РІШЕННЯ

"09" квітня 2015 р.Справа № 921/41/15-г/15

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Галамай О.З. , судді Шумського І.П. , судді Стопника С.Г.

при секретарі Сиротюк К.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось", 47852, вул. Застави, 100, с. Качанівка, Підволочиський район, Тернопільська область

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", 47724, вул. Микулинецька, 76, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область

про стягнення заборгованості в сумі 76 467,94 грн (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

В судове засідання з'явились:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

Представнику позивача в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть справи:

На розгляд Господарського суду Тернопільської області Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" подано позов до відповідача Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат шляхово-будівельних матеріалів" про стягнення заборгованості в сумі 76 467,94 грн. ( з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Ухвалою суду від 17.01.2015р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 04.02.2015р.

Ухвалою суду від 04.02.2015р. розгляд справи відкладено на 11.02.2015р. в зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання.

В судовому засіданні 11.02.2015р. суд перейшов до розгляду справи по суті та оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 11.02.2015 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. Також через канцелярію суду подав необхідні документи, які витребовувались ухвалою суду (вх.№5871).

Представник відповідача в судове засідання 11.02.2015р. не з'явився, вимог ухвали суду від 04.02.2015р. не виконав, причин неявки не повідомив, в зв"язку з чим розгляд справи відкладено на 25.02.2015р.

Ухвалами суду розгляд справи відкладався на 04.03.2015 р.. 11.03.2015 р., 30.03.2015 р.,31.03.2015 р. відповідно з підстав, викладених у них. Також ухвалою суду від 11.03.2015 р. розгляд справи продовжено на 15 днів в порядку ст.69 ГПК України.

Ухвалою суду від 31.03.2015р.на задоволення клопотання представника позивача справу № 921/41/15-г/15 прийнято до провадження колегією суддів та призначено її розгляд на 09.04.2015р.

Представник позивача в судове засідання 09.04.2015р. не з"явився.

Представник відповідача в судове засідання 09.04.2015р. вкотре не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленнями про вручення поштового відправлення та телеграмою (знаходяться в матеріалах справи).

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 09.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

21.11.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (надалі - Позикодавець) та Публічним акціонерним товариством "Тернопільський комбінат шляхово-будівельних матеріалів" (надалі - Позичальник) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №1/21/11-12 (надалі - договір), відповідно до умов якого Позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов"язується надати Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а останній зобов"язується прийняти поворотну фінансову допомогу, використати за цільовим призначенням і повернути названу поворотну фінансову допомогу Позикодавцеві у визначений цим договором строк (п.1.1 договору).

Пунктом 2.2 договору визначено, що сума поворотної фінансової допомоги становить 60 000,00 грн.

Відповідно до п.3.1 договору строк повернення поворотної фінансової допомоги Позикодавцю встановлено до 21.12.2012р.

Згідно п.4.1, п.4.2, п.4.3, п.4.4 договору сторони домовились, що Позикодавець зобов"язаний надати поворотну фінансову допомогу протягом дня з моменту підписання цього договору. Поворотна фінансова допомога надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позичальника. По закінченню строку, вказаного в п.3.1 договору, Позичальник зобов"язується протягом 1 дня повернути суму поворотної фінансової допомоги. Поворотна фінансова допомога повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця.

На виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №1/21/11-12 від 21.11.2012р. позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 60 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №198 від 21.11.2012р. (міститься матеріалах справи).

Однак відповідач в порушення умов договору грошові кошти, отримані від позивача, не повернув.

Отже, станом на день розгляду справи основний борг відповідача перед позивачем складає 60 000,00 грн.

Позивачем відповідно до п.5.3 договору нараховано відповідачу пеню, яка становить 4 467,94 грн. та штраф у розмірі 20% від суми поворотної фінансової допомоги, що становить 12 000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст.193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №1/21/11-12 від 21.11.2012р. позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 60 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №198 від 21.11.2012р. (знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до п.3.1 договору строк повернення поворотної фінансової допомоги Позикодавцю встановлено до 21.12.2012р.

По закінченню строку, вказаного в п.3.1 договору, Позичальник зобов"язується протягом 1 дня повернути суму поворотної фінансової допомоги. Поворотна фінансова допомога повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця (п.п. 4.3, 4.4 договору).

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, відповідач свої договірні зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, заборгувавши позивачу 60 000,00 грн.

Отже, станом на момент розгляду справи, основний борг відповідача перед позивачем за договором становить 60 000,00 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3 договору за порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги Позичальник виплачує пеню у розмірі 0,1% від суми поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення та штраф в розмірі 20% від суми поворотної фінансової допомоги.

Ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Однак, відповідно до ст. 3 даного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Враховуючи порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги позивачем нараховано відповідачеві пеню за період з 22.12.2012р. по 21.06.2013р., яка становить 4 467,94 грн.

Щодо періоду нарахування пені судом встановлено, що строк повернення поворотної фінансової допомоги встановлено до 21.12.2012 р. Останнім днем строку є 20.12.2012 р. Однак згідно п.4.3 договору після закінчення встановленого строку відповідач зобов'язується повернути кошти протягом одного дня -21.12.2012 р. Отже, позивачем зазначено правильний період нарахування пені.

При перевірці правильності нарахування позивачем пені судом встановлено, що вона нарахована з порушенням норм чинного законодавства України.

Судом здійснено перерахунок пені та визначено, що розмір пені становить 4 456,49 грн. (розрахунок додається).

За таких обставин до задоволення підлягає пеня в розмірі 4 456,49 грн. В іншій частині нарахована позивачем пеня в розмірі 11,45 грн. є необґрунтованою й стягненню не підлягає.

Також позивачем нараховано відповідачеві 20 % штрафу у розмірі 12 000,00 грн.

Судом встановлено, що позовні вимоги шодо стягнення штрафу в розмірі 12 000,00 грн. заявлені позивачем відповідно до умов договору та норм чинного законодавства та підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1826,73 грн. покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись cт.ст. 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" (47724, вул. Микулинецька, 76, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (47852, вул. Застави, 100, с. Качанівка, Підволочиський район, Тернопільська область, ):

- 60 000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп. основного боргу,

- 4 456 (чотири тисячі чотириста п"ятдесят шість) грн 49 коп. пені,

- 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп. штрафу,

- 1826 (одну тисячу вісімсот двадцять шість) грн 73 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.04.2015р.

Головуючий суддя Галамай О.З.

Суддя Шумського І.П.

Суддя Стопник С.Г.