ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Справа № 907/581/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької Л. Рогач
за участю представників:
позивачаОСОБА_4 - довіреність від 17.01.2013 р. (том 2 а.с. 5)
відповідачаГуменюк Н.О. - довіреність від 26.01.2015 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Хустської міської ради
на постановувід 20.01.2015 р. Львівського апеляційного господарського суду
у справі№ 907/581/13 господарського суду Закарпатської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_6
до Хустської міської ради
прозобов'язання укласти додатковий договір
В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 р. ФОП ОСОБА_6 звернулась до господарського суду Закарпатської області з позовом до Хустської міської ради про зобов'язання міську раду укласти з позивачем додатковий договір про продовження дії договору оренди земельної ділянки за № 0320 від 10.10.2007 р. на такий самий строк і на тих самих умовах, а саме до 23.10.2013 р., посилаючись на приписи статті 187 Господарського кодексу України, статті 31 та частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", з огляду на ухилення міської ради від укладення з позивачем договору.

У відзиві на позовну заяву Хустська міська рада, заперечуючи проти її задоволення, вказувала на закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного з позивачем та використання ним земельної ділянки в порушення вимог статті 34 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.08.2013 р. позов було задоволено повністю, а саме: зобов'язано Хустську міську раду укласти з ФОП ОСОБА_6 додатковий договір про продовження дії договору оренди земельної ділянки за № 0320 від 10.10.2007 року на такий самий строк і на тих самих умовах, яким передати в оренду ФОП ОСОБА_6 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,площею 0,0312 га.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2013 р. рішення суду скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено, з мотивів передчасності пред'явлення позову, з огляду на приписи частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", посилаючись також на судове рішення у справі № 907/44/13-г.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2014 р. постанова Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2013 р. скасована, а справа направлена на новий розгляд до апеляційного суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2014 р., рішення господарського суду Закарпатської області від 30.08.2013 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2014 р. рішення господарського суду Закарпатської області від 30.08.2013 р. та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2014 р. скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, ФОП ОСОБА_6 подала до господарського суду заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом, про що зазначено у вступній частині судового рішення, та просила суд винести рішення, яким зобов'язати Хустську міську раду переукласти (пролонгувати) договір оренди земельної ділянки № 0320 від 10.10.2007 р., із змінами від 23.10.2009 р., укладений між Хустською міською радою та ФОП ОСОБА_6, на тих самих умовах до 23.10.2016 р. (том 2 а.с. 224).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.10.2014 р. (суддя Ушак І.Г.) у позові відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції виходив, зокрема, із встановлення обставин стосовно відсутності рішення Хустської міськради, як власника спірної земельної ділянки, щодо надання її в оренду позивачеві після 23.10.2010 р. як єдиної законної підстави для укладення договору оренди, а також відсутності правових підстав до примушення Хустської міськради надати позивачу в оренду земельну ділянку комунальної власності.

За апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_6 Львівський апеляційний господарський суд (судді: Якімець Г.Г., Бойко С.М., Бонк Т.Б.), переглянувши рішення господарського суду Закарпатської області від 06.10.2014 р. в апеляційному порядку, постановою від 20.01.2015 р. скасував його, прийняв нове рішення, яким позов задовольнив частково, вирішив переукласти (пролонгувати) договір оренди земельної ділянки № 0320 від 10.10.2007 року (із змінами від 23.10.2009 року), укладений між Хустською міською радою та ФОП ОСОБА_6 до 23.10.2016 р., на тих самих умовах крім умов, передбачених пунктами 2.3 та 4.2 договору.

Пункти 2.3 та 4.2 договору оренди № 0320 від 10.10.2007 року (із змінами від 23.10.2009 року) виклав у наступній редакції:

"п. 2.3 Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 143 912,11 грн..

"п.4.2 Орендна плата за землю вноситься орендарем відповідно до 10-ї економіко-планувальної зони м. Хуст та складає 4 317, 36 грн. в рік або 359,78 грн. - в місяць".

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з огляду на те, що за висновком господарського суду у справі № 907/44/13-г орендні відносини між сторонами не припинились, враховуючи, що позивачем подано проект змін до договору та останній не відкликав свою заяву про продовження орендних відносин, оскільки, у заяві від 07.09.2010 року йшлося лише про відкладення питання на інший термін, а відмова відповідача від договірних відносин була визнана судом недійсною, в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди, а висновок суду першої інстанції у даній справі стосовно того, що правовідносини сторін щодо оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 10.10.2007 р. закінчилися 07.11.2009 р., є помилковим.

Хустська міська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. у даній справі скасувати, а рішення господарського суду Закарпатської області від 06.10.2014 р. у даній справі залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що незважаючи на вказівки суду касаційної інстанції, апеляційний суд, в порушення приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України, втретє посилався на рішення господарського суду у справі № 907/44/13-г в обґрунтування позиції стосовно безспірності поновлення договору оренди землі від 10.10.2007 р., що на думку заявника касаційної скарги не відповідає дійсним обставинам справи.

Заявник також вказує, що на виконання вказівок суду касаційної інстанції, судом першої інстанції під час нового розгляду справи було встановлено, що додаткова угода від 23.09.2009 р. до договору оренди землі підлягала реєстрації в Закарпатській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" відповідно до статті 18 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент укладення цієї угоди та з урахуванням положень статті 654 Цивільного кодексу України, проте, позивачем доказів здійснення реєстрації додаткової угоди від 23.09.2009 р. до договору оренди землі не надано, що свідчить про правомірність висновку суду першої інстанції стосовно того, що вказана угода не набрала чинності, а судом апеляційної інстанції вказані обставини не враховані та не спростовані висновки місцевого суду.

Скаржник наголошує, що уточнивши свої вимоги позивач просив суд зобов'язати міську раду переукласти (пролонгувати) договір оренди землі на тих самих умовах до 23.10.2016 р. Разом з цим, по - перше, проект угоди позивачем не надавався, а по - друге, з квітня 2012 року відповідно до рішення сесії міської ради № 639 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі, внаслідок чого змінився розмір річної орендної плати. Проте, позивач просив зобов'язати переукласти договір на тих самих умовах, змінивши тільки строк договору, а суд апеляційної інстанції перевищивши права, надані статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, вийшов за межі позовних вимог, порушивши приписи процесуального законодавства.

При цьому, як наголошував скаржник, Хустською міською радою рішення про поновлення договору оренди землі № 0320 від 10.10.2007 р., у відповідності до норм права, чинних на момент закінчення договору, не приймалось, а відтак, як вважає заявник касаційної скарги, суд апеляційної інстанції приймаючи рішення про зобов'язання органу місцевого самоврядування переукласти договір оренди землі за відсутності відповідного рішення такого органу, порушив виключну компетенцію цього органу на реалізацію своїх функцій та повноважень, визначених чинним законодавством.

У відзиві на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_6 просила постанову суду апеляційної інстанції у даній справі залишити без змін, вказуючи на правомірність висновків суду та недоведеність доводів скаржника.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції були встановлені наступні обставини:

- 26.09.2007 р. Хустською міською радою прийнято рішення № 471 Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для надання в оренду ПП ОСОБА_6";

- 10.10.2007 р., на підставі вказаного рішення Хустської міської ради № 471 від 26.09.2007 р., між Хустською міською радою (орендодавець) та ПП ОСОБА_6 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки № 0320, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,0312 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на 2 роки, із встановленням переважного права орендаря після закінчення строку договору на поновлення цього договору на новий термін, якщо інше не передбачене цим договором та рішенням Хустської міської ради. У цьому разі зацікавлена сторона повинна письмово повідомити другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за 2-а місяці до його закінчення (пункти 1.1, 2.1, 3.1, 3.2 договору);

- 23.10.2009 р. рішенням Хустської міської ради № 1442 продовжено термін оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0312 га підприємцю ОСОБА_6 на 1 (один) рік (а.с. 52);

- 23.10.2009 р. на підставі рішень міської ради № 471 від 26.09.2007 р. та № 1442 від 23.10.2009 р., між Хустською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) були підписані зміни до договору оренди земельної ділянки № 0320 від 10.10.2007 р., у пункті 1 яких сторонами пункт 3.1 викладено у наступній редакції: "3.1. Земельна ділянка передається в оренду терміном до 23.10.2010 р.". У пункті 2 сторонами було погоджено, що інші умови договору оренди № 0320 від 10.01.2007 р. залишаються незмінними, і сторони підтверджують щодо них свої зобов'язання (а.с. 17);

- 21.02.2012 р. рішенням Хустської міської ради № 599, зокрема, вирішено припинити з 23.10.2010 р. дію договору оренди земельної ділянки площею 0,0312 га по АДРЕСА_1 за № 0320 від 10.10.2007 р. з ОСОБА_6 (а.с. 22);

- 01.04.2013 р. рішенням господарського суду Закарпатської області у справі № 907/44/13- г позов ФОП ОСОБА_6 до Хустської міської ради задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасоване рішення Хустської міської ради від 21.02.2012 р. № 599 "Про припинення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_6" та відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_6 про поновлення договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 р. (а.с. 29-36).

Предметом спору у даній справі є вимога ФОП ОСОБА_6 про зобов'язання Хустську міську раду переукласти (пролонгувати) договір оренди земельної ділянки № 0320 від 10.10.2007 р., із змінами від 23.10.2009 р., укладений між Хустською міською радою та ФОП ОСОБА_6, на тих самих умовах до 23.10.2016 р. (том 2 а.с. 224).

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтями 116 та 124 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (стаття 15 Закону).

За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" визначено порядок поновлення договору оренди землі та передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

17.02.2011 р. прийнято Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності 12.03.2011 р. та яким внесені зміни до деяких законодавчих актів, зокрема, відповідно до пункту 17 цього Закону, статтю 33 Закону України "Про оренду землі" викладено у новій редакції та передбачено, зокрема, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції зі змінами, внесеними Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2009 р. між Хустською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) були підписані зміни до договору оренди земельної ділянки № 0320 від 10.10.2007 р., у пункті 1 яких сторонами пункт 3.1 викладено у наступній редакції: "3.1. Земельна ділянка передається в оренду терміном до 23.10.2010 р.".

Разом з цим, направляючи справу на новий розгляд, судом касаційної інстанції було зазначено, що в порушення приписів статті 654 Цивільного кодексу України, за приписами якої зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту та положень статті 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент внесення 23.10.2009 р. змін до договору оренди землі), згідно з якою договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, судами не встановлювались обставини стосовно чинності вказаної додаткової угоди від 23.09.2009 р.

Здійснюючи судовий розгляд справи судом першої інстанції було встановлено, що як вбачається з матеріалів справи, договір оренди від 10.10.2007 р. укладений у письмовій формі та зареєстрований у Закарпатській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 07.11.2007 р., відтак - із зазначеної дати набув чинності.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, доказів здійснення державної реєстрації додаткової угоди від 23.10.2009 р., якою сторони внесли зміни до договору оренди стосовно продовження строку оренди на один рік, позивачем не надано, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про припинення правовідносин сторін згідно договору від 10.10.2007 р. (який набрав чинності 07.11.2007 р.) 07.11.2009 р., з огляду на закінченням строку, на який було укладено цей договір.

Крім того, як було встановлено судом першої інстанції, 07.09.2010 р. позивач відкликав заяву про продовження дії договору на три роки, яка була ним подана 06.08.2010 р. (тобто, за два місяці до спливу строку оренди за умовами додаткової угоди від 23.10.2009 р., яка не була зареєстрована у встановленому діючим на той час законодавством порядку), дійшовши висновку, що навіть за умови чинності цієї угоди від 23.10.2009 р., з огляду на відкликання заяви, договір оренди спірної землі припинив би свою дію внаслідок закінчення строку його дії.

Судом касаційної інстанції при направленні справи на новий розгляд зверталась увага на те, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності необхідно враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату виникнення спірних правовідносин. Якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011 р., до статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідним є врахування, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Вказана правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 11.11.2014 р. у справі № 912/1552/13, від 20.11.2012 р. у справі № 44/69, від 23.02.2010 р. у справі № 19/8, від 23.03.2010 р. у справі № 2-31/1199-2009.

Тобто, наявність рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в оренду чинним земельним законодавством визначається в якості обов'язкової передумови подальшого укладення договору оренди земельної ділянки, а, відтак, договір оренди є наслідком виконання відповідного рішення органу місцевого самоврядування, тобто способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Відповідно до частини 2 статті 14 вказаного Кодексу, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, як на момент закінчення строку дії договору - 07.11.2009 р., так і на момент звернення ФОП ОСОБА_6 до суду з позовом, зобов'язання органу місцевого самоврядування укласти або поновити договір оренди земельної ділянки за відсутності відповідного рішення, є порушенням виключної компетенції вказаного органу на здійснення визначених законом повноважень на розпорядження землями комунальної власності.

Проте, в порушення статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду під час нового розгляду справи, суд апеляційної інстанції вказані приписи законодавства щодо наявності підстав для зобов'язання органу місцевого самоврядування переукласти (поновити) з позивачем договір оренди землі на тих же умовах до 23.10.2016 р., залишив поза увагою, дійшовши необґрунтованого висновку про задоволення позову, не спростувавши при цьому висновку суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для зобов'язання міську раду переукладати договір оренди землі, строк дії якого закінчився 07.11.2009 р., за відсутності рішення Хустської міськради, як власника спірної земельної ділянки.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Проте, приписами чинного процесуального законодавства не надано право суду довільно трактувати позовні вимоги позивача, змінювати чи доповнювати їх, надаючи при цьому альтернативне трактування норм закону, а тому задовольняючи позовні вимоги про переукладення (поновлення) договору оренди землі від 10.10.2007 р. до 23.10.2016 р. на тих самих умовах крім умов, передбачених пунктами 2.3 та 4.2 договору щодо розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати, із викладенням вказаних пунктів договору у новій редакції, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що вказані вимоги не відповідають предмету спору, визначеного позивачем у позовній заяві (із змінами від 20.08.2013 р. та від 09.09.2014 р.) і такі позовні вимоги позивачем взагалі не заявлялись.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з обставин, встановлених господарським судом у справі № 907/44/13-г, посилаючись на приписи статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Судом касаційної інстанції при направлення справи на новий розгляд вказувалось, що за приписами частин 1, 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вказаною нормою встановлено, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Не мають преюдиціального значення оціночні судження, зроблені судом при вирішенні іншої справи, ототожнення фактів, встановлених цим судом, з їх юридичною оцінкою.

Проте, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції у даній справі та задовольняючи позовні вимоги про зобов'язання міську раду переукласти договір оренди землі від 10.10.2007 р., вказані приписи законодавства також залишив поза увагою, не врахував вказівки суду касаційної інстанції та вибірково посилаючись на оцінку іншим судом певних обставин не взяв до уваги, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 01.04.2013 р. у справі № 907/44/13-г відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_6 в частині поновлення договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 р., з посиланням на відсутність законодавчо встановленого автоматичного поновлення договору оренди землі та невідповідність обраного позивачем способу захисту цивільного права (том 1 а.с. 29-36).

Разом з цим, виходячи із встановлених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, що регулює спірні відносини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність вимог позивача про зобов'язання відповідача переукласти (пролонгувати) договір оренди на тих самих умовах до 23.10.2016 р., а відтак і про відмову у їх задоволенні, у зв'язку з чим та з огляду на приписи статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що постанова Львівського апеляційного господарського суду уданій справі підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Закарпатської області - залишенню в силі.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 6 статті 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. у справі № 907/581/13 скасувати, а рішення господарського суду Закарпатської області від 06.10.2014 р. залишити в силі.

Касаційну скаргу задовольнити.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач