КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. Справа№ 910/27199/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Кобець Р. Ю. - представник за довіреністю № ГН-14-Ю від 02.01.2015

від відповідача: Медвідь О. І. - представник за довіреністю № 14/1041 від 25.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015

у справі № 910/27199/14 (суддя Якименко М. М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

про стягнення 5 138,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 5 138,01 грн., яке позивачем як страховою організацією було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «ВАЗ 2170 30», державний номерний знак ВХ 5177 ВК, що належить гр. Жабчик Альоні Михайлівні, пошкодженого внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. Липко Ірини Борисівни - водія автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак ВХ 1770 АЕ, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8975446 від 26.03.2013.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2015, повний текст якого підписаний 05.02.2015, у справі № 910/27199/14 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується факт наявності боргу відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при вирішення спору по суті не враховано, що відповідно до приписів чинного законодавства, а саме положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; що відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування; що згідно наданого позивачем Звіту про оцінку ТЗ № 13/12/969/595996 від 26.12.2013 сума оціненого матеріального збитку з урахуванням зносу складає 18 648,78 грн.; що вказану суму відповідачем позивачу сплачено, а відтак, відповідач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8975446 від 26.03.2013.

Ухвалою від 25.03.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

20.06.2013 позивач як страховик та Жабчик Альона Михайлівна як страхувальник уклали Договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 (далі Договір) (а.с. 18-23), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувавача), що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 2170 30», державний номерний знак ВХ 5177 ВК (далі Автомобіль).

Згідно з п. 4 Договору, Договір набуває чинності з моменту внесення страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок позивача і діє до 24:00 19.06.2014 (включно).

15.08.2013 о 18 годині 05 хвилин в місті Волочиськ по вул. Незалежності, 13 сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням Жабчик С. Ю. та автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак ВХ 1770 АЕ (далі Автомобіль 1), під керуванням Липко Ірини Борисівни.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Пунктом 5.2 Договору сторони домовились, що підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, рекомендованої страховиком.

Матеріли справи містять копію виставленого ТОВ «Гранд Мортор» рахунку № СГМ-К-В5592 від 30.10.2013 на оплату ремонту Автомобіля на загальну суму 24 832,02 грн. (а.с. 27-28).

08.11.2013 позивачем складено Звіт № 595996 (а.с. 33-36), згідно з яким сума страхового відшкодування становить 26 786,79 грн., зі змісту якого слідує, що розмір збитків визначений позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку № СГМ-К-В5592 від 30.10.2013 на суму 24 832,02 грн. ТОВ «Гранд Мотор», але сума відшкодування зменшена позивачем до 23 786,79 грн., що представник позивача у судовому засіданні пояснив висновком працівника, який складав вказаний звіт.

Складеним позивачем Страховим актом № 5215-02 від 06.12.2013 (а.с. 38), з урахуванням того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і ця особа - не водій Автомобіля, становить 0,0 % від страхової суми (91 260 грн.), тобто 0,00 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 23 786,79 грн.

За замовленням позивача, Фізичною особою-підприємцем Прохоровим Костянтином Миколайовичем (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15116/13 від 27.08.2013) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаного ДТП, та 26.12.2013 складено відповідний Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 13/12/969/595996 (далі Звіт) (а.с. 29-31), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 18 648,78 грн.

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» (в редакції на дату укладення Договору), страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Зі змісту Договору слідує, що Вигодонабувачем за Договором є ПАТ «Ідея Банк».

Листом № 16.1-06/92910 від 13.11.2013 ПАТ «Ідея Банк» повідомив позивача про те, що він надає згоду на зарахування страхового відшкодування на розрахунковий рахунок ТОВ «Гранд Мотор» згідно рахунку № СГМ-К-В5592 від 30.10.2013 за ремонт Автомобіля, належного Жабчик А. М. за кредитним договором № 910.23056 від 20.06.2013.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В заяві на виплату страхового відшкодування від 19.08.2013, що її подано позивачу Жабчик А. М. (а.с. 24-26), остання не зазначила, куди саме вона просить перерахувати страхове відшкодування, проте з огляду на лист № 16.1-06/92910 від 13.11.2013 ПАТ «Ідея Банк» (вигодонабувача), позивач у Страховому акті № 5215-02 від 06.12.2013 зазначив про виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Гранд Мотор».

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 14819 від 06.12.2013 (а.с. 40), страхове відшкодування в сумі 23 786,79 грн. перераховано позивачем ТОВ «Гранд Мотор».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, посилання представника відповідача в судовому засіданні на відсутність доказів проведення ремонту Автомобіля ТОВ «Гранд Мотор» до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки відповідачем не наведено норми закону, згідно з якою страховик відшкодовує особі, які застрахувала в нього своє пошкоджене майно, лише за наявності доказів того, що на дату звернення страхувальника за відшкодуванням збитків вказане майно вже відремонтовано.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано Липко Ірину Борисівну, що підтверджується постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.09.2013 у справі № 671/1913-п (а.с. 17).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявних в матеріалах справи Витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 50) та копії Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8975446 від 26.03.2013 слідує, що станом на 15.08.2013 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно Полісу №АВ/8975446.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що Липко Ірина Борисівна неправомірно володіла Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, її володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме відповідач як страховик цивільно-правова відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і Липко І. Б. (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, проте вважає передчасним висновок про наявність правових підстав для задоволення майнових вимог позивача з огляду на таке.

З метою отримання спірного страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою на суму 23 786,79 грн. (а.с. 41-42), в якій просив відшкодувати позивачу понесені збитки в сумі 23 786,79 грн. шляхом перерахування їх за вказаними позивачем реквізитами.

На вказану вимогу відповідач відповів листом № 5729 від 02.06.2014 (а.с. 43), в якому зазначив про те, що страхова виплата по спірній страховій події в сумі 18 648,78 грн. (тобто в сумі, яка визначена Звітом - примітка суду) буде здійснена на рахунок позивача.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач в рахунок виплати спірного страхового відшкодування перерахував 18 648,78 грн., тобто відшуковував збитки, завдані спірною ДТП Автомобілю, в розмірі, визначеному Звітом, що відповідачем не заперечується.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача решту виплаченого позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування в сумі 5 138,01 грн., яка становить різницю між вартістю відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням зносу, яка визначена Звітом (18 648,78 грн.), та сумою, яка фактично виплачена позивачем за наслідками спірної ДТП (23 786,79 грн.) та визначена ним у Страховому акті № 5215-02 від 06.12.2013 виходячи з вищезгаданого рахунку ТОВ «Гранд Мотор».

Щодо розміру страхового відшкодування, право на стягнення з відповідача якого має позивач, слід зазначити таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, відповідно до приписів Закону, відповідач має зобов'язання відшкодувати оцінену шкоду - витрати, пов'язані з ремонтом транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тобто визначені Звітом 18 648,78 грн.

Вимагаючи зобов'язати відповідача відшкодувати свої витрати на оплату застрахованій особі ремонту Автомобіля, які перебільшують вказану суму, позивач намагається зобов'язати відповідача здійснити дії, які він не зобов'язаний робити згідно з вимогами закону, оскільки виплата позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування в сумі більшій, ніж встановлено ст. 29 Закону, не тягне за собою автоматичний обов'язок відповідача сплатити позивачеві вказану суму.

Колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що договірні відносини між позивачем та його страхувальником, за якими позивач зобов'язався відшкодовувати страхувальнику вартість відновлювального ремонту застрахованого майна виходячи з розміру збитків, визначених СТО, є обов'язковими лише для осіб, які прийняли на себе такі зобов'язання, підписавши Договір, та не можуть бути підставою для виникнення у відповідача відповідного обов'язку.

За таких обставин, законними є вимоги до відповідача оплатити вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням його фізичного зносу, яку визначено вищезгаданим Звітом.

Крім того, за правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту Договору слідує, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і ця особа - не водій Автомобіля, становить 0,0 % від страхової суми (91 260 грн.), тобто 0,00 грн.

Зі змісту Полісу № АВ/8975446 слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., а франшиза - 0 грн.

За таких обставин, відповідач як страховик цивільно-правова відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і Липко І. Б. (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки в сумі 18 648,78 грн. (вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу за мінусом франшиз за Договором та Полісом № АВ/8975446), які відповідачем позивачу перераховані.

При цьому, з матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що страхове відшкодування в сумі 18 648,78 грн. відповідач сплатив позивачу до дати звернення останнього до суду з цим позовом.

За обставин, що склалися, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 5 138,01 грн. визнаються необґрунтованими та такими, у задоволенні яких слід відмовити повністю.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № 910/27199/14 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється повністю.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати сторін по справі, а саме витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № 910/27199/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № 910/27199/14 скасувати і прийняти нове рішення.

3. В позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680 (м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, ідентифікаційний код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/27199/14.

Повний текст постанови складено: 17.04.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій