ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р.Справа № 922/914/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Приватного Акціонерного товариства "Сільпо Рітейл", м. Вишневе
про повернення безпідставно набутого майна та стягнення коштів в розмірі 897 307,54 грн.
за участю :

Представник позивача - Грєнков І.В., довіреність №08-11/4838/2-14 від 29.12.2014 року;

Представник відповідача - Федоричко Н.А., довіреність №256/03-УМ-15 від 24.02.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Приватного Акціонерного товариства "Сільпо Рітейл" в якому просить суд зобов'язати відповідача повернути в натурі територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,2759 га, яка розташована по вул. Дружби Народів,279-А у м. Харкові та стягнути з відповідача на користь позивача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 897 307,54 грн. Судовий збір у справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.02.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі №922/914/15 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17 березня 2015 року.

Відповідно до повідомлення суду від 17.03.2015 року, судове засідання з 17 березня 2015 року було перенесено на 18 березня 2015 року о(б) 12:30 .

Через канцелярію суду 17.03.2015 року позивач надав клопотання (вх.№10271) про здійснення запису розгляду судової справи за допомогою технічних засобів. Однак, 18.03.2015 року представник позивача надав клопотання (вх.№10720) в якому просив не здійснювати технічну фіксацію судового процесу.

З огляду на наведене, суд оголосив про фіксацію судового процесу за допомогою протоколу в паперовій формі.

Через канцелярію суду 13.03.2015 року відповідач надав відзив на позовну заяву (вх.№9735) з документами для їх долучення до матеріалів справи.

Надані документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.03.2015 року представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Клопотання позивача було задоволено судом, в судовому засіданні 18.03.2015 року оголошено перерву до 31 березня 2015 року на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Позивачем через канцелярію суду було надано клопотання (вх.№12671 від 31.03.2015 року) про долучення документів до матеріалів справи.

Крім того, 31.03.2015 року через канцелярію суду від відповідача також надійшло клоптання (вх.№12672) про долучення до матеріалів справи документів в обгрунтування своєї правової позиції.

Надані сторонами документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31.03.2015 року представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зазначене клопотання.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи було задоволено судом, перерву в судовому засіданні продовжено до 07 квітня 2015 року.

Позивач через канцелярію суду 07.04.2015 року надав до суду письмові пояснення з обгрунтуванням своєї правової позиції (вх.№13764), а також клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.№13762).

Від відповідача 07.04.2015 року до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії Витяга №451/15 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Надані сторонами документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримував заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№9735) позовні вимоги не визнає, просить суд в позові відмовити повністю, наполягаючи на тому, що відповідач правомірно набув право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, придбане ним на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2011 року. Після набуття права власності на нерухоме майно до відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, на тих же умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При цьому відповідач стверджує, що вжив всіх заходів щодо підготовки документів для укладення договору оренди спірної земельної ділянки, а також зазначив, що оскільки вимога про відшкодування доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, є похідною від встановлення обставин набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, тому позовна вимога про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна в розмірі 897 307,54 грн., є безпідставною та неправомірною.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Сільпо Рітейл" (відповідач) є власником нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 2247,9 кв.м., яка розташована по по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові на підставі Договору купівлі-продажу №1233 від 22.07.2011 року та Акту приймання-передачі від 22.07.2011 року.

Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що Відповідач використовує земельну ділянку площею 0,2759 Га по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1". За результатами обстеження складено Акт обстеження відповідної земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації від 02.12.2014 року.

Речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об"єкта нерухомого майна від 18.11.2014 року №29656457, листами Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 11.12.2014 №5653/08 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 04.12.2014 року №12451/0/225-14.

Як встановлено перевіркою Департамента самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради, відповідач в період з 01.01.2012 року до 01.01.2015 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі (орендну плату).

Позивач здійснив розрахунок доходу, одержаного відповідачем та зазначає, що розмір доходу від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку Відповідача, розрахований міською радою в сумі 897307,54 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю.

Таким чином, на думку позивача, не здійснення Приватним акціонерним товариством "Сільпо Рітейл" оплати за землю у законодавчо встановленому розмірі (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки, а саме несплата орендної плати, призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок, одержання доходів в результаті використання цієї земельної ділянки, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим звернувся з відповідним позовом та просить суд зобов'язати відповідача звільнити відповідну ділянку та стягнути з відповідача суму несплаченої плати за користування земельною ділянкою, як отриманий останнім дохід від використання безпідставно набутого майна.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог,суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Встановлені судом обставини справи свідчать, що на спірній земельній ділянці відповідачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля (нерухоме майно) літ. «А-1» 2247,9 кв.м., яка розташована по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові.

Таким чином, будь-яке переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

Крім того, частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України").

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

Так, у відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі цивільно-правових угод. Втім, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю належним чином відповідачем не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття (Лист Вищого господарського суду від 01.01.2010 "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами").

З огляду на наведене, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 897 307,54 грн. грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється міськими радами.

Вказана норма дублюється ст. 20 Закону України «Про охорону земель». Можливість здійснення самоврядного контролю у галузі земельних відносин передбачена, окрім ст. 189 ЗК України, п. «ї» ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього середовища». Порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування визначається насамперед Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зокрема, п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону надає виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1188/13 затверджено Положення про Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради.

Відповідно до розділу 2 цього Положення метою Департаменту є забезпечення належного використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, додержання земельного законодавства та запобігання його порушенням. Основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства України.

На підставі п. 3.1.1. вказаного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а також за додержанням юридичними та фізичними особами земельного законодавства.

Пунктами 3.2.1.-3.2.3. Положення встановлено, що Департамент має право обстежувати будь-які земельні ділянки в межах міста Харкова з метою здійснення контролю за дотриманням порядку їх використання та охорони. Складати акти обстеження стану земельних ділянок та дотримання умов їх використання та охорони. Отримувати у встановленому законом порядку від фізичних та юридичних осіб інформацію, документи та відомості, необхідні для виконання покладених на Департамент завдань.

Отже, у Харківської міської ради існують обґрунтовані та законні підстави, передбачені нормативно-правовими актами, складати акти обстеження, визначення меж площі та конфігурації земельних ділянок комунальної власності.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж саме вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Однак, відповідно до листів Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 11.12.2014 №5653/08 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 04.12.2014 року №12451/0/225-14, правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові не обліковуються.

Таким чином, відповідач правомірно володіє лише нежитловою будівлею літ. «А-1», яка знаходиться на спірній земельній ділянці, проте, з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Безпідставне набуття Відповідачем спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме придбання Відповідачем у власність будівлі, яка безпосередньо пов'язана із земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Набувши право на земельну ділянку у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості, відповідач не звільняється від необхідності зареєструвати речові права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Таким чином, з огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Отже, у зв'язку з тим, що правова підстава для набуття (збереження) майна (земельної ділянки по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові) у Відповідача відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, що підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02.10.2013 р. у справі №6-88цс13.

Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України, яка стосується подібних спірних правовідносин «... у разі, коли поведінка набувача, потерплого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі».

Враховуючи викладене, відсутність у відповідача правової підстави для набуття земельної ділянки по вул. Дружби Народів, 279-А у м. Харкові є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.36, 14.1.125, 288.5 ПК України).

Харківською міською радою обґрунтовано, що відповідач фактично одержав дохід в результаті не здійснення плати за землю, а саме, в період з 01.01.2012 року до 01.01.2015 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, в результаті безоплатно користувався цією земельною ділянкою.

Будь-який дохід, отриманий резидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України, визнається доходом підприємства, відповідно до статей 14, 135 ПК України.

Безоплатно отримані товари, роботи, послуги, вартість яких визначена на рівні не нижче звичайної ціни, включається до доходів підприємства.

До доходів включається будь-яке збільшення активу або зменшення зобов'язання, згідно з Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153.

Разом з цим, дохід підприємства зменшується на суми витрат, до яких відносяться суми нарахованих податків.

В обґрунтування своєї правової позиції Харківська міська рада зазначає, що розмір доходу відповідача був розрахований позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачуються за регульованою (звичайною) ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі у формі земельного податку.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 897 307,54 грн. законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст.44-49 ГПК України, у зв'язку з частковою відмовою в задоволенні позовних вимог покладає їх на відповідача в розмірі 17946,15 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 4-3, 33-34, 43, 44-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного Акціонерного товариства "Сільпо Рітейл" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, , р/р 0002 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, одержувач - УДКСУ у м. Харкові Харківської області, , код платежу 24062200) дохід, одержаний від безпідставно набутого майна у розмірі 897 307,54 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 17 946,15 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В зпадоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради - відмовити.

Повне рішення складено 10.04.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк