Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

16 квітня 2015р. справа №927/359/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго»,

вул. Горького,40, м. Чернігів, 14000

До відповідача: Публічного акціонерного товариства виробничо-торгова фірма

«Сіверянка», вул. Шевченка,246-А, м. Чернігів 14020,

(вул. Малиновського,36, м. Чернігів)

про стягнення 117 854грн.81коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Скорик М.О. юрисконсульт довіреність №28/1938 від 15.04.2015р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 105952,40грн за активну електроенергію згідно договору №32 від 30.07.2003р., 5218,33грн. інфляційних нарахувань за вересень 2014р. - січень 2015р., 642,97грн. 3% річних за період з 19.09.2014р. по 05.02.2015р., 6041,11грн. пені за період з 19.09.2014р. по 05.02.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2015р. надав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 31.03.15р. надав пояснення від 31.03.2015р., в якому зазначив, що рахунок №518_09-2014 від 13.09.2014р. на суму 91383,25грн. було оплачено відповідачем частково 19.09.2014р. на суму 65381,16грн., а 19.01.2015р. на адресу Чернігівських міських електричних мереж від відповідача надійшов лист №1/6-47, в якому споживач просить оплату згідно платіжного доручення №933 від 19.09.2014р. у сумі 65381,16грн. зарахувати наступним чином: 8110,19грн. зарахувати в рахунок погашення заборгованості за попередній період по рахунку №518_02-2014 від 13.02.2014р., 57270,97грн. - в рахунок погашення заборгованості згідно рахунку №518_09-2014 від 13.09.2014р. Позивач пояснив, що в результаті того, що 8110,19грн., які призначалися на оплату електроенергії по рахунку №518_09-2014 від 13.09.2014р. було зараховано на погашення заборгованості відповідача за попередній період, сума заборгованості останнього по рахунку №518_09-2014 від 13.09.2014р. склала 34112,28грн. Окрім того, позивач зазначив, що рахунок №518_11-2014 від 13.11.2014р. на суму 186597,56грн. було оплачено відповідачем частково 02.12.2014р. на суму 145588грн., залишок боргу по даному рахунку - 41009,56грн.; рахунок №518_01-2015 від 15.01.2015р. на суму 129263,08грн. було оплачено відповідачем частково 22.01.2015р. на суму 98432,52грн., залишок боргу по даному рахунку 30830,56грн., всього заборгованість за активну електроенергію складає 105952,40грн.

Представник позивача в судовому засіданні 07.04.2015р. надав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, в т.ч. пояснення щодо порядку обліку кількості спожитої електроенергії ПАТ ВТФ «Сіверянка» за вересень та листопад 2014р. та січень 2015р. із зазначенням її в рахунках за активну електроенергію, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.04.2015р. надав клопотання про не здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні надав заяву про залучення документів до матеріалів справи, яка задоволена судом, документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні надав письмові пояснення від 16.04.2015р., в яких навів пояснення щодо визначення кількості спожитої відповідачем електроенергії за вересень 2014р. - 63754кВтг, листопад 2014р. - 147212кВтг, січень 2015р. - 128716кВтг. Також позивач зазначив, що в кінці кожного рахунку в таблиці «всього по тарифах» проводиться розбивка загального споживання по підприємству на споживання по виробництву та на споживання по житловим будинкам і застосовується відповідний тариф.

До початку судового засідання відповідачем через канцелярію суду подана заява №1/5-480 від 15.04.2014р. про долучення до матеріалів справи документів, яка задоволена судом, документи долучені до матеріалів справи.

Відповідач відзив на позов не надав. Повноваженого представника відповідач в судове засідання не направив. Ухвали про порушення провадження у справі від 06.03.2015р. та про відкладення розгляду справи від 24.03.2015р., від 31.03.2015р., від 07.04.2015р. направлені на адресу відповідача, вказану у позовній заяві (вул. Малиновського,36, м. Чернігів), отримані ним згідно поштових повідомлень №320, №587, №630, №778 відповідно. Ухвали про відкладення розгляду справи від 31.03.2015р., від 07.04.2015р. направлені на адресу державної реєстрації відповідача (Шевченка,246-А, м. Чернігів), отримані ним згідно поштових повідомлень 621, №760 відповідно.

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та інформації отриманої з офіційного сайту Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» (http://search.irc.gov.ua/edr.html) в реєстрі станом на 31.03.2015р. зареєстроване Публічне акціонерне товариство виробничо-торгова фірма «Сіверянка», ідентифікаційний код 00310143, місцезнаходження: вул. Шевченка,246-А, м. Чернігів, 14020.

Зважаючи на те, що відповідач мав можливість, але не скористався правом надати суду письмовий відзив на позов, зважаючи на дотримання розумного строку вирішення господарського спору, господарський суд доходить висновку, що нез'явлення відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті. Рішення приймається за наявними у справі матеріалами на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, з'ясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив:

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.96р. зі змінами та доповненнями, постачання електроенергії для забезпечення потреб споживачів здійснюється на підставі договору на постачання електроенергії, що укладається між споживачем та електропостачальною організацією.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішеннями господарського суду Чернігівської області від 20 серпня 2013р. у справі №927/979/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2013 р., від 01.07.2014р. у справі №927/897/14, від 28.10.2014р. у справі №927/1554/14 встановлено, що 30.07.2003 року між відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго», правонаступником якого є позивач, та закритим акціонерним товариством виробничо-торговою фірмою «Сіверянка», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір № 32 про постачання електричної енергії (далі - договір).

Відповідно до умов зазначеного договору постачальник (позивач у справі) постачає електричну енергію споживачу (відповідачу у справі), а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно п. 9.5. договору, він набуває чинності з 30.07.2003р., діє до 31.12.2003р. і вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії договору № 32 про постачання електричної енергії від 30.07.2003р.

Вказаними вище рішеннями встановлено, що під час дії договору № 32 про постачання електричної енергії від 30.07.2003р. сторони підписали ряд додаткових угод та додатків до договору. Так, 08.12.2003р. сторони підписали додаткову угоду №2-126 до договору про постачання електричної енергії №32 від 30.07.2003р, в якій виклали п.2.2.4 та п. 7.3 договору в новій редакції: п.2.2.4. щомісячно 13 числа знімати та не пізніше наступного дня представляти до електропостачальної організації складений за установленою формою і підписаний відповідальною особою «Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії» згідно переліку п.7.2 цього договору (додаток №3 «Характеристика точок обліку електричної енергії на власні потреби споживача та на потреби субспоживачів») та отримувати рахунки на оплату спожитої електроенергії і інших платежів за розрахунковий період. Неотримання споживачем рахунку не звільняє його від сплати пені; п.7.3. розрахунковий період встановлюється з 14 числа попереднього (розрахункового) місяця по 13 число розрахункового місяця включно. Згідно п.1.2. цієї угоди, додаткова угода вводиться в дію з дати підписання.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами також підписана та скріплена їх печатками: додаткова угода №15 від 17.09.2014р., додаткова угода №16 від 09.10.2014р., додаткова угода №17 від 27.02.2015р.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За приписами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно Додатку № 4 «Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії» в редакції від 07.07.2011р. та від 09.10.2014р. фактичні обсяги електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду фіксуються відповідачем за показами розрахункових засобів обліку 13 числа кожного місяця та заносяться в «Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії», який не пізніше наступного дня за підписом уповноваженої (відповідальної) посадової особи та печатки споживача надається позивачу, після чого відповідач отримує від позивача рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За умовами п.2.1.4 договору №32 від 30.07.2003р. постачальник зобов'язався щомісячно надавати споживачу рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період.

На виконання умов договору №32 від 30.07.2003р. позивач здійснював відпуск споживачу електроенергії, у зв'язку з чим відповідачу, відповідно до п. 2.2.4. договору, були виставлені рахунки на оплату за активну електроенергію на суму 407243,89грн., а саме: №518_09-2014 від 13.09.2014р. на суму 91383,25грн. (отриманий споживачем 15.09.2014р.), №518_11-2014 від 13.11.2014р. на суму 186597,56грн. (отриманий споживачем 24.11.2014р.), №518_01-2015 від 15.01.2015р. на суму 129263,08грн. (отриманий споживачем 15.01.2015р.).

Помісячний обсяг спожитої відповідачем активної електричної енергії за спірний період підтверджується письмовими поясненнями позивача, Звітом про використану електроенергію за вересень 2014р. по ПАТ ВТФ «Сіверянка», Звітом про використану електроенергію на 13.11.2014р. по ПАТ ВТФ «Сіверянка», Звітом про використану електроенергію на 13.01.2015р. по ПАТ ВТФ «Сіверянка», відомостями контрольного зйому показань лічильників у побутових споживачів, графіками перевірки та зняття показань розрахункових приладів обліку станом на 13.11.2013р. станом на 13.01.2013р., копії яких додані позивачем до матеріалів справи.

Позивачем правомірно визначена сума до сплати в рахунках №518_09-2014 від 13.09.2014р., №518_11-2014 від 13.11.2014р. та №518_01-2015 від 15.01.2015р. за електроенергію відповідно до встановлених тарифів, затверджених Постановами НКРЕ №1033 від 24.07.2014 р., №1149 від 27.08.2014 р., відповідно до встановлених тарифів, затверджених Постановами НКРЕКП №24 від 24.09.2014р., №380 від 25.11.2014р., №919 від 24.12.14р.

Відповідно до п.2.2.3 договору споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати за спожиту електроенергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з діючими у цей період тарифами по класах напруги, умовами цього договору та діючого законодавства.

У п.2.2.5. договору сторони встановили, що споживач зобов'язується оплату фактично спожитої електричної енергії за розрахунковий період проводити грошовими коштами, за діючими тарифами, остаточний розрахунок - не пізніше перших 3 операційних днів після закінчення розрахункового періоду, визначеного п.7.3. цього договору.

З огляду на визначені сторонами у п.2.2.5 договору та у п.7.3 договору (в редакцій викладеній у п.1 додаткової угоди №2-126 від 08.12.2003р. до договору №32 від 30.07.2003р. про постачання електричної енергії) строки оплати спожитої електричної енергії суд доходить висновку, що відповідач був зобов'язаний провести оплату за спожиту активну електроенергію по рахунку №518_09-2014 від 13.09.2014р. на суму 91383,25грн. у строк - 18.09.2014р., №518_11-2014 від 13.11.2014р. на суму 186597,56грн. у строк - 27.11.2014р., №518_01-2015 від 15.01.2015р. на суму 129263,08грн. у строк - 20.01.2015р.

Як свідчать подані позивачем письмові пояснення від 31.03.2015р. щодо проведених між сторонами розрахунків, виписки банку та заява відповідача від 19.01.2015р. за №1/6-47 про зарахування платежу від 19.09.2014р. в розмірі 65381,16грн. як оплату за активну електроенергію за лютий 2014р. і вересень 2014р., публічне акціонерне товариство виробничо-торгова фірма «Сіверянка» в обумовлені строки за активну електроенергію розрахувалося частково на загальну суму 301291,49грн. Так, рахунок №518_09-2014 від 13.09.2014р. на суму 91383,25грн. було оплачено відповідачем частково 19.09.2014р. на суму 65381,16грн. платіжним дорученням №933 від 19.09.2014р. (8110,19грн. зараховано 20.01.15р. в рахунок погашення заборгованості за попередній період по рахунку №518_02-2014 від 13.02.2014р., 57270,97грн. - в рахунок погашення заборгованості згідно рахунку №518_09-2014 від 13.09.2014р.), сума заборгованості по рахунку №518_09-2014 від 13.09.2014р. з 20.01.2015р. склала 34112,28грн.; рахунок №518_11-2014 від 13.11.2014р. на суму 186597,56грн. було оплачено відповідачем частково 02.12.2014р. на суму 145588грн. платіжним дорученням №781 від 02.12.2014р., залишок боргу по даному рахунку - 41009,56грн.; рахунок №518_01-2015 від 15.01.2015р. на суму 129263,08грн. було оплачено відповідачем частково 22.01.2015р. на суму 98432,52грн. платіжним дорученням №1105 від 22.01.2015р., залишок боргу по даному рахунку - 30830,56грн., всього заборгованість за активну електроенергію складає 105952,40грн.

У відповідності до приписів ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України відповідачем на час розгляду справи в суді не подано доказів повної оплати спожитої активної електроенергії.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За таких обставин, на день розгляду справи борг в сумі 105952,40грн. за активну електроенергію підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем, а тому відповідно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 6041,11грн. пені за період з 19.09.2014р. по 05.02.2015р.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

У п.4.2 підпункт 4.2.1 договору сторони встановили відповідальність споживача за неоплату платіжних документів у терміни, передбачені п.2.2.5, п.2.2.6 договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожну прострочену добу по дату проведення оплати.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 5881,46грн., оскільки позивачем при здіснення розрахунку не вірно зазначено ставку НБУ - 19,5% за період з 01.02.2015р. по 05.02.2015р., в якій ще діяла ставка НБУ - 14%. Згідно Постанови Правління НБУ №81 від 04.02.2015р. облікова ставка в розмірі 19,5% встановлюється тільки з 06.02.2015р. та не має зворотної дії у часі. В решті стягнення суми пені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з їх безпідставністю.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 642,97грн. 3% річних за період з 19.09.2014р. по 05.02.2015р.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо оплати за спожиту активну електричну енергію, тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 642,97грн.

Згідно наведеного розрахунку позивач просить стягнути з відповідача 5218,33грн. інфляційних нарахувань, в тому числі за період з 19.09.2014р. по 31.12.2014р. у сумі 2221,32грн., за період з 28.11.2014р. по 31.12.2014р. у сумі 1725,71грн., за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. у сумі 1271,30грн. (2221,32грн.+1725,71грн.+1271,30грн.).

Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, суд встановив, що до заявленої до стягнення з відповідача загальної суми інфляції 5218,33грн. позивачем не враховані нарахування інфляції за січень 2015 року на суму боргу 26002,09грн. у розмірі 494,04грн. та на суму заборгованості 34112,28грн. у розмірі 409,35грн., а всього на суму 903,39грн., а тому відсутні підстави для дослідження правомірності наведеного позивачем розрахунку інфляції на суму 903,39грн., яка не є предметом спору та стягнення.

Господарський суд Чернігівської області, здійснив перевірку розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених до стягнення позивачем та дійшов висновку, що позивачем при розрахунку інфляційних нарахувань не було враховано, що відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), а також рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р.

Також в п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. № 52/30).

Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та враховуючи вище наведене обґрунтування, суд доходить висновку про безпідставне нарахування позивачем інфляції у сумі 323,17грн. за 12 днів вересня 2014р. за період з 19.09.2014р. по 30.09.2014р. виходячи із суми заборгованості 26002,09грн.; інфляції у сумі 354,54грн. за 3 дні листопада 2014р. за період з 28.11.2014р. по 30.11.2014р. виходячи із суми заборгованості 186597,56грн., інфляції у сумі 180,58грн. за 1 день - 01.12.2014р. виходячи із суми заборгованості 186597,56грн. Оскільки рахунок №518_11-2014 від 13.11.2014р. на суму 186597,56грн. було оплачено відповідачем частково на суму 145588,00грн. - 02.12.2014р, тобто до 15 числа місяця, а тому підлягає нарахуванню інфляція за грудень 2014 року виходячи із суми боргу 41009,56грн. та становить 1230,29грн.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню в сумі 4399,74грн. за період з 01.10.2014р. по 31.01.2015р., а саме: інфляційні у сумі 1898,15грн. за період з 01.10.2014р. по 31.12.2014р., нараховані на суму заборгованості 26002,09грн.; інфляційні у 1230,29грн. за період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р., нараховані на сум заборгованості 41009,56грн.; інфляційні у сумі 1271,30грн. за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р., нараховані на суму заборгованості 41009,56грн. В решті стягнення інфляційних нарахувань позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з безпідставністю нарахування.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умов договору, взяті на себе зобов'язання своєчасно не виконав, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 105952,40грн., в частині стягнення пені в сумі 5881,46грн., в частині стягнення 3% річних в сумі 642,97грн., в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 4399,74грн. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2337,54грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 546, 547, 549, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 217, 230, 275 Господарського кодексу України, ст. ст. 33, 34, 35, 49, 75, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства виробничо-торгової фірми «Сіверянка» (вул. Шевченка,246-А, м. Чернігів, поточний рахунок №7 у АК «Полікомбанк» м. Чернігів, МФО 353100, ідентифікаційний код 00310143) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Горького,40, м. Чернігів, поточний рахунок із спеціальним режимом використання №2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, ідентифікаційний код 22815333) 105952грн грн. 40коп. боргу за активну електроенергію.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства виробничо-торгової фірми «Сіверянка» (вул. Шевченка,246-А, м. Чернігів, поточний рахунок №7 у АК «Полікомбанк» м. Чернігів, МФО 353100, ідентифікаційний код 00310143) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Горького,40, м. Чернігів, поточний рахунок №8001 в Чернігівському районному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586, ідентифікаційний код 22815333) 4399грн.74коп. інфляційних нарахувань, 642грн.97коп. 3% річних, 5881грн.46коп. пені, 2337грн.54коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 20.04.2015р.

Суддя Н.Ю. Книш

.