ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 р. Справа №917/131/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", пр-т Леніна, 111-а, м. Запоріжжя, 69095

до Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод", вул. Зіньківська, 57, м. Полтава, 36009

про стягнення грошових коштів

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "КрАЗ Лізинг", вул. Івана Мазепи, б 11-Б, м. Київ, 01010 Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Зуєва О.В., довіреність №010-01/7024 від 03.092012р.

від відповідача: Дробот Р.Д., довіреність б/н від 02.03.2015р.

від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості по Кредитному договору № 75108К7/8 від 29.05.2008 р. в розмірі 7 479 897,35 грн, з яких: основний борг - 6 109 315,19 грн; прострочені проценти за кредитом - 558 849,23 грн; прострочена комісія за управління кредитною лінією - 13 196,43 грн; пеня за прострочення зобов'язань - 661 601,10; 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту - 84 503,76 грн; 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом - 5 882,30 грн; 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією - 193,88 грн; інфляційні - 46 355,46 грн.

12.03.2015р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 7 979 356,03 грн заборгованості за кредитним договором, а саме: 6 109 315,19 грн - прострочена заборгованість за кредитом (основний борг); 739 666,51 грн - прострочені проценти за кредитом (основний борг); 15 395,79 грн - прострочена комісія за управління кредитною лінією; 936 747,26 грн - пеня за прострочення зобов'язань; 106 095,59 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту (основний борг); 8 039,87 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом (основний борг); 242,69 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією; 63 853,13 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

02.04.2015 р. від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, у якій позивач повідомив про часткове погашення відсотків по Кредитному договору № 75108К7/8 від 29.05.2008р. на загальну суму 45 633,00 грн.

Таким чином, прострочена заборгованість за Кредитним договором станом на 27.03.2015р., яку просить стягнути позивач складає 7 933 723,03 грн, з них: 6 109 315,19 грн - прострочена заборгованість за кредитом (основний борг); 694 033,51 грн - прострочені проценти за кредитом (основний борг); 15 395,79 грн - прострочена комісія за управління кредитною лінією; 936 747,26 грн - пеня за прострочення зобов'язань; 106 095,59 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту (основний борг); 8 039,87 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом (основний борг); 242,69 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією; 63 853,13 грн - інфляційні втрати.

Суд розцінює подану заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Суд приймає до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір, виходячи з нової ціни позову.

Відповідач у наданих суду письмових поясненнях (а.с. 193 - 194) проти позову заперечує, посилаючись на відсутність підстав для стягнення заборгованості з Поручителя, оскільки порука припинилася з 02.11.2011 р.

Зокрема, відповідач посилається на те, що первісно позивач пред'явив вимогу про погашення суми основного боргу по кредиту ще в 2011 році, про що свідчить претензія № 075-09/2204 від 11.04.2011p., отримана відповідачем 20.04.2011 р. У вказаній претензії позивач заявив до відповідача вимогу про те, щоб відповідач на протязі 10-ти днів з дня отримання претензії погасив суму простроченої заборгованості (в тому числі суму основного боргу), а у разі, якщо у вказаний 10-ти денний строк відповідач не погасить суму простроченої заборгованості банк повідомив про вимогу повернення всієї суми кредиту разом з відсотками, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення. Вимоги позивача відповідачем виконанні не були.

В подальшому, як зазначає відповідач, протягом 2011 - 2014 років позивач неодноразово заявляв аналогічні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості.

З наведеного відповідач робить висновок, що в даному випадку у позивача виникло право звернення до суду з вимогою про стягнення суми боргу з відповідача з 01.05.2011 р. Таким чином, у відповідності до пункту 4 статті 559 Цивільного кодексу України, за твердженням відповідача, порука припинилася з 02.11.2011 р.

Також, в обґрунтування припинення поруки відповідач вказує на зміну зобов'язання без згоди Поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Третя особа письмових пояснень по суті предмету спору не надала.

11.03.2015р. від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Судом зазначене клопотання задоволено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - Позивач, Банк або Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (надалі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 75108К7/8 від 29.05.2008р. із змінами і доповненнями (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до умов зазначеного договору Позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості 10 031 095,90 грн з кінцевим терміном погашення 27.05.2016р., зі сплатою процентів та комісії за управління кредитною лінією в розмірі та порядку встановленому п.п. 3.2., 3.5., 4.1. Кредитного договору.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.5., 4.1., 5.1.2., Кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов'язання своєчасно погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі за договором.

На виконання умов Кредитного договору позивач перерахував відповідачу кредитні кошти, що підтверджується виписками по рахункам.

В забезпечення виконання Позичальником умов Кредитного договору між Банком та Публічним акціонерним товариством "Полтавський автоагрегатний завод" (надалі - Поручитель, Відповідач) укладено Договір поруки № 7511Р2 від 31.05.2010р. із змінами і доповненнями (надалі - Договір поруки, а.с. 148-160), згідно якого Поручитель зобов'язався перед Позивачем солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором (п.п. 3.1., 3.2.,4.4.).

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 193 ГК України, ст. ст. 526, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається та позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору (порушення строків оплати основного боргу, процентів, комісії за управління) позивач направив Позичальнику Претензію-вимогу № 075-09/2853 від 11.12.14р. та відповідачу Претензію-вимогу № 075-09/2852 від 11.12.14р. (копії претензій та докази їх направлення у матеріалах справи, а.с. 161 - 171).

Відповідно до умов п. п. 6.1., 6.2. Кредитного договору, позивач вимагав дострокової сплати непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів за Кредитним договором протягом 10 банківських днів з дати отримання цієї Претензії-вимоги.

Позичальник та відповідач зазначену Претензію-вимогу отримали 15.12.2014р., проте вимог Банку не виконали та залишили Претензію-вимогу без задоволення.

Відповідно до п. 7.1., 7.2. Кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань Позичальник повинен сплатити Банкові пеню, яка нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2. Кредитного договору.

Враховуючи, що Позичальником порушено зобов'язання за Кредитним договором, позивач нарахував пеню на суми несвоєчасно погашеного кредиту, процентів, комісії за управління.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, прострочена заборгованість ТОВ "КрАЗ Лізинг" перед Банком за Кредитним договором, станом на 27.03.2015р., яку просить позивач стягнути на свою користь, складає 7 933 723,03 грн, а саме: 6 109 315,19 грн - прострочена заборгованість за кредитом (основний борг); 694 033,51 грн - прострочені проценти за кредитом (основний борг); 15 395,79 грн - прострочена комісія за управління кредитною лінією; 936 747,26 грн - пеня за прострочення зобов'язань; 106 095,59 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту (основний борг); 8 039,87 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом (основний борг); 242,69 грн - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією; 63 853,13 грн - інфляційні втрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку відмовити в позові, виходячи з наступного:

Як роз'яснено у п. 4.1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 1 від 24.11.2014р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

ЦК України не віднесено до підстав припинення зобов'язання закінчення строку дії договору. Відтак припинення строку дії основного договору, забезпеченого порукою, не є підставою припинення поруки.

Зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Не є збільшенням основного зобов'язання надання чергового траншу за договором про відкриття кредитної лінії, що забезпечений договором поруки.

Як досліджено судом, 01.02.2012р. АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "КрАЗ Лізинг" укладено Додаткову угоду № 75108К7-9 до Кредитного договору від 01.02.2012 р.

Відповідно до п. 1.2. зазначеної угоди "По тексту п.п. 3.25.2. статті 3. "Кредит та проценти" словосполучення "не потребує ПДВ" замінити на «збільшується на суму ПДВ"

Тобто, пунктом 1.2. Додаткової угоди № 75108К7-9 до Кредитного договору від 01.02.2012р. збільшено обсяг зобов'язань Позичальника - ТОВ "КрАЗ Лізинг" без згоди Поручителя (відповідача у справі), а саме: збільшено розміри комісійних винагород банку на суму ПДВ.

Отже, зміна умов зобов'язання, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням, відбулася без згоди Поручителя.

Доказів надання згоди Поручителя на зміну умов зобов'язання позивачем суду не надано.

Як роз'яснено у п. 4.1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 1 від 24.11.2014р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Відповідно до п. 7.3 договору Поруки № 75110Р2 від 31.05.2010р. всі зміни та доповнення до цього договору мають юридичну силу лише за умови підписання їх повноважними представниками сторін.

У матеріалах справи відсутні докази надання згоди Поручителем на зміну умов зобов'язання.

Таким чином, у відповідності до пункту 1 статті 559 Цивільною кодексу України в даному випадку порука є припиненою, тому у позивача відсутнє право на задоволення своїх вимог за рахунок Поручителя.

Твердження позивача стосовно того, що зміни до Кредитного договору були внесені не за ініціативою Банку, а на підставі вимог підпункту 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 розділу V Податкового кодексу України та Постанови НБУ від 15.11.2011р. № 400 "Про затвердження Переліку типових операцій з розрахунково-касового обслуговування", які відповідно до підпункту 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 розділу V Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки внесення змін до законодавчих актів не звільняє позивача від обов'язку отримувати згоду Поручителя.

Також, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що, з моменту внесення змін у п. 3.2.5.2. Кредитного договору, зазначена комісія Позичальнику не нараховувалася, а отже збільшення обсягу відповідальності Поручителя не відбулося, оскільки позивач не позбавлений права нарахувати зазначену комісію та звернутися з вимогою про її сплату та стягнення в примусовому порядку.

Твердження відповідача стосовно того, що у відповідності до пункту 4 статті 559 ЦК України порука припинилася з 02.11.2011р., судом відхиляється, оскільки у зв'язку з порушенням Позичальником умов договору, позивач скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п.п. 6.1, 6.2 Кредитного договору правом на зміну терміну погашення кредиту, надіславши Поручителю та Позичальнику вимоги № 075-09/2853 від 11.12.2014р. та № 075-09/2852 від 11.12.2014р. щодо дострокового погашення кредиту. Зазначені вимоги отримані Поручителем та Позичальником 15.12.2014р.

Таким чином, кінцевий термін повернення кредиту - 29.12.2014р., тому 6-місячний термін, встановлений п. 4 ст. 559 ЦК України, слід обчислювати з 30.12.2014р.

Зазначений строк сплине лише 30.06.2015р.

Таким чином, Кредитор пред'явив вимогу до Поручителя в межах 6-місячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

До суду з відповідним позовом позивач звернувся 29.01.2015р.

Враховуючи те, що зміна зобов'язання відбулася без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, порука є припиненою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 32-33, 43-44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.04.2015р.

Суддя Сірош Д.М