ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.04.15р. Справа № 904/3026/15

За позовом Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Дніпродзержинськ

до Житлово-будівельниого кооперативу № 12 "ЮВІЛЕЙНИЙ", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 10 256,42 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Сорока В.М. - представник (дов. № 00.01.0158 від 15.04.2015)

від відповідача: Бартенєва І.В.- директор

Капуста С.Г. - представник (дов. № 1 від 20.04.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬКТЕПЛОМЕРЕЖА" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Житлово-будівельного кооперативу № 12 "ЮВІЛЕЙНИЙ" про стягнення заборгованості у розмірі 10 256,42 грн. за договором № 117 від 01.10.2002.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 117 про постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання від 01.10.2002 в частині розрахунків за спожиту теплову енергію у встановлений договором строк за період з жовтня 2002 по грудень 2004..

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.04.2015.

20.04.2015 представник відповідача у судовому засідання подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та застосувати строки позовної давності відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України.

Судом прийнято заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності до розгляду.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2002 між Комунальним підприємством Дніпродзержинськтепломережа" (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом № 12 "ЮВІЛЕЙНИЙ", (споживач) було укладено договір № 117 про постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання (а.с.9-10).

Відповідно до пункту 1 договору, постачальник бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору, сторони зобов'язались керуватись чинними "Правилами користування тепловою енергією" (№ 307/262 від 28.10.1999 реєстр. № 825/4118 від 30.12.1999) далі П/К, "Правилами відпуску та реалізації теплової енергії теплопостачальними організаціями ЖКГ" (затв. 22.01.1992), далі П/В, рішеннями обласних та міських державних структур влади, а також іншими законодавчими документами.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 договору постачальник проводить відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання по об'єктах споживача, згідно адрес: пров. Більшовицький, 32-18. Загальна опалювальна площа будівлі 3699,8 кв.м., зовнішній об'єм будівлі 15026 куб.м.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2003.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 10.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії за період з жовтня 2002 по грудень 2004 на суму 20 361,82 грн. Надання послуг у цей період не заперечується відповідачем.

Відповідно до пункту 6.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до тарифів встановлених міською (обласною) держадміністрацією, або в іншій формі згідно законодавством.

Згідно з пунктом 6.3 договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує постачальнику вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідач за період з 31.12.2004 по 31.03.2006 частково оплатив теплову енергію у розмірі 10 105,40 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену теплову енергію складає 10 256,42 грн., що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина 1 статті 275 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 6.3 договору, строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі представники сторін не надали.

У судовому засіданні 20.04.2015 представник відповідача подав клопотання про застосування строків позовної давності відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовується загальні та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлені цим Кодексом.

Отже, до майново-господарських зобов'язань, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь іншої сторони або утриматися від певної дії) має застосовуватися позовна давність, строки якої визначені Цивільним кодексом України.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, а саме, строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, встановлена вимогами статті 257 Цивільного кодексу України тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2006 відповідач частково оплатив поставлену теплову енергію, чим визнав наявність заборгованості перед позивачем. Тобто, перебіг позовної давності розпочався з 01.04.2006 і сплинув 01.04.2009, тоді як позивач звернувся з позовом до суду лише 07.04.2015 (про що свідчить вхідний штамп канцелярії суду на позовній заяві), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Таким чином, позивач звернувся із позовом за межами трирічного строку від моменту виконання зобов'язання відповідачем за договором на відпуск теплової енергії. Отже сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі.

Клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не подав. Про поважні причини пропуску3 строку не зазначив. За таких обставин сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.04.2015.

Суддя Я.С. Золотарьова