ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2015 р. Справа № 926/239/15

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до малого приватного підприємства «Яніс», м. Чернівці

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Паскарь А. Д.

за участю представників сторін:

від позивача - Бацей Т.М., довіреність № 4393-О від 23.10.2013;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до малого приватного підприємства «Яніс», м. Чернівці, про звернення стягнення на предмет іпотеки вартістю 1000563,31 грн. відповідно до укладеного сторонами договору іпотеки від 05.12.2006 № 31 в рахунок погашення відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 02.08.2006 № 31 на загальну суму 7454536,70 грн.

Відповідач, який про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, явку свого представника у судовому засіданні не забезпечив та відзиву на позов не надав вже вчетверте.

Ураховуючи, що встановлений статтею 69 Господарського процесуального кодексу України закінчується 14.04.2015, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача просила суд задовольнити позов з викладених у нього підстав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про обгрунтованість позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», (далі - Банк) та Малим приватним підприємством «Яніс» (далі - Позичальник) був укладений кредитний договір № 31 та Додаткові угоди до нього №1 від 15.09.2006 та № 2 від 04.12.2006 (далі - договір).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно умов договору, Банк, при наявності вільних коштів, зобов'язався надати Позичальникові кредит у виді поновлювальної кредитної лінії з загальними лімітом 1 млн. грн. не пізніше 5 днів з дня надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум на купівлю обладнання, нерухомості та поповнення обігових коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 30 липня 2009 року.

В свою чергу Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші передбачені договором зобов'язання.

З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши Позичальникові кредит у сумі 1,5 млн. грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписом статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позичальник свої зобов'язання за договором щодо своєчасного погашення кредиту згідно встановленого графіку, сплати комісії та процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 09.12.2014 його заборгованість перед позивачем з урахуванням визначеного сторонами в пункті 5.7 кредитного договору п'ятирічного строку позовної давності відносно кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів складає 5 309 013,45 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 1452030,00 грн.; заборгованість за відсотками - 2607445,58 грн.; заборгованість з комісії - 15134,40 грн.; заборгованість зі сплати пені за період з 30.05. 2007 по 30.05.2012 - 1 234 403,47 грн.

Окрім того, в пункті 2.2.7 договору Позичальник зобов'язався надавати Банку не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним кварталом, фінансову інформацію (баланс, форма 2, сумарні надходження на усі належні йому рахунки).

Оскільки наведений вище обов'язок Позичальник не виконав, на підставі пункту 5.2 договору щоквартально за період з 01.01.2007 по 01.01.2015 йому нараховано штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту, що складає 960000 грн. (32*2=64%. 1500000грн.*64%=960000 грн.)

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

05 грудня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань Постачальника за кредитним договором сторони уклали між собою нотаріально посвідчений договір іпотеки № 31 без оформлення заставної, зареєстрований у тої же день у Державному реєстрі іпотек за № 4166638.

Відповідно до пункту 7 договору іпотеки, відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - нежитлові будівлі, загальною площею 455,70 кв. м, які складаються з цегляного адміністративно-виробничого приміщення, загальною площею 409,7 кв. м, на плані, позначений літ. А, та цегляного виробничого приміщення-гаражу, загальною площею 46,00 кв. м., на плані, позначений літ. Б.

Предмет іпотеки, який передається разом з усіма його при належностями, знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Миколаївська, під № 36-А, та належить відповідачеві на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 29.09.2006 Балацьким 0.0., за реєстровим №5817, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 04.10.2006 за №1615176, відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 2974165 від 04.10.2006, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.11.2006 за реєстраційним №7568277.

В пункті 18.8.1 договору іпотеки сторони передбачили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим, як вказано в частині другої зазначеної статті, ненадіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Визначення іпотеки викладено у статті 575 ЦК України, згідно з якою іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Абзацом другим статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека визначена як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані в установленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (частина шоста статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 7 названого Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом статті 589 ЦК України разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як вказано в пункті 12 договору іпотеки, вартість предмету іпотеки сторонам визначена у сумі 1000562,31 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.В рахунок погашення заборгованості Малого приватного підприємства «Яніс» (м. Чернівці, пл. Театральна, 6, ідентифікаційний код 31229421) станом на 09 грудня 2014 року за кредитним договором №31 від 02.08.2006 (з відповідними змінами) у сумі 5 309 013,45 грн., у тому числі заборгованості за кредитом у сумі 1 452 030,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 2 607 445,58 грн.; комісії у сумі 15 134,40 грн. та пені у сумі 1 234 403,47 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №31 від 05.12.2006 (з відповідними змінами), а саме на нерухоме майно - нежитлові будівлі загальною площею 455,70 кв. м, які складаються з: цегляного адміністративно-виробничого приміщення, загальною площею 409,7 кв. м, на плані позначеного літ. А, цегляного виробничого приміщення-гаражу, загальною площею 46,00 кв. м, на плані позначеного літ. Б, разом з усіма його приналежностями, , яке знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Миколаївська, №36-А, шляхом продажу зазначеного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариство комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) у відповідності до статті 38 Закону України «Про іпотеку» з укладанням від імені Позивача договору купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності, кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки із встановленням початкової ціни його продажу, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності незалежним методом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

3.Стягнути з Малого приватного підприємства «Яніс» (м. Чернівці, пл. Театральна, 6, ідентифікаційний код 31229421) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) судовий збір у сумі 20011,25 грн.

Суддя А. Паскарь

Повний текст рішення складено 14.04.2015.