ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа № 910/20170/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Черкащенка М.М. Нєсвєтової Н.М. (доповідач) Жукової Л.В.
розглянувши касаційні скарги 1.Приватного підприємства "Трейд-М " 2.Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я"
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 29.10.2014 Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015
у справі№ 910/20170/14
за позовомПриватного підприємства "Трейд-М "
доСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я"
простягнення 240 040, 00 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Чернякова О.С., Яцюк М.М. - за довіреностями;

від відповідача: Полосухіна Н.В. - за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва 29.10.2014, повний текст якого складено 07.11.2014 у справі № 910/20170/14 позов Приватного підприємства "Трейд-М" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" про стягнення 240040, 00 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 170 000,00 грн. боргу, 61 540,00 грн. неустойки, 8 500,00 грн. штрафу та 4 800,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 в частині стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" на користь Приватного підприємства "Трейд-М" 61540,00 грн. неустойки скасовано, прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В решті рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 залишено без змін.

Викладено резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 у справі № 910/20170/14 в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта Придніпров`я" на користь Приватного підприємства "Трейд-М" 170000,00 грн. боргу, 8500,00грн. штрафу та 3570,00 грн. судового збору. В іншій частині позову - відмовити."

Стягнуто з Приватного підприємства "Трейд-М" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта Придніпров`я" 615,30 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись частково з зазначеними рішеннями судів, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 29.10.2014 в частині стягнення штрафу у розмірі 8500,00 грн. скасувати,та прийняти нове рішення, яким відмовити в цій частині позовних вимог.

Також, не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки 0,2% від вартості непоставленого у строк товару за кожен день прострочення у розмірі 61540,00 грн., позивач посилаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 в цій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення неустойки.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 20.12.2010 року між позивачем - Приватним підприємством "Трейд-М" (покупець) та відповідачем - Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Еліта Придніпров`я" (постачальник) укладено договір на поставку продукції №20/12, згідно умов якого постачальник, що здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати в обумовлений договором строк вирощену продукцію (пшениця, соняшник, кукурудза, соя, ячмінь) покупцю для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити ці товари.

Згідно пункту 4.4. договору покупець здійснює передоплату за товар в сумі 170000,00 грн. на розрахунковий рахунок постачальника, а саме: 23.12.2010 року - 100000,00 грн.; 24.12.2010 року - 50000,00 грн.; 27.12.2010 року - 20000,00 грн., але не пізніше 31.12.2010 року.

Відповідно до умов пункту 2.1. договору №20/12, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 01.06.2012, постачальник здійснює поставку товару з 01.07.2012 по 25.09.2013. У разі не поставки товару постачальник зобов'язаний повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок покупця протягом 7 банківських днів з моменту закінчення строку поставки, тобто не пізніше 04.10.2013.

Судами встановлено, що матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем на користь відповідача передоплату у розмірі 170 000,00 грн. з призначенням платежу "передоплата за пшеницю згідно рах. № 55 від 23.12.2010" у строки, що передбачені умовами договору та у відповідності до рахунку про оплату №55 від 23.12.2010 на суму 170 000,00 грн.

Проте, відповідач товар, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, на суму здійсненої передоплати в розмірі 170 000,00 грн. не поставив, попередню оплату, у строки, визначені п. 2.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 01.06.2012, позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, враховуючи те, що факт перерахування позивачем попередньої оплати відповідачу підтверджується матеріалами справи, проте відповідачем, як постачальником, поставку товару здійснено не було, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 170000,00 грн. є законною та обґрунтованою, а тому правомірно дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) у розмірі 61540,00 грн. за період з 26.09.2013 по 25.03.2014 та 8500,00 грн. штрафу за невиконання умов договору, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі порушення строків поставки товару покупець має право отримати від постачальника неустойку у розмірі 2 % від вартості непоставленого у строк товару за кожний день прострочення та штраф у розмірі 5 % від вартості непоставленої частини товару.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині стягнення неустойки дійшов правомірного висновку, з огляду на те, що станом на 26.09.2013 зобов'язання відповідача щодо поставки товару за договором та додатковою угодою до нього припинилося та виникло зобов'язання повернути грошові кошти, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки згідно з п. 7.2. договору у суду першої інстанції не було.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штраф має одноразовий характер і вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

У зв'язку з тим, що відповідач товар позивачу не поставив, тобто зобов'язання за договором не виконав, чим порушив його умови та вимоги чинного законодавства, суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача 8500,00 грн. штрафу і доводи касаційної скарги цих висновків судів не спростовують.

Отже, скасовуючи рішення господарського суду міста Києва в частині стягнення з відповідача 61540,00 грн. неустойки, Київський апеляційний господарський суд на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів встановив всі фактичні обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для скасування постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та не впливають на нього, а тому підстави для їх задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Приватного підприємства "Трейд-М" та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 року у справі №910/20170/14 залишити без змін.

Головуючий М.М. Черкащенко

Судді Н.М. Нєсвєтова

Л.В. Жукова