ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.04.15р. Справа № 904/1605/15
За позовом публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

до комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 99499 грн. 49 коп.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: Дрига О.В., представник, дов. № 66-77/ЮР/Д від 22.12.14р.

від відповідача: Пальковська О.О., представник, дов. № 01-09/2258 від 19.06.14р.

Котлобай В.В., представник, дов. №01-09/2828 від 26.08.2014 р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" про стягнення 99499 грн. 49 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на транспортування госпобутових стоків №07-05/14-244/14 від 01.07.2014 року, щодо оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2015 року порушено провадження у справі, а розгляд справ призначено на 19.03.2015р.

19.03.2015р. представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 7142,07 грн., зменшити штрафні санкції на 90% та розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості строком на один рік з оплатою рівними частинами. (а.с.45-47)

В судовому засіданні в присутності представників сторін оголошено перерву до 15.04.2015р.

15.04.2015р. представник позивача в судовому подав супровідним листом документи для долучення їх до матеріалів справи та надав суду додаткові пояснення по справі, якими заперечив проти зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, відмови у стягненні пені та надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні подав додаткові пояснення по спарві, якими просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, зменшити штрафні санкції на 90% та розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості строком на один рік з оплатою рівними частинами.

15.04.2015р. в порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС" (виконавець-позивач) та комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" (замовник - відповідач) укладено договір на транспортування госпобутових стоків №07-05/14-244/14 від 01.07.2014 року, предметом якого є надання послуг виконавцем для замовника по транспортуванню госпобутових стоків по мережам виконавця. (а.с.11-14)

Договір діє з 01.07.2014 року і до 01.07.2015р. (п.7.1. договору)

Відповідно до п.2.1. договору, виконавець надає послуги замовнику по транспортуванню госпобутових стоків з насосної станції (насосна станція фекальна инв. №100468) по вул. ім. В.В. Щербицького, 13а, згідно фактичного обсягу стічної води визначеному по приладу "Ергомера - 125", що знаходиться на балансі та обслуговується виконавцем (лічильник рідини "Ергомера" инв. 100721).

Облік обсягу госпобутових стоків здійснюється госпрозрахунковим приладом "Ергомера - 125", що знаходиться на балансі та обслуговується виконавцем (лічильник рідини "Ергомера" инв. 100721), який встановлено за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. ім. В.В. Щербицького, 1. (п.2.3. договору)

Відповідно до п.2.5. договору, обсяги наданих послуг оформляються щомісячно, до 20 числа поточного (розрахункового) місяця, актом прийому-передачі виконаних послуг, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що оплата за надані послуги з транспортування госпобутових стоків по мережам виконавця здійснюється щомісячно до 30 числа поточного (розрахункового) місяця, на підставі рахунку виконавця шляхом перерахування грошових коштів на його поточний розрахунковий рахунок.

Згідно розрахунку вартості послуг (додаток №1), що є невід'ємною частиною договору, розмір плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить: Вартість послуг по транспортуванню стоків: 5,17 грн./м3 без ПДВ; 1,03 грн. ПДВ; 6,20 грн./м3 разом з ПДВ. (п.3.2. договору)

Відповідно до п.п. 5.1.2, 5.1.3 договору, замовник зобов'язаний щомісячно, не пізніше 05 числа місяця наступного за розрахунковим, одержувати від виконавця рахунок на оплату послуг з транспортування госпобутових стоків. Не отриманий рахунок на оплату, з вини замовника, не звільняє його від оплати послуг з транспортування госпобутових стоків своєчасно, відповідно до п. 3.1. цього договору.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач в період з серпня 2014 року по січень 2015 року надав відповідачу послуги з транспортування госпобутових стоків на загальну суму 85547 грн. 60 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами за серпень 2014 року по січень 2015 року, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача, а також виставленими позивачем рахунками на оплату наданих послуг. (а.с.15-26)

В порушення своїх зобов'язань за договором, відповідач за надані позивачем послуги не розрахувався, у зв'язку чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 85547,60 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №192 від 20.01.2015 року, якою просив погасити існуючу заборгованість.(а.с.27)

Станом на час звернення позивача до господарського суду, відповідач на претензію не відреагував, заборгованість за договором на транспортування госпобутових стоків №07-05/14-244/14 від 01.07.2014 року не сплатив.

На підставі п.6.4. договору, яким передбачено, що в разі порушення терміну оплати передбаченого п. 3.1. договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 7142 грн. 07 коп.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 726грн. 86 коп. та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 6082 грн. 96 коп.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов'язаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Вищевказаний договір за своїм змістом є договором про надання послуг.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання згідно умов договору на транспортування госпобутових стоків №07-05/14-244/14 від 01.07.2014 року, виконав належним чином, про що свідчать акти з серпня 2014 року по січень 2015 року, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача. (а.с.16,18,20,22,24,26)

Доказів оплати наданих позивачем послуг, матеріали справи не містять.

Зобов'язання відповідача щодо оплати за надані послуги передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Відповідачем оплату наданих позивачем послуг не здійснено, тобто порушено умови договору, який підписаний між сторонами.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України )

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором, спір між сторонами виник з його вини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договором на транспортування госпобутових стоків №07-05/14-244/14 від 01.07.2014 року, обґрунтовані належними доказами, підтверджується матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 85547 грн. 60 коп.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 726,86 грн. та інфляційного збільшення боргу в розмірі 6082 грн. 96 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 6082 грн. 96 коп. - є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з того, що факт надання позивачем послуг є доведеним матеріалами справи, а оплата вказаних послуг відповідачем проведена не була, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 726 грн. 86 коп. - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені у розмірі 7142 грн. 07 коп., суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

На підставі п.6.4. договору, яким передбачено, що в разі порушення терміну оплати передбаченого п. 3.1. договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 7142 грн. 07 коп.

З огляду на зазначені обставини справи та приписи законодавства, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 7142 грн. 07 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, з приводу того, що стягнення нарахованої позивачем пені є незаконним, оскільки експлуатація відповідачем мереж водовідведення по яким транспортуються госпобутові стоки обумовлена не власними потребами, а потребами споживачів, суд не приймає до уваги, оскільки договір укладений між сторонами є обов'язків до виконання, неналежне виконання зобов'язань за договором встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, відповідачем факт неналежного виконання договору не спростовано. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

На підставі наведеного, заява відповідача щодо відмови в стягненні пені задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідача про зменшення на 90% нарахованих позивачем індексу інфляції та 3% річних, суд зазначає наступне:

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що 3% річних та інфляційне збільшення боргу не є штрафними санкціями, у суду відсутня підстава для їх зменшення за клопотанням відповідача.

Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення суду на один рік рівними частинами.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Клопотання відповідача щодо розстрочки виконання рішення мотивоване тяжким матеріальним становищем, відповідач зазначає, що негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості у повному обсязі, може призвести до призупинення виробничої діяльності, затримці у виплаті заробітних плат та нанесенню збитків державі.

Згідно п. 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012р., розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

Дослідивши заяву про розстрочку виконання рішення, суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

При вирішенні питання щодо надання відповідачу розстрочки виконання рішення, суд приймає до уваги той факт, що відповідач позбавлений можливості припинити надання послуг з водопостачання населенню, яке має заборгованість за спожиті послуги і зокрема споживачам приватного сектору Баглійського району, де здійснюється транспортування стоків - для уникнення екологічної катастрофи, відповідач не відмовляється від транспортування госпобутових стоків та вживає всіх заходів щодо стягнення з боржників заборгованості за послуги в примусовому порядку, в підтвердження чого відповідачем надано до матеріалів справи копії претензій щодо сплати заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення та копії реєстрів про направлення заяв про видачу судового наказу.

Крім того, суд враховує той факт, що боржник наявність основної заборгованості визнає в повному обсязі, причини виникнення заборгованості відповідача перед позивачем, із яких вбачається, що у відповідача відсутня на теперішній час реальна можливість для повного виконання судового рішення і які визнаються судом поважними, в зв'язку з чим суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання прийнятого у даній справі рішення строком на 6 місяців, зі сплатою рівними частинами.

За змістом пункту 7.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" якщо про відстрочку виконання зазначено в рішенні суду, прийнятому по суті спору, то наказ видається судом на загальних підставах, після набрання таким рішенням законної сили (незалежно від того, коли настає строк сплати за цим наказом), із зазначенням у ньому про відстрочку чи розстрочку виконання.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" (Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, б. 16 , ) на користь публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС" (51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Імені В.В. Щербицького, 1, ) суму основного боргу у розмірі 85547 грн. 60 коп., пеню у розмірі 7142грн. 07 коп., 3% річних у розмірі 726 грн. 86 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 6082 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 1990 грн. 00 коп.

Заяву відповідача щодо розстрочки виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2015р. у справі №904/1605/15 - задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2015р. у справі №904/1605/15, шляхом сплати цієї суми за наступним графіком:

- квітень 2015 року - 16914 грн. 92 коп.

- травень 2015 року - 16914 грн. 92 коп.

- червень 2015 року - 16914 грн. 92 коп.

- липень 2015 року - 16914 грн. 92 коп.

- серпень 2015 року -16914 грн. 92 коп.

- вересень 2015 року - 16914 грн. 92 коп.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.04.2015р.

Суддя Л.П. Кармазіна