ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.04.2015 Справа № 920/436/15
за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі

Сумської філії, м. Суми,

до відповідача: Відділу освіти Сумської районної державної адміністрації,

м. Суми,

про стягнення 11 458 грн. 41 коп.

СУДДЯ ЗАЄЦЬ С. В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Лобода Л. Г., довіреність № 3322 від 03.11.2014 р.;

Від відповідача: не з'явився.

При секретарі судового засідання Тимченко О. О.

Суть спору: Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 11 458 грн. 41 коп., з яких 9982 грн. 18 коп. основна сума боргу за період з вересня 2014 року по січень 2015 року, 172 грн. 18 коп. пеня, 1237 грн. 21 коп. інфляційні нарахування, 66 грн. 84 коп. 3% річних, а також судові витрати.

16.04.2015 року позивач подав заяву № 59с000/17-422 від 16.04.2015 року, з проханням зменшити суму позовних вимог, оскільки відповідач частково сплатив заборгованість в сумі 5726 грн. 59 коп., а тому просить стягнути: 4255 грн. 59 коп. основного боргу, 172 грн. 18 коп. пені, 1237 грн. 21 коп. інфляційні нарахування, 66 грн. 84 коп. 3% річних, а також судові витрати.

Враховуючи положення ст. 22 ГПК України, відповідно до якого позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, суд приймає до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги, з урахуванням уточнення, підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в дане судове засідання не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

10.05.2002 року між Позивачем (Підприємство зв'язку) та Відповідачем (Споживач) було укладено Договір про надання послуг електрозв'язку № 966 (вподальшому договір № 1), 20.05.2008 р. між сторонами укладено договір про надання послуг комутованого доступу до мережі INTERNET № 337 (надалі договір № 2) та 24.11.2008 р. укладено договір про надання послуг ADSL-підключення до мережі Інтернет (надалі договір № 3).

Відповідно до п. 1. Договору № 1 підприємство зв'язку надає послуги електрозв'язку, відповідно до п. 1 Договору підприємство надає доступ до глобальної мережі інтернет шляхом підключення до порту вузла Інтернет, відповідно до п. 1 Договору № 3 Укртелеком надає Споживачу на платній основі послугу доступу до мережі Інтернет шляхом включення до порту вузла Інтеренет Укртелекому по абонентській лінії за допомогою обладнання ADSL та динамічної (постійної) ІР - адреси.

З матеріалів справи вбачається, що факт отримання послуг підтверджується рахунками-актами до договору за період з вересня 2014 року по січень 2015 року ( а.с. 21-30), а саме:

- рахунок-акт № 9.2014.005300 від 30.09.2014 р. на суму 1578,58 грн.;

- рахунок-акт № 10.2014.005300 від 31.10.2014 р. на суму 2019,94 грн.;

- рахунок-акт № 11.2014.005300 від 30.11.2014 р. на суму 1660,07 грн.;

- рахунок-акт № 12.2014.005300 від 31.12.2014 р. на суму 1738,93 грн.;

- рахунок-акт № 1.2015.005300 від 31.01.2015 р. на суму 1757,65 грн., всього на суму 8755 грн. 17 коп.

Згідно з п. 4.5 Договору № 1 розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв'язку за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом десяти днів з дня одержання рахунка але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 21.08.2014 р. частково в розмірі 468 грн. 00коп. було оплачено надані послуги за вересень 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на виконання укладеного між сторонами Договору, позивачем, були надані відповідачу відповідні послуги, однак відповідач не виконав належним чином договірних зобов'язань щодо своєчасної і в повному обсязі оплати наданих послуг у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно в сумі 9982 грн. 18 коп.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що з урахуванням часткової сплати заборгованість за вересень 2014 року - січень 2015 року включно становить 8287 грн. 17 коп., сума в розмірі 1695 грн. 01 коп. є платежем за лютий 2015 року, яка не є предметом розгляду в даній справі, оскільки заборгованість за лютий не заявлялась позивачем в позовній заяві, а також термін сплати за лютий 2015 року не настав - платіж здійснюється протягом десяти днів з дня одержання рахунка але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, (граничній термін платежу 20 березня 2015 року), а позивачем даний позов датовано 13 березня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується представником позивача, що під час судового розгляду відповідачем частково заборгованість в сумі 5726 грн. 59 коп. була сплачена і не погашеною залишилося заборгованість за період з вересня 2014 року по січень 2015 року в розмірі 2560 грн. 58 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи зазначене, а також те, що відповідач не подав доказів належного виконання договірних зобов'язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати наданих послуг за період з вересня 2014 р. по січень 2015 р., господарський суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за надані послуги за період - вересень 2014 року - січень 2015 року правомірними, обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2 560 грн. 58 коп.

В частині стягнення платежів за лютий 2015 року в сумі 1695 грн. 01 коп. заборгованості суд відмовляє, оскільки даний період заборгованості не є предметом спору в даній справі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Згідно з поданим розрахунком, розмір інфляційних збитків становить - 1237 грн. 21 коп. та 3% річних складає 66 грн. 84 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням зазначеного, судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних за періоди, та виходячи з суми заборгованості зазначені позивачем в розрахунку 3% річних та інфляційних збитків (а.с. 19), згідно з яким загальний розмір інфляційних нарахувань складає 442 грн. 60 коп., 3 % річних - 47 грн. 34 коп. Розрахунок здійснено судом за допомогою інформаційно - аналітичного центру «Ліга» ТОВ «Ліга: Закон» 2015.

Враховуючи, що право позивача на стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних передбачене чинним законодавством, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 442 грн. 60 коп. - інфляційних збитків та 47 грн. 34 коп. 3% річних.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань в сумі 794 грн. 61 коп., 3 % в сумі - 19 грн. 50 коп., суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення пені позивач зазначає, що відповідно до п. 5.8 Договору № 1 сторони погодили, що у разі несплати за надані послуги електрозв'язку понад установлений термін ( з 21 числа місяця, що настав після розрахункового періоду ) споживач сплачує пеню в розмірі одного відсотка від затриманих платежів за кожну добу затримки згідно з чинним законодавством, відповідно до п. 5.9 Договору № 2 при невиконанні п. 4 в разі затримки оплати більше, ніж встановлений термін (з 21 числа наступного місяця після розрахункового періоду), споживач сплачує пеню яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у рорзмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, згідно Закону України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 р. № 1260-IV.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р. визначено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в сумі 172 грн. 18 коп.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, пеня нарахована в межах строку позовної давності, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», відповідачем контррозрахунок пені суду не було надано, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 172 грн. 18 коп. є обґрунтованими.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені обставини, факт часткового погашення відповідачем суми основного боргу, суд вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшивши розмір пені та стягнути з відповідача 86 грн. 09 коп. цієї санкції.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме, не своєчасної оплати наданих послуг, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти Сумської районної державної адміністрації (40009, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 97, код 02147836) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Сумської філії (40030, м. Суми, вул. Іллінська, 2, код 23825401) 2560 грн. 58 коп. заборгованості, 86 грн. 09 коп. - пені, 442 грн. 60 коп. - інфляційних збитків, 47 грн. 34 коп. - 3% річних, 1827 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1695 грн. 01 заборгованості за лютий 2015 р., 86 грн. 09 коп. пені, 794 грн. 61 коп. - інфляційних нарахувань, 19 грн. 50 коп. - 3% річних - в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.04.2015 року

Суддя С.В. Заєць