ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Справа № 925/495/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Смірнов П.А. - адвокат;

від відповідача: Мальчик Л.М. - особисто;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом фізичної особи-суб"єкта підприємницької діяльності Полякова Олександра Сергійовича до фізичної особи-суб"єкта підприємницької діяльності Мальчик Лесі Миколаївни про стягнення 37 985,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 37 985,69 грн. з яких: 33 331,68 грн. основного боргу, 499,98 грн. додаткові витрати на оплату послуг банку за перерахування цієї суми на користь відповідача (як збитків) та 4 154,03 грн. пені на підставі договору № 0000042 купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року, укладеного між сторонами.

14 квітня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про включення до судових витрат оплати послуг адвоката в сумі 4 957 грн. та просить також їх стягнути з відповідача. Суд ухвалив прийняти дану заяву до розгляду, оскільки вона не порушує прав сторін та відповідає вимогам ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач просить надати час до 16.05.2015 року для повернення позивачу грошових коштів, які відповідач перерахував іншому підприємству, що не виконало зобов'язання із виготовлення пакетів для позивача. Позивач не погодив ніяких відстрочень у прийнятті судового рішення та просить розглянути справу по суті.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов лише частково з наступних підстав:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 0000042 купівлі-продажу від 09 жовтня 2014 року (а.с.15), за умовами якого позивач (Покупець) зобов'язався оплатити його товар, згідно умов даного договору, а відповідач (Продавець) зобов'язався передати у власність Покупця товар ( поліетиленові пакети з логотипом та фотополімерне кліше в кількості та асортименті згідно накладних та рахунку - фактури ( п. 1.1 договору).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року ( п. 8.3 договору).

З пояснень сторін було встановлено, що на виконання договору відповідач повинен був організувати також і виготовлення пакетів, оскільки вони були індивідуальним замовленням позивача, а не серійним виробництвом для загального продажу.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором купівлі-продажу з елементами підряду на виготовлення товару.

У відповідності до вимог статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного Кодексу, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору між сторонами позивач сплатив відповідачу повну суму вартості пакетів, що становить 33 331,68 грн. (п. 2.1. договору).

Сплата коштів підтверджується квитанцією № 1124 від 10.10.2014 року. За проведення банківської операції з перерахування вказаних коштів позивач також сплатив 499,98 грн. за квитанцією № 1124_01 від 10.10.2014 року (а.с. 17).

Вартість товару позивач оплатив за рахунком-фактурою відповідача № СФ-0000051 від 09.10.2014 року (а.с. 16).

Однак в установлений договором термін - 12 банківських днів з моменту оплати ( п. 4.2 договору), відповідач товар позивачу не передав.

Отримання коштів за товар відповідач підтвердив у судовому засіданні, а невиконання своїх зобов'язань по договору пояснив тим, що підприємство, яке повинно було виготовити пакети, не виконало своїх зобов'язань перед відповідачем.

Позивач листом від 20.01.2015 року на адресу відповідача повідомив про розірвання договору № 0000042 від 09.10.2014 року між сторонами та вимагав або поставити товар, або повернути за нього грошові кошти до 01.02.2015 року ( а.с. 19,20 з квитанціями про відправлення).

Оскільки договір між сторонами не передбачає умови про одностороннє його розірвання позивачем або відповідачем і позивач не посилався при цьому на конкретні пункти договору, то з урахуванням обставин справи суд вважає, що позивач фактично повідомив відповідача про відмову від прийняття виконання за договором.

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Також у відповідності до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, оскільки у відносинах сторін мало місце невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 09.10.2014 року по передачі повністю оплачених позивачем поліетиленових пакетів, то позивач вправі відмовитися від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків.

Такий же наслідок встановлено і ст. 623 ЦК України за порушення зобов"язання.

У відповідності до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підставі викладеного, сплачені позивачем на користь відповідача кошти в сумі 33 331,68 грн. та 499,98 грн. за послуги банку із перерахування цих коштів за товар, який не було передано позивачем, є збитками позивача, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати цих коштів, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивач належить в загальній сумі 33 831,66 грн. збитків (33 331,68 грн. + 499,98 грн.).

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 154,03 грн. за прострочення передання товару. Дані вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень ст. 546,547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За умовами договору № 0000042 від 09.10.2014 року сторонами не було погоджено умов про встановлення пені, як відповідальності за порушення виконання зобов'язання.

У відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі викладеного, у задоволенні позову про стягнення пені позивачу слід відмовити повністю через безпідставність її нарахування.

Таким чином, до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 33 831,66 грн. збитків, а в частині стягнення пені у позові слід відмовити повністю.

У складі судових витрат позивач просить стягнути 4 957,00 грн. адвокатських витрат. Суд вважає, що ця вимога підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Представництво інтересів позивача у справі здійснено адвокатом Смірновим П.О. за договором від 02.03.2015 року. Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1390 від 30.09.2005 року.

Позивач оплатив адвокатські послуги в сумі 4957,00 грн. згідно квитанції від 07.04.2015 року до прибуткового касового ордера, копія якого є у справі.

В обґрунтування своїх витрат адвокатом вказано, що на надання правової допомоги позивачу він поніс такі витрати: ознайомлення із матеріалами щодо відносин сторін спору (487,00 грн.); вивчення судової практики та нормативно-правових документів, що регламентують відносини сторін і складення позову (974,00 грн.); направлення поштовим відправленням позову до суду та відповідачу ( 243,00 грн.); відстеження руху автоматичного розподілу справ (243,00грн.); переїзд з м. Одеси до м. Черкаси та у зворотному напрямку на судові засідання 03.04 та 16.04.2015 року (3000,00 грн.).

Суд вважає, що частина цих витрат адвокатом не доведена наявними у справі доказами.

Так, за наявними у справі квитанціями та написом на конверті, у якому до суду надійшли позовні матеріали вартість пересилання позову відповідачу склала 27,00 грн., а до суду - 26,46 грн. ( а.с. 7,26), а не 243,00 грн. як вказав адвокат.

Адвокат не пояснив, як ним вирахувано витрати у розмірі 243,00 грн. для відстеження автоматичного розподілу справ у суді та навіщо взагалі ці витрати для вирішення спору.

В частині витрат на пальне при переїзді автомобілем Chevrolet AVED № ВН 4963АО з м. Одеси до м. Черкаси та у зворотному напрямку ( приблизно 1000 км. до пунктів призначення на одну поїздку, що є загально відомим фактом), суд вважає виправданим витрати на придбання пального у сумі 1500,00 грн. на одну поїздку, що підтверджують також і квитанції із АЗС.

Суд відхилив доводи відповідача про те, що адвокат міг б діставатися до Черкас із Одеси потягом, що б здешевило його витрати, оскільки згідно розкладу потягів за цим маршрутом, приїзд та виїзд із цих населених пунктів відбувається не щоденно і розклад руху потягів є непідходящим по витратах часу (витяги розкладу руху судом приєднано до справи).

В частині вартості 1 години роботи адвоката із розрахунку 40% від мінімальної заробітної плати ( 1218,00 х 40%), суд вважає її співрозмірною із наданими послугами по розгляду даної справи.

Таким чином, витрати на адвоката суд присуджує до стягнення у розмірі лише 4 514,46 грн. ( за виключенням 243,00 грн. на відстеження автоматичного розподілу справу та враховує лише 27 + 26,46 грн. замість 243,00 грн. на пересилку позовів відповідачу та суду).

На підставі ст. 49 ГПК України, враховуючи, що спір виник з вини відповідача, на користь позивача з відповідача слід стягнути 1827,00 грн. на відшкодування судового збору повністю.

Керуючись ст. 49,82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-суб"єкта підприємницької діяльності Мальчик Лесі Миколаївни (ідентифікаційний номер 6, м. Черкаси вул. Різдвяна, 57/2 кв. 1) на користь фізичної особи-суб"єкта підприємницької діяльності Полякова Олександра Сергійовича (ідентифікаційний номер , м. Одеса, вул. Дальницька, 45/3) -- 33 831,66 грн. збитків, 1827,00 грн. на відшкодування судового збору та 4 514,46 грн. на відшкодування адвокатських витрат.

3. В решті вимог у позові відмовити повністю.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 17 квітня 2015 року

Суддя Н.М. Спаських