ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 року Справа № 904/8579/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач);

суддів: Верхогляд Т.А., Вечірко І.О.

при секретарі судового засідання: Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гайдай Р.М., представник за довіреністю № 14/11/14 від 14.11.2014;

від відповідача-1: Братцева Н.С., представник за довіреністю № 10/10 від 10.10.2014;

від відповідача-2: у судове засідання не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 по справі № 904/8579/14 (суддя Рудь І.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста планета", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Київ

про визнання недійсним договору поруки б/н від 21.10.2013, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2015 рішенням господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/8579/14 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 203, 207, 215, 234, 547, 553, 626, ЦК України та п. 3.11. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» мотивоване тим, що ТОВ «АТБ-маркет» (боржник) не виступає стороною договору поруки, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Тобто суд дійшов до висновку, що відповідно до чинного законодавства договір поруки створює права та обов'язки для поручителя, а безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Також, місцевий господарський суд, врахувавши часткове виконання поручителем свого зобов'язання (оплата на вимогу кредитора 600,00 грн.) вважає реальним настання правових наслідків, обумовлених договором поруки.

Непогоджуючись з даним рішенням господарського суду позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована прийняттям місцевим господарським судом рішення з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, не відповідністю висновків обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що за основним договором (п. 8.18. договору поставки) постачальник не може передавати належні йому права вимоги третім особам без попередньої письмової згоди покупця за основним договором, а тому, договір поставки № 41016 від 01.01.2012 суперечить вимогам закону (ст. 511, п. 3 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 516, ч. 2 ст. 556 ЦК України) та підлягає визнанню недійсним (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

13.02.2015 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прийнято до розгляду у судовому засіданні на 10.03.2015.

10.03.2015 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.04.2015.

09.04.2015 у судовому засіданні представник позивача (скаржник) вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, наполягав на скасуванні прийнятого господарським судом рішення від 27.01.2015 по справі № 904/8579/14 та постановленні нового рішення, яким позов задовольнити та визнати недійсним договір поруки б/н від 21.10.2013, який укладено між ТОВ «Чиста планета» та ФОП ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «АТБ-маркет» за договором поставки № 41016 від 01.01.2012.

Представник відповідача-1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення місцевого господарського суду у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 явку у судове засідання повноважного представника не забезпечив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином (а. с. 157).

09.04.2015 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (далі - покупець або позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чиста планета» (далі - постачальник або відповідач-1) укладено договір поставки № 41016 (далі - договір поставки), згідно якого (п. 1.1.) постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, виготовити і передати товар у власність покупця, у визначеній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а останній прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених в даному договорі (а. с. 11-20).

Відповідно до п. 8.18. договору поставки, сторони дійшли згоди, що постачальник зобов'язується не передавати (не уступати) третім особам права вимоги за цим договором без попередньої письмової згоди покупця.

Згідно п. 10.1. договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 12 місяців.

21.10.2013 з метою забезпечення виконання зобов'язання за вище зазначеним договором поставки, між відповідачем-1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - поручитель, або відповідач-2) укладено договір поруки, згідно якого (п. 1.1.) у відповідності з діючим договором поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань боржника - ТОВ «АТБ-маркет», відносно оплати вартості товару, поставленого кредитором боржнику за договором поставки № 41016 від 01.01.2012 зі всіма змінами та доповненнями, на суму не більше 1000 грн. (а. с. 22).

Згідно п. 4.1. договір поруки набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015.

Предметом даного спору по справі є незгода позивача з укладеним між відповідачами 1 та 2 договором поруки б/н від 21.10.2013, який останній просить визнати недійсним, посилаючись на його укладення без згоди боржника, що суперечить п. 3 ст. 203 та п. 1 ст. 215 ЦК України.

Місцевий господарський суд відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог виходив з того, що законодавство, яке регулює правовідносини поруки не встановлює обов'язку одержання згоди боржника на укладення договору поруки з третьою особою, а тому не є порушенням умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

На думку колегії суддів, вищевказана правова позиція місцевого господарського суду відповідає нормам діючого законодавства, з огляду на наступне.

Статтею 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та/або кредитора.

Колегія суддів відзначає, що законодавством України не передбачено та зі змісту правовідносин поруки не випливає обов'язку кредитора або поручителя за договором поруки отримувати згоду боржника на укладення такого договору.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за цим договором, в тому числі не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника.

Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником (стороною) в зобов'язанні, забезпеченому порукою, при цьому, обсяг відповідальності боржника не змінюється, оскільки до поручителя переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а відповідно договір поруки жодним чином не впливає на права та обов'язки боржника (Постанова пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Висновки місцевого господарського суду з цього приводу ґрунтуються на вірному тлумаченні та правильному застосуванні норм ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 21.10.2013 № 5011-47/16284-2012).

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 01.09.2009 по справі № 42/492-52/116 колегією суддів відхиляється, оскільки обставини справи, яка розглянута Верховним Судом, не є тотожними з обставинами даної справи. Так, Верховний Суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що договір поруки укладено з метою приховати інший правочин, а саме правочин з відступленням права вимоги. Обставини даної справи свідчать про відсутність ознак фіктивності правочину.

Посилання апелянта на п. 8.18. договору поставки, яким заборонено передавати (уступати) третім особам право вимоги за договором без попередньої письмової згоди покупця, колегією суддів відхиляється, з огляду на наступне.

За змістом діючого законодавства, договір відступлення права вимоги за своєю правовою природою є правочином щодо заміни сторони (кредитора) у зобов'язанні, в той час як договір поруки за своєю правовою природою є правочином щодо забезпечення виконання зобов'язання.

Вищевказаним пунктом договору поставки передбачено заборону на передачу третім особам права вимоги, яка може відбуватися за волевиявленням сторін в результаті укладення договору уступки права вимоги (цесії). В той же час в силу ст. 512, 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання забезпечене порукою, переходять права кредитора в силу Закону.

Таким чином, обмеження, передбачені п. 8.18. договору поставки, стосується передачі права вимоги за волевиявленням сторін та не можуть стосуватися заміни кредитора, яке відбувається в силу вимог Закону.

Посилання апелянта на те, що спірний договір поруки укладено з метою штучної зміни підсудності спору про стягнення заборгованості за договором поставки, колегією суддів відхиляється, оскільки обставини справи, а саме часткове виконання зобов'язань за договором поруки відповідачем-2 (а. с. 63) свідчить про відсутність ознак фіктивності договору поруки.

З огляду на вищезазначене, доводи скаржника не спростовують правову позицію місцевого господарського суду, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 по справі № 904/8579/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 14.04.2015

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді Т.А. Верхогляд

І.О. Вечірко