, що заявлена до стягнення у даній справі з відповідача, погашена відповідачем позивачу 31.03.2015 р., що підтверджується і самим позивачем у клопотанні за вх.№ 15871/15 від 16.04.2015 р. з долученими ним доказами, в якому позивач просить залишити позов без розгляду в зв`язку із погашенням повністю відповідачем боргу 31.03.2015 р.(банківські виписки містяться в матеріалах спави).

Приписами п.4.4. постанови Пленуму ВГСУ України №18 від 26.12.2011 р., господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов`язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як вбачається із викладеного, відповідач погасив заборгованість в повному розмірі 31 березня 2015 р., тобто, до прийняття господарським судом Львівської області 01.04.2015 р. ухвали про порушення провадження у справі №921/315/15-г.

Беручи до уваги викладене, та виходячи з того, що відповідач погасив заборгованість в повній мірі 31.03.2015 р., тобто до прийняття господарським судом Львівської області від 01.04.2015 р. ухвали про порушення провадження у даній справі, то суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позову повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України, судовий збір залишається за позивачем.

Враховуючи наведене, ст. 2, 12, 33, 34, 43, 49, 86, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.04.2015 р.

Суддя Долінська О.З.