КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/20519/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників

сторін: від позивача - Худенко Н.Г.

від відповідача - не з'явився

розглянувши Приватного підприємства "Наша аптека"

апеляційну скаргу

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 04.12.2014 р.

у справі № 910/20519/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Марко Фарм ЛТД"

до Приватного підприємства "Наша аптека"

про стягнення 12 857,59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.12.2014 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного підприємства "Наша Аптека" (02140, м. Київ, проспект Бажана, буд. 36, приміщення 84, ідентифікаційний код 25390449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД" (01034, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 10, ідентифікаційний код 20029129) заборгованість у розмірі 11799 (одинадцять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 67 коп., інфляційні втрати в розмірі 524 (п'ятсот двадцять чотири) грн. 37 коп., 73 (сімдесят три) грн. 35 коп. 3% річних, 460 (чотириста шістдесят) грн. 20 коп. пені, 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "Наша аптека" на рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2014 р. у справі № 910/20519/14 прийнято до провадження у складі головуючого судді: Куксова В.В. (доповідач), суддів: Авдеєва П.В., Ільєнок Т.В., та призначено до розгляду.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/286/18 від 12.03.2015р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Куксова В.В. у відпустці відповідно до підпункту 3.1.13 пункту 3.1. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/20519/14.

Відповідно до довідки про повторний автоматичний розподіл справ між суддями від 12.03.2015р. справу призначено колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач): Баранець О.М. судді: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Наша аптека". Розгляд справи призначено на 07.04.2015р.

В судове засідання 07.04.2015 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 20.03.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марко Фарм ЛТД" та Приватним підприємством "Наша Аптека" був укладений договір на поставку товару №60/1 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник передає у власність Покупцю продукцію в асортименті, кількості та в терміни, визначені в заявці Покупця, а Покупець приймає у власність зазначений у накладних Товар і сплачує його вартість на умовах договору. Асортимент, кількість, терміни поставки визначаються в заявці Покупця, яка складається на підставі прас-листів Постачальника. Прайс-листи мають бути представлені Постачальником за бажанням Покупця в електронному вигляді або по факсу.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна на товар, кількість і загальна вартість товарів, що продаються в період дії даного договору, визначаються накладними, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1 Договору Покупець здійснює оплату товару шляхом прямих банківських переказів на розрахунковий рахунок Позивача згідно з сумами, вказаними в накладних або рахунках-фактурах у випадку попередньої оплати.

Умовами договору передбачено, що Постачальник може надавати Покупцеві відстрочку по оплаті Товару на протязі 15 календарних днів від дати отримання товару (підписання накладної Покупцем).

Додатковою угодою №3 від 01.03.2010р. сторони домовились, що Постачальник надає покупцю відстрочку в оплаті товару терміном на 21 календарний день від дати отримання товару.

Матеріалами справи підтверджено, що свої обов'язки за договором Позивач виконав належним чином, а саме своєчасно та в повному обсязі здійснив поставку попередньо замовленого товару, проте Відповідач, як покупець, свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару виконував неналежним чином, у зв'язку із чим допустив прострочення оплати вартості поставленого та прийнятого товару.

Так, Відповідачем було отримано Товар за наведеними нижче накладними:

- за накладною №3810 від 13.03.2014 року на суму 2485,26 грн. (частково оплачено борг в сумі 266,98 грн.); за вказаною накладною борг становить 2218,28 грн.;

- за накладною №4696 від 26.03.2014 року на суму 2 460,67 грн.;

- за накладною №4697 від 26.03.2014 року на суму 2 298,41 грн.;

- за накладною №5097 від 02.04.2014 року на суму 980,45 грн.;

- за накладною №5098 від 02.04.2014 року на суму 1 356,77 грн.;

- за накладною №6224 від 16.04.2014 року на суму 1 757,64 грн.;

- за накладною №6234 від 16.04.2014 року на суму 727,45 грн.

Факт приймання Відповідачем товару підтверджується наявністю підпису та печатки на накладних, згідно яких приймався поставлений товар. Будь-яких зауважень або рекламацій щодо кількості та якості поставленого товару, як це передбачено умовами Договору від Відповідача не надходило.

Отже, згідно умов Договору №60/1, Відповідачу надавалась відстрочка платежу в 21 календарний день з дати отримання товару, але Відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару.

Так, станом на момент подання позовної заяви Відповідачем була здійснена лише часткова оплата за поставлений в сумі 266,98 грн., відповідно до зазначених вище накладних, у зв'язку з чим у Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем в сумі 11 799,67 грн.

Таким чином сума несплаченого товару станом на час розгляду справи становила 11 799,67 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2014р. на суму 11 799,67 грн. підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 11799,67 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

За таких обставин, позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню у сумі 11 799,67 грн.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також правомірно нарахував відповідачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційних втрат та 3% річних перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 524,37 грн. та 3% річних в сумі 73,35 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення пені в сумі 460,20 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4.4 Договору сторони встановили, що в разі несвоєчасної оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% несплаченої суми за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України - на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд першої інстанції, перевіривши арифметичних розрахунок в цій частині позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача, дійшов вірного висновку про задоволення стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару повністю у розмірі 460,20 грн.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів цілком підтримує висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 04.12.2014 року у справі №910/20519/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/20519/14 повернути до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 07.04.2015 року.