ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"06" квітня 2015 р. Справа № 911/811/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Яготин,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрістейт», с. Нечипорівка, Яготинський р-н

про стягнення 65 421, 44 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - не з'явився;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрістейт» (відповідач) про стягнення 65 421, 44 грн. заборгованості за договором надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні № 005-09/14 від 05.09.2014

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі №911/811/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 06.04.2015р.

Позивач та відповідач, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями №719 та № 272, не забезпечили явку своїх повноважних представників в судове засідання 06.04.2015, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення до суду не надсилали.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка позивача та відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника позивача та відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

06.04.2015 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності суд,-

встановив:

05 вересня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрістейт» (Замовник) укладено договір надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні № 005-09/14 від 05.09.2014, відповідно до умов якого, Замовник доручає, а Перевізник приймає на себе зобов'язання надати відповідно до умов даного Договору послуги по перевезенню сільськогосподарської продукції автомобільним транспортом Перевізника.

Замовник зобов'язується прийняти надані послуги по перевезенню та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим Договором (п. 1.2. Договору).

Пунктом 3.5. встановлено, що розрахунок Замовником Перевізнику здійснюється по факту за надані послуги на підставі Актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних уповноваженими представниками сторін протягом 10 банківських днів з дня їх підписання.

На виконання умов Договору, позивачем були надані відповідачу послуги з перевезення, для сплати яких було складено та надано відповідачу наступні акти приймання-передачі наданих послуг від 17.09.2014, від 29.09.2014, від 06.10.2014, від 07.10.2014 та від 29.11.2014.

Зазначені вище акти підписані та скріплені печаткою ТОВ «Агрістейт». Претензій щодо наданих послуг відповідач позивачу, після отримання зазначених документів, не пред'являв.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією, в якій вимагав сплатити наявну заборгованість у розмірі 62 207,40 грн., однак станом на день пред'явлення позовної заяви, відповідач на вказану претензію не відповів, оплату за надані послуги за вищевказаними актами не здійснив, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 62 207,40 грн., яку і просить стягнути позивач.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що фактично між сторонами склались відносини з надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, як це передбачено ст. 33 ГПК України.

Зважаючи на те, що надані позивачем послуги, які були прийняті відповідачем, не оплачені ним у повному обсязі, доказів оплати суду відповідачем не надано, вимога позивача про стягнення з відповідача 62 207,40 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2903,01 грн.

Відповідно до пункту 6.3.1. Договору, за прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Перевізнику пеню, згідно норм діючого законодавства.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З розрахунку пені, який долучений до позовної заяви вбачається, що позивачем було нараховано пеню у розмірі 2903,01 грн. за період з 27.11.2014 по 27.01.2015.

Судом здійснено перевірку правильності розрахунку пені та встановлено, що поданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, а відтак вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 2903,01 грн.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 311,03 грн. 3% річних за період з 27.11.2014 по 27.01.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога про стягнення 3% річних в розмірі 311,03 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 62 207,40 грн. боргу, 2903,01 грн. пені та 3% річних в розмірі 311,03 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрістейт» (07751, Київська обл., Яготинський р-н., с. Ничипорівка вул. Андрія Бобира, 44, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) - 62 207 (шістдесят дві тисячі двісті сім) грн. 40 коп. основного боргу, 2903 (дві тисячі дев'ятсот три) грн. 01 коп. пені, 311 (триста одинадцять) грн. 03 коп. 3% річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 20.04.2015р.

Суддя О.В. Щоткін