РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015Справа №910/4000/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТА Лізинг»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О.

Про визнання виконавчого напису нотаріусу № 537 від 30.01.2015 таким, що не

підлягає виконанню

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Косминін О.В. - по дов. № б/н від 14.10.2014

Локшин А.В. - по дов. № б/н від 12.01.2015

від відповідача Шагін О.В. - по дов. № б/н від 13.01.2014

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТА Лізинг» визнання виконавчого напису, вчиненого 30.01.2015 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу № 134-L від 28.04.2011, зареєстрований в реєстрі № 537 про повернення об'єкта фінансового лізингу таким. що не підлягає виконанню.

Позивач не згоден із вчиненим нотаріусом виконавчим написом, оскільки договором фінансового лізингу не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса; лізингоодержувач (позивач) не отримував повідомлень від лізингодавця (відповідача) про розірваний договору та повернення предмету лізингу; лізингоодержувач не отримував рахунок про сплату лізингових платежів; для вчинення виконавчого напису поданий договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4000/15-г, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., розгляд справи призначено на 17.03.2015.

Третя особа у поданих 06.03.2015 до відділу діловодства суду поясненнях заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що нотаріус при вчинені виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Отже, враховуючи викладене, у третьої особи не було правових підстав відмовити заявникові у вчинені нотаріальної дії.

Третя особа у зазначених вище поясненнях просить суд розглядати справи без участі представника третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4000/15-г від 17.03.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 24.02.2015, розгляд справи був відкладений на 07.04.2015.

Позивач в судовому засіданні 07.04.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 07.04.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з наступних підстав. Інструкція на порушення якої посилається позивач втратила чинність ще 07.03.2012. Напис був вчинений у зв'язку з істотним порушенням умов договору фінансового лізингу, зокрема з несплатою лізингових платежів. 18.12.2014 відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про вилучення та повернення від позивача предмету лізингу, який вчинено нотаріусом 30.01.2015. В силу вимог ч. 2 ст. 7 Закону країни «Про фінансовий лізинг» лізингодавець вправі відмовитись від договору та вимагати повернення предмету лізингу у безспірному порядку на підставі напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж повністю або частково та прострочення становить більше 30 днів. Дане кореспондується з п. 6.2. договору. Зазначає у відповідності до п. 6.3. договору відповідач 18.12.2014 звертався до позивача з повідомленням оплатити прострочену заборгованість протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення, попередивши, що при її несплаті відповідач змушений буде відмовитись від договору. Вказаний лист отримано позивачем 24.12.2014, проте у встановлені строки заборгованість сплачена не була. Вимоги щодо складу документів передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.199 виконані в повному обсязі. Виконавчий напис вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Третя особа в судове засідання 07.04.2015 не з'явилась.

В судовому засіданні 07.04.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.04.2011 між Tовариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (лізингодавець, відповідач) та Tовариством з обмеженою відповідальністю «Шлхове будівництво «Альтком» (лізингоодержувач, позивач) було укладено договір фінансового лізингу № 134-L (далі - договір).

У відповідності до п. 1.1. договору лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно зі специфікацією (додаток 1 договору) предметом лізингу є: автомобіль Toyota RAV-4 UP2 Prestige CVT (B0) 202 чорний 2011 року випуску.

Відповідно до п. 2.1. договору приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту приймання-передачі.

На підставі акту приймання-передачі від 23.05.2011 відповідач відповідно до договору передав, а позивач прийняв предмет лізингу, а саме автомобіль Toyota RAV-4, колір чорний, кузов JTMBE31V70D040641, рік випуску 2011, вартістю 286 264,96 грн.

Згідно з п.п. 5.1., 5.3. договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору: складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід'ємною частиною.

30.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 537, яким запропоновано вилучити та повернути від лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТА Лізинг» об'єкт фінансового лізингу - Toyota RAV-4, кузов JTMBE31V70D040641, 2011 року випуску, державний номерний знак АА 9790 КО вартістю 286 264,96 грн., що був переданий в користування на підставі договору фінансового лізингу № 134-L від 28.04.2011 та підлягає поверненню за невиплату до 29.10.2014 заборгованість за користування об'єктом лізингу в сумі 21 703,52 грн.

03.02.2015 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46353399 з виконання виконавчого напису № 537 від 30.01.2015.

Спір у справі виник у зв'язку із невідповідністю, на думку позивача, вчиненого третьою особою виконавчого напису чинному законодавству України, а тому є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника.

Виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що суд може захистити порушене право, зокрема, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Предметом доказування у спорах зазначеної категорії є наявність обставин, які свідчать про порушення нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису встановлених чинним законодавством правил вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне положення закріплене в ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору лізингодавцем було передано лізингоодержувачу об'єкт лізингу, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з умов договору сторони визначили розміри, порядок та терміни сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів», відповідно до якого позивача зобов'язувався вносити лізингові платежі щомісяця.

Згідно наданих позивачем рахунків вбачається, що у позивача виникла заборгованість по лізинговим платежам за період з березня по жовтень 2014 року, при цьому відповідач не заперечував наявність заборгованості за договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив сплату своїх зобов'язань за договором понад 30 днів.

Відповідно до п. 6.1. договору визначено події, які вважаються істотним порушення умов договору лізингоодержувачем (подія невиконання зобов'язання), зокрема якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором (п. 6.1.1.).

Умовами п. 6.2. договору передбачено, що у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмету лізингу.

Згідно з п. 11.1. договору цей договір може бути розірваний за письмовою згодою сторін та в односторонньому порядку, передбаченому договором. При цьому, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу.

Пунктом 11.2. договору визначено, що цей договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідач листом № 3284/12 від 18.12.2014 повідомив позивача про наявну прострочену заборгованість строком понад 30 днів по лізинговим платежам (за період з березня по жовтень 2014 року) в розмірі 57 227,48 грн., у зв'язку з чим на підставі п.п. 11.2.2., 11.4. повідомив про розірвання договору з 24.12.2014 та вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення повернути предмет лізингу.

Дане повідомлення було надіслано відповідачем засобами кур'єрської служби «GlobalPost» та вручено позивачу 24.12.2014 разом з рахунками про сплату лізингових платежів за період з березня по жовтень 2014 року, що підтверджується накладною № 70012711.

Отже, не відповідають дійсності твердження позивача, що він не отримував повідомлень від відповідача про розірвання договору та рахунків на оплату лізингових платежів.

Відповідно до п. 6.3. договору примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

Умовами п. 6.2. договору передбачено, що у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право на свій власний розсуд, зокрема вилучити предмет лізингу, у порядку, передбаченому договором та/або законодавством України.

Частиною 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

З огляду на викладене, не приймаються судом до уваги посилання позивача на те, що умовами договору не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису визначається Законом України «Про нотаріат» відповідно до п. 19 ст. 34 якого нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно пункту 3.1. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Відповідно до п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, для одержання виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, необхідно подати:

1) оригінал договору лізингу;

2) засвідчену лізингодавцем копію рахунку, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Третя особа у письмових поясненнях зазначає, що лізингодавцем було надано нотаріусу всі передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 документи. Доказів протилежного позивачем не подано.

Згідно з п. 3. глави 8 розділу загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

Посилання позивача на те, що для виконання напису нотаріуса було подано договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ не підтверджено належними засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача про вчинення спірного виконавчого напису з порушенням є необґрунтованим та не доведеним, а тому вказана нотаріальна дія вчинена третьою особою правомірно, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та договору.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.04.2015.

Суддя В.В. Сівакова