РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015Справа №906/1329/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз»

до 1) Житомирської обласної державної адміністрації

2) Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області

про визнання протиправним і скасування розпорядження та визнання договору укладеним

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Марченко О.В.

Представники:

від позивача: Брацкова О.С.

від відповідача 1: не з'явились

від відповідача 2: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації та Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 362 від 14.11.2013 р. «Про відміну пункту 3 додатку № 2 до розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 28.11.2012 р. № 414 «Про надання в оренду земельних ділянок, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, проведення експертної грошової оцінки, продаж земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками»; визнання укладеним між Публічним акціонерним товариством «Концерн Галнафтогаз» та Коростишівською районною державною адміністрацією договорів оренди земельної ділянки площею 0, 3268 га, для обслуговування автозапчастинного комплексу, що розташована на території Харитонівської сільської ради (за межами населеного пункту) Коростишівського району Житомирської області в редакції, яка направлялась відповідачу листом від 14.08.2013 р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.10.2014 р позовні матеріали Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» передано до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2014 р. порушено провадження у справі № 906/1329/14, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.11.2014 р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р. призначено колегіальний розгляд справи № 906/1329/14.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. визначено колегіальний склад суду для подальшого розгляду справи № 906/1329/14 - Пригунова А.Б. (головуюча), Гулевець О.В. та Марченко О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 28.01.2015 р.

У процесі провадження у справі Коростишівська районна державна адміністрація Житомирської області подала заперечення на позов, у яких зазначає, що прийняття оспорюваного рішення зумовлено невідповідністю поданих позивачем документів вимогам чинного законодавства України та порушенням процедури розроблення технічної документації із землеустрою.

Крім того, відповідач 2 зазначає, що у Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області відсутні повноваження щодо розпорядження земельними ділянками.

Розгляд даної справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою представників відповідачів та невиконанням сторонами вимог суду.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представники відповідачів на виклик суду не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 08.04.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області № 625 від 23.11.2010 р. погоджено припинення права користування земельною ділянкою площею 0, 3268 земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в межах Харитонівської сільської Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирнафтоінвест» з метою надання її в оренду Публічному акціонерному товариству «Концерн Галнафтогаз» у зв'язку з переходом права власності на будівлю АЗС.

Розпорядженням Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 414 від 28.11.2012 р. «Про надання в оренду земельних ділянок, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, проведення експертної оцінки, продаж земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками» Публічному акціонерному товариству «Концерн Галнафтогаз» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування та надано в оренду земельну ділянку площею 0, 3268 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в межах Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області для обслуговування автозаправного комплексу (землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в оренду на 5 років (пункт 3 додатку № 2).

Розпорядженням Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 362 від 14.11.2013 р. у зв'язку з відсутністю дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, враховуючи клопотання Коростишівської районної державної адміністрації від 20.09.2013 р. № 02-45/386 відмінено пункт 3 додатку 2 до розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 414 від 28.11.2012 р. «Про надання в оренду земельних ділянок, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, проведення експертної оцінки, продаж земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками».

Приймаючи розпорядження № 362 від 14.11.2013 р. Голова Житомирської обласної державної адміністрації керувався ст.ст. 6, 13, 41, Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п. 1 розділу ХІІ Регламенту обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації № 401 від 29.11.2007 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що прийняттям розпорядження № 362 від 14.11.2013 р. Житомирська обласна державна адміністрація позбавила Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» можливості реалізації законного права на укладення договору оренди земельної ділянки.

При цьому, позивач зазначає, що Коростишівською районною державною адміністрацією навмисно затягувався процес укладення договору оренди земельної ділянки з Публічним акціонерним товариством «Концерн Галнафтогаз», проект якого було надіслано Голові Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області листом № 891/18 від 14.08.2013 р.

Нормативно обґрунтовуючи позов, Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» зазначає, що розпорядження № 362 від 14.11.2013 р. Голови Житомирської обласної державної адміністрації прийнято всупереч Конституції України та нормам Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

В обґрунтування свої заперечень Коростишівська районна державна адміністрація Житомирської області зазначає, що оспорюване розпорядження прийнято у зв'язку з невідповідністю поданих позивачем документів вимогам чинного законодавства України та порушенням процедури розроблення технічної документації із землеустрою.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України вставлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Статтею 12 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент затвердження технічної документації позивача) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Організація, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», статтею 1 якого визначається, що виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно з положеннями ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

За приписами ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю. Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) акти місцевих державних адміністрацій ненормативного характеру, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а при потребі - оприлюднюються.

У відповідності до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 8 ст. 118 Конституції України рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Тож, виходячи з аналізу вищенаведеного, нормами чинного законодавства України обумовлено коло суб'єктів, яким надано повноваження скасовувати розпорядження голови державної адміністрації. Такими суб'єктами є Президент України, голова місцевої державної адміністрації вищого рівня або суд.

За змістом вказаних положень закону вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 р. органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Тож, виходячи з вищенаведеного, приймаючи розпорядження № 362 від 14.11.2013 р., Голова Житомирської обласної державної адміністрації перевищив надані Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та Конституцією України повноваження.

В той же час суд відзначає, що норми чинного законодавства України, що визначають повноваження, порядок діяльності та компетенцію місцевих державних адміністрацій не передбачено можливості місцевих органів виконавчої влади відміняти власні акти ненормативного характеру.

Крім того, Публічному акціонерному товариству «Концерн Галнафтогаз» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування та надано в оренду земельну ділянку площею 0, 3268 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в межах Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області для обслуговування автозаправного комплексу (землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в оренду на 5 років відповідно до розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 414 від 28.11.2012 р. «Про надання в оренду земельних ділянок, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, проведення експертної оцінки, продаж земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками»

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із приписів чинного законодавства України, суд дійшов висновку що розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 362 від 14.11.2013 р. «Про відміну пункту 3 додатку № 2 до розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 28.11.2012 р. № 414 «Про надання в оренду земельних ділянок, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, проведення експертної грошової оцінки, продаж земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками» суперечить нормами чинного законодавства України, що відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України є підставою для його скасував.

Стосовно ж вимог позивача про визнання укладеним між Публічним акціонерним товариством «Концерн Галнафтогаз» та Коростишівською районною державною адміністрацією договорів оренди земельної ділянки площею 0, 3268 га, для обслуговування автозапчастинного комплексу, що розташована на території Харитонівської сільської ради (за межами населеного пункту) Коростишівського району Житомирської області в редакції, яка направлялась відповідачу листом від 14.08.2013 р., суд відзначає, що за своєю суттю вказана вимога є вимогою про встановлення судом певного факту.

Згідно зі ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, з аналізу вищенаведеної норми випливає, що підставою для користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, є відповідний договір оренди, укладений на підставі рішення органу місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено розпорядження землею.

В той же час, відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальні законом до їх підсудності.

За приписами ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, спори про визнання недійсними актів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

В законодавстві України не міститься визначення юридичних фактів, однак із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції слідує, що юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин. Залежно від наявності зв'язку із волею суб'єкта юридичні факти поділяються на події та дії.

Події - це юридично значущі явища, що виникають незалежно від волі людей.

Дії (бездіяльність) - це життєві факти, що є результатом свідомої, пов'язаної з волею діяльності людей, наприклад, правочини, що породжують права і обов'язки; адміністративні акти, які містять приписи зобов'язального характеру; дії, що створюють об'єктивний результат (створення об'єкта інтелектуальної власності). Дії у свою чергу поділяються на правомірні, тобто такі, що відповідають правовим нормам, і неправомірні, які суперечать закону, є правопорушеннями.

Судом встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних або юридичних осіб. Суд встановлює факти, що мають юридичне значення, у випадках неможливості їх посвідчення в іншому порядку.

Рішення суду є правозахисним актом, однак способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимога про встановлення факту не може бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

В силу положень ст. 84 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору.

Тож, з вищенаведеного випливає, що встановлені господарським судом факти мають бути викладені саме в мотивувальній частині рішення.

Як зазначається у постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 р. у справі №10/732, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способах захисту прав, суд зобов'язаний відмовити у позові.

За змістом листа Верховного суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» внаслідок відсутності передбаченого Цивільним кодексом України способу захисту цивільних прав та інтересів, суд має відмовити у задоволені відповідного позову.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, суд відзначає, що вимога позивача про визнання укладеним договору про визнання укладеним між Публічним акціонерним товариством «Концерн Галнафтогаз» та Коростишівською районною державною адміністрацією договору оренди земельної ділянки площею 0, 3268 га, для обслуговування автозапчастинного комплексу, що розташована на території Харитонівської сільської ради (за межами населеного пункту) Коростишівського району Житомирської області в редакції, яка направлялась відповідачу листом від 14.08.2013 р. не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, а фактично спрямована на встановлення судом певних юридичних фактів, що не віднесено до компетенції суду, який, як орган державної влади, зобов'язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а відтак - суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації № 362 від 14.11.2013 р. «Про відміну пункту 3 додатку № 2 до розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 28.11.2012 р. № 414 «Про надання в оренду земельних ділянок, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, проведення експертної грошової оцінки, продаж земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками».

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Житомирської обласної державної адміністрації (10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова, 1, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» (79056, м. Львів, вул. Пластова, 1, ) судовий збір у розмірі 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.04.2015 р.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Марченко О.В.