ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 Справа № 917/157/15

за позовом В.о. прокурора Октябрського району міста Полтави, вул. Козака, 1, м. Полтава, 36020 в інтересах держави в особі

Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

Полтавської обласної ради, вул. Жовтнева, 45, м. Полтава, 36018

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісхліб", вул. О.Вишні, 5, м. Полтава, 36039

про стягнення 3 725,85 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від прокуратури: Копитець О.О., посвідчення № 026724 від 10.06.2014 р.;

від позивача 1: Данілова Н.Н., довіреність № 29-14/20 від 05.01.2015 р.;

від позивача 2: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

07.04.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява В.о. прокурора Октябрського району міста Полтави в інтересах держави в особі Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Полтавської обласної ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісхліб" 3 725,85 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 01.04.2012 р. між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та відповідачем договору № 3396 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 3 068,93 грн. основний борг за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 р. включно, 605,23 грн. пеня за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р., 4,96 грн. 3% річні за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р. та 46,73 грн. інфляційні втрати за період листопад - грудень 2014 року.

Відповідач представництво у судове засідання втретє не забезпечив, вимоги суду не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно за місцезнаходженням згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп.. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, пояснення представника позивача щодо можливості розгляду спору за відсутності представника відповідача, закінчення строку вирішення спору з урахуванням ч. 3 ст. 69 ГПК України та приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Другий позивач - Полтавська обласна рада - представництво у судове засідання не забезпечив, надав суду заяву № 01-27/539 від 03.04.2015 р. (вх. № 4882 від 06.04.2015 р.), у якій повідомив про підтримання даного позову та просив суд розглянути справу без участі його представників.

В.о. прокурора Октябрського району міста Полтави надав суду заяву № 82-2472вих15 від 23.03.2015 р. (вх. № 4050 від 23.03.2015 р.) про зменшення розміру позовних вимог, у якій повідомляє про сплату відповідачем 26.02.2015 р. 1 713,49 грн. основного боргу та просить суд :

- припинити провадження у справі в порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог щодо стягнення 1 713,49 грн. основного боргу;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісхліб" 2 012,36 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 01.04.2012 р. між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та відповідачем договору № 3396 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 1 355,44 грн. основний борг за період з 01.10.2014 по 30.11.2014 р. включно, 605,23 грн. пеня за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р., 4,96 грн. 3% річні за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р. та 46,73 грн. інфляційні втрати за період листопад - грудень 2014 року.

Представник першого позивача - Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" - у судовому засіданні підтвердив факт часткового погашення відповідачем основного борг та підтримав заявлене клопотання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 713,49 грн. основного боргу.

Суд задовольняє клопотання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та першого позивача, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив :

01.04.2012 р. між Полтавським обласним виробничим об'єднанням "Полтаватеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісхліб" (споживач) було укладено договір № 3396 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 20-22, далі - Договір), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язувалася постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу будівлі по вул. Вільямса, 6, а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію відповідно до умов Договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема наступне :

- обсяг теплової енергії, який постачається Споживачу в розрахунковому періоді, визначається "Теплопостачальною організацією" розрахунковим способом відповідно до теплового навантаження об'єктів (згідно СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование") з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, визначеної згідно СНиП 2.01.01-82 (Строительная климатография и геофизика) та наведений в п. З Додатку "Розрахунок обсягу теплової енергії", який є невід'ємною частиною даного договору. Розрахункове теплове навантаження на опалення складає 0,003803 Гкал/год. У місяці, наступному за розрахунковим, "Теплопостачальна організація" визначає фактичний обсяг відпущеної теплової енергії за розрахунковий період з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і надає Споживачу рахунок та акт приймання-передачі теплової енергії. У разі, якщо обсяг фактично спожитої теплової енергії перевищує зазначений в договорі, кінцевий розрахунок вартості такого перевищення проводиться Споживачем не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі, якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від зазначеного в договорі обсягу, така надлишкова оплата зараховується як попередня оплата в поточному місяці (п. 15, п. 16 Договору);

- розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії, на підставі виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень. Вартість 1 Гкал - 802,18 грн. (без ПДВ), 962,62 грн. (з ПДВ) для потреб інших споживачів (3 група). Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 17 Договору);

- оплата вартості теплової енергії, визначеної розрахунковим способом в Додатку "Розрахунок обсягу теплової енергії", проводиться Споживачем плановим платежем до 30 числа поточного місяця. Кінцевий розрахунок вартості теплової енергії визначеної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться Споживачем до 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі виписаного рахунку (п. 18 Договору);

- факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства та Договору. У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п. 19 Договору);

- у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України № 686-ХІ від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також стягуються 3% річних та інфляційні витрати з простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України" (п. 20 Договору);

- даний договір заключний на період : для опалення - з 01.04.2012 р. по 12.12.2016 р., в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 26 Договору).

На виконання умов укладених між сторонами Договору було складено розрахунок обсягу теплової енергії, що підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін (а.с. 22).

Теплопостачальною організацією за жовтень - грудень 2014 р. було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води на загальну суму 3 068,93 грн., в дотримання умов Договору було надіслано відповідачеві акти приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2014 р. № АВ-16872 від 31.10.2014 р. на суму 309,94 грн., за листопад 2014 р. № АВ-2000 від 30.11.2014 р. на суму 1 045,50 грн., за грудень 2014 р. № АВ-23143 від 31.12.2014 р. на суму 1 713,49 грн. та пред'явлені відповідні рахунки на оплату отриманої теплової енергії № АВ-10085 від 31.10.2014 р., № АВ-11719 від 30.11.2014 р., № АВ-13314 від 31.12.2014 р.. Матеріалами справи підтверджується направлення зазначених актів приймання-передачі та рахунків відповідачу.

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем не було проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за вказаний період, на момент подання позову заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію з урахуванням наявної переплати складала 3 069,93 грн., що підтверджується залученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи інтереси держави порушеними, в.о. прокурора Октябрського району міста Полтави звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Полтавської обласної ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісхліб" 3 725,85 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 01.04.2012 р. між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та відповідачем договору № 3396 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 3 068,93 грн. основний борг за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 р. включно, 605,23 грн. пеня за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р., 4,96 грн. 3% річні за період з 16.11.2014 р. по 18.01.2015 р. та 46,73 грн. інфляційні втрати за період листопад - грудень 2014 року.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором надані послуги не оплатив, заборгованість останнього на момент подання позову складала 3 068,93 грн..

Проте, після порушення провадження у справі відповідачем сплачено 1 713,49 грн. за теплову енергію, що підтверджується випискою банку (а.с. 75) та довідкою теплопостачальної організації, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 1 713,49 грн. Основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Клопотання в.о. прокурора Октябрського району міста Полтави № 82-2472вих15 від 23.03.2015 р. (вх. № 4050 від 23.03.2015 р.) судом задовольняється як таке, що відповідає чинним процесуальним нормам.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 20 Договору визначено, що у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.99 р., а також стягуються 3 % річних та інфляційні витрати простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України."

Частиною 3 ст. 1 Закону України № 686-XIV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 605,23 грн. пені за період з 15.11.2014 р. по 15.01.2015 р. включно (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати отриманої теплової енергії за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3"). Судом при перевірці розрахунку пені враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 16.04.2013 р. у справі № 18/957/12.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4,96 грн. трьох процентів річних та 46,73 грн. інфляційних втрат за період з 15.11.2014р. по 15.01.2015р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриману теплову енергію за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 355,44 грн. основного боргу, 605,23 пені, 4,96 грн. три проценти річних та 46,73 грн. інфляційних нарахувань підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог провадження підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісхліб" (вул. О.Вишні, 5, м. Полтава, 36039), ідентифікаційний код юридичної особи 37959150, р/р 4203 в ЗАТ "ОТР Банк", МФО 300528 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а), р/р 260007148 в АК "Полтавабанк", МФО 331489, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030 - 1 355,44 грн. основного боргу, 605,23 пені, 4,96 грн. три проценти річних та 46,73 грн. інфляційних нарахувань;

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 713,49 грн. основного боргу провадження припинити в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Повне рішення складене 14.04.2015 р..

СУДДЯ О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.