ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р.Справа № 916/322/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів: Шевченка В.В., Головея В.М.,

при секретарі судового засідання Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кірічек С.В., за довіреністю №1 від 20.01.2015 року;

від відповідача: Бондарюк Є.М., за довіреністю №04/308 від 06.03.2014 року

від третьої особи: не з'явився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення

на ухвалу господарського суду Одеської області від 18 березня 2015 року

по справі № 916/322/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба Безпеки Бізнесу"

до Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення 99 000 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба Безпеки Бізнесу" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення 99000 грн. за договорами №10/0, №11/0, №12/0 від 12.02.2014 року.

В процесі розгляду справи Селекційно-генетичний інститут - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення надав докази передачі платіжних доручень на оплату вартості наданих послуг в повному обсязі до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, тобто виконав свої зобов'язання щодо оплати товару в повному обсязі, та зазначав що затримка у оплаті за договорами виникла з вини Казначейства.

18.03.2015 року позивач звернувся до суду з повідомленням про повну оплату відповідачем суми заборгованості у розмірі 99 000 грн., в підтвердження чого надав довідку з рахунку, однак у зв'язку з тим, що оплата була проведена після звернення до суду, просив стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18 березня 2015 року у справі №916/322/15-г (суддя Оборотова О.Ю.) провадження у справі припинено, стягнуто з відповідача на користь позивача 1980 грн. судового збору.

Селекційно-генетичний інститут - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення з ухвалою суду першої інстанції частково не погодилось, в апеляційній скарзі просить її скасувати в частині стягнення з відповідача судового збору та покласти судові витрати на позивача, з посиланням при цьому на те, що вказана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та не відповідає матеріалам справи.

Так, скаржник зазначав, що затримка у оплаті наданих послуг виникла не з вини відповідача, а з вини Казначейства, хоча на рахунку Інституту на момент ініціювання платежів знаходились грошові кошти, достатні для виконання ним своїх зобов'язань.

Крім того, скаржник вважає, що судом помилково залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, однак розрахунковий рахунок Інституту відкритий в Управлінні Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке не виконало відповідні розпорядження Інституту щодо перерахування коштів.

Апелянт не погоджується із стягненням судових витрат з нього, оскільки вважає, що неправильних дій з його сторони не було, а навпаки прийнято всіх заходів для своєчасного виконання зобов'язань за спірними договорами.

В будь-якому випадку заборгованість була б погашена 27.02.2015 року, незалежно від наявності судового спору.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Як вище встановлено апеляційним господарським судом, 27.01.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба Безпеки Бізнесу" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення 99000 грн.

12.02.2014 року між сторонами укладено договори №10/0, 11/0, 12/0, відповідно до яких ТОВ «Служба безпеки бізнесу» (виконавець) зобов'язалось надати Селекційно-генетичному інституту - Національному центру насіннєзнавства та сортовивчення - «замовнику» послуги з фізичної охорони об'єктів замовника, а замовник в свою чергу зобов'язався щомісячно сплачувати виконавцю встановлену плату.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав про утворення за відповідачем заборгованості з оплати послуг у розмірі 99000 грн., з яких 33000 грн. за кожним договором.

З матеріалів справи вбачається, що в період розгляду справи в суді першої інстанції, 27.02.2015 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 99000 грн., тобто здійснено повне погашення заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18 березня 2015 року у справі №916/322/15-г (суддя Оборотова О.Ю.) провадження у справі припинено, стягнуто з відповідача на користь позивача 1980 грн. судового збору.

Відповідно до п.4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено наступне.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход Державного бюджету України.

Виходячи з викладеного, судова колегія зазначає, що в даному випадку позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, які полягали в неотриманні оплати за надані послуги від відповідача у встановлені договорами строки.

Відповідно до пунктів 2.2 договорів, оплата за послуги виконавця за минулий місяць здійснюється замовником не пізніше 5 числа кожного поточного місяця.

Оскільки фактично кошти у встановлені строки до позивача не надійшли, тому позивач цілком обґрунтовано звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача в судовому порядку.

Доводи скаржника про відсутність вини у затримці оплати, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки врегулювання правовідносин відповідача з Державною казначейською службою України не відноситься до предмету даного спору.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, відповідач несе відповідальність за перерахування коштів на рахунок позивача, оскільки саме він являється контрагентом позивача - замовником послуг за договорами про надання послуг з фізичної охорони.

Доводи скаржника про необхідність застосування ч.2 ст. 49 ГПК України щодо права суду покласти витрати по сплаті судового збору на сторону незалежно від результатів вирішення спору внаслідок неправильних дій сторони, не відповідають нормам ст. 8 Конституції України та приписам ст.ст. 1, 5 ГПК України, оскільки подача позову до суду є правом сторони, і не є неправильними діями з боку позивача, незважаючи на визнання боргу відповідачем та затримку оплати боргу з боку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскаржувана ухвала є правомірною та обґрунтованою, відтак, апеляційний суд дійшов висновків про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для зміни або скасування оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, п.1 ст.103, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 18 березня 2015 року по справі № 916/322/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 17.04.2015 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.В. Шевченко

Суддя В.М. Головей