ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 квітня 2015 р.

Справа № 902/349/15

за позовом:Приватного підприємства "Агрогруп-БРВ" (66200, Одеська область, смт. Саврань, вул. Мира, 167; адреса для листування: 25015, м.Кіровоград, вул. Ж.Революції 1, кв. 13)

до:Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур та цукрових буряків НААНУ (22422, Вінницька область, Калинівський район, с. Уладівське, вул. Радянська, 14)

про стягнення 181456,55 грн. заборгованості

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Головаченко Т.В.

Представники

позивача : не з'явився

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "Агрогруп-БРВ" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур та цукрових буряків НААНУ про стягнення 181456,55 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 19.03.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/349/15 з призначенням судового засідання на 02.04.2015 року.

Ухвалою суду від 02.04.2015 року розгляд справи було відкладено на 20.04.2015 року з об'єктивних причин.

В судове засідання 20.04.2015 року представники сторін не з'явились, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлені, про що свідчать поштові повідомлення копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому, судом взято до уваги клопотання представника позивача (№ 27 від 03.04.2015 року) про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10.07.2014 року між ТОВ «Інтерагро-Сервіс» (Сторона 1) та Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України ( Сторона 2) укладено договір № б/н.

Відповідно до п. 1.1 договору Сторона 1 зобов'язується виконати збиранню врожаю сільськогосподарських культур 2014 року зернозбиральними комбайнами в межах їх технічних можливостей, а Сторона 2 зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах даного договору.

Згідно п.3.1. договору вартість наданих Стороною 1 послуг складає 350 грн. за один гектар зібраної площі.

Відповідно до п.3.2. договору оплата за надані Стороною 1 послуги здійснюється шляхом перерахування Стороною 2 грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони 1 у відповідності до акта виконаних робіт, не пізніше 01 вересня 2014 року.

Згідно п.3.4. договору у разі порушення терміну оплати, Сторона 2 сплачує Стороні 1 штраф в розмірі 25% вартості виконаних робіт та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

ТОВ «Інтерагро-Сервіс» було повністю виконано свої зобов'язання за договором, по збиранню зернових культур на загальній площі 326 гектар, що стверджується актом виконаних робіт за № 1 від 10.08.2014 року, в якому зазначено, що об'єм виконаних робіт становить 114 101,30 грн.

Натомість відповідачем свої зобов'язання згідно договору не було виконано, кошти сплачені не були.

01.12.2014 року між ТОВ «Інтерагро-Сервіс» ( Цедент) та ПП «Агрогруп-БРВ» ( Цесіонарій) було укладено договір № б/н про відступлення права вимоги.

Відповідно до п.1.1. договору Цедент передає, а Цесіонарій приймає на себе право затребування боргу і стає Кредитором згідно з витребуванням (стягненням) з Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур та цукрових буряків НААНУ МФО 380764 коштів за надання послуг по збиранню зернових культур зернозбиральними комбайнами по договору від 10 липня 2014 року «На виконання робіт по збиранню зернових культур» в сумі основного зобов'язання 114101,30 грн. за всіх інших платежів (штрафних санкцій, упущеної вигоди, не отриманих доходів, відсотків за користування кредитом і.т.п.) по даних коштах ( названим у подальшому «Боржник»).

Згідно п.1.1. договору з цього договору випливає, що Цесіонарій займає місце Цедента в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом двох років але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

11.02.2015 року ПП «Агрогруп-БРВ» було направлено відповідачу претензію від 05.02.2015р. з вимогою сплатити борг, яка залишена без задоволення.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, у відповідача перед позивачем, виникла заборгованість по оплаті наданих послуг відповідно до Договору в сумі 114101,30 грн.

Як стверджує позивач у позові та підтверджується матеріалами справи, погашення відповідачем заборгованості за надані йому послуги, здійснено так і не було, що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Разом з тим, позивачем було нараховано відповідачу штрафні санкції за неналежне виконання договірних зобов'язань.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Беручи до уваги зміст договору, укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заборгованість відповідача в сумі 114101,30 грн. підтверджується матеріалами справи, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також, судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 28525,32 грн. штрафу, 15911,15 грн. пені та 21222,81 грн. інфляційних втрат, 1695,97 грн. 3% річних в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.4. договору у разі порушення терміну оплати, Сторона 2 сплачує Стороні 1 штраф в розмірі 25% вартості виконаних робіт та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки, відповідають умовам укладеного Договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності періодів нарахування та розрахунку пені, штрафу та інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що одночасне стягнення штрафу і пені чітко узгоджується з вимогами чинного законодавства України, зокрема з положеннями ст. 231 ГК України, якою підтверджується можливість одночасного застосування штрафу і пені за порушення господарських зобов'язань.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 49 ГПК України та п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (вул. Радянська, 14, с. Уладівське, Калинівський район, Вінницька область, 22422, ) на користь Приватного підприємства "Агрогруп-БРВ" (66200, Одеська область, смт. Саврань, вул. Мира, 167; адреса для листування: 25015, м.Кіровоград, вул. Ж.Революції 1, кв. 13; ) 114 101,30 грн. заборгованості, 28525,32 грн. штрафу, 15911,15 грн. пені; 21222,81 грн. інфляційних втрат; 1695,97 грн. 3% річних, 3629,13 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам.

Повне рішення складено 21 квітня 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (66200, Одеська область, смт. Саврань, вул. Мира, 167; адреса для листування: 25015, м.Кіровоград, вул. Ж.Революції 1, кв. 13)

3 - відповідачу (22422, Вінницька область, Калинівський район, с. Уладівське, вул. Радянська, 14)