ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 квітня 2015 р. Справа № 902/74/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Мельника П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Вінницятрансприлад" м.Вінниця, вул.Героїв Сталінграду, 1

до: Приватного підприємства "Торгтехніка-ПАК" 21032, м.Вінниця, вул.Нечуя Левицького, 14

про витребування майна, ціна позову 44 339,40 грн.

За участю представників сторін:

позивача, Степанишин С.М., Проценко М.О., Ромов А.А., довіреність №б/н від 03.04.15р., представники;

відповідача, Марченко С.І., довіреність №б/н від 04.03.15р., представник

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Державного підприємства "Вінницятранспилад" до Приватного підприємства "Торгтехніка-ПАК" про витребування майна, ціна позову 44 339,40 грн.

Позов обґрунтовано тим, що згідно договору зберігання №СН7/33/Ю від 26 травня 2011 року, укладеного між ДП «Вінницятрансприлад» і ПП «Торгтехніка-ПАК», ДП «Вінницятрансприлад» згідно видаткової накладної №РН-00033 від 26.05.2011 року передало Відповідачу на зберігання: гофрокартон Т22Б-В розміром 755х850 в кількості 15 000 кв.м. вартістю 63 000,00 грн.; гофрокартон Т22С розміром 760х940 в кількості 17 000 кв.м. вартістю 71 400,00 грн.; гофрокартон Т22Б-В розміром 1065х1040 в кількості 15 000 кв.м. вартістю 63 000,00 грн. Вcього на загальну суму з ПДВ 197 400,00 грн. На протязі 2011-2013 років Відповідач згідно накладних повернув Позивачу: гофрокартон Т22Б-В розміром 755х850 в кількості 15 000 кв.м., вартістю 63 000,00 грн.; гофрокартон Т22С розміром 760х940 в кількості 6 443 кв.м. вартістю 71 400,00 грн.; гофрокартон Т22Б-В розміром 1065х1040 в кількості 15 000 кв.м. вартістю 63 000,00 грн. На зберіганні залишився залишок гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м. вартістю 36 949,50 грн., 20% ПДВ - 7389,90 грн, всього 44 339,40 грн., який Позивач просить витребувати у Відповідача.

Ухвалою суду від 26.01.15 р. порушено провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 16.03.15 р.

Ухвалою суду від 16.03.15 р., у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, розгляд справи відкладено до 06.04.15 р.

02.04.2015 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому Відповідач вказує про те, що повернув Позивачу гофрокартон наступних розмірів: 760х940 в кількості 10 773 кв.м. на суму 45 246,60 грн., тоді як було передано на зберігання 17 000 кв.м.; 755х850 в кількості 23 842,35 кв.м. на суму 100 137,87 грн., тоді як було передано на зберігання 15 000 кв.м.; 1065х1040 в кількості 17 636,00 кв.м. на суму 74 071,20 грн., тоді як було передано на зберігання 15 000 кв.м. Відповідачем було повернуто Позивачу гофрокартон розміром 755х850 в кількості 23 842,35 кв.м., що на 8 842,35 кв.м. більше ніж мало бути повернуто зі зберігання та гофрокартон розміром 1065х1040 в кількості 17 636,00 кв.м., що на 2 636 кв.м. також більше ніж мало бути повернуто зі зберігання. Відповідач вважає, що позовні вимоги ДП «Вінницятрансприлад» про повернення гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м., з урахуванням ст.949 ЦК України, є безпідставними та необґрунтованими. Навпаки, Відповідач вважає, що Позивач має повернути ПП «Торгтехніка-ПАК» гофрокартон в кількості 5 251,35 кв.м. на загальну суму 22 055,67 грн.

Ухвалою суду від 06.04.15р., у зв'язку з необхідністю проведення між ДП "Вінницятранспилад" та ПП "Торгтехніка-ПАК" звірки взаємних розрахунків, розгляд справи, в межах строку, передбаченого ст.69 ГПК України, відкладено до 07.04.15 р.

В судовому засіданні, представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник Відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд з'ясував, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.05.11р. між сторонами був укладений договір зберігання №СН7/33/Ю, відповідно до положень якого ДП "Вінницятранспилад" (Позивач) доручив, а ПП "Торгтехніка-ПАК" (Відповідач) прийняв на себе зобов'язання здійснювати протягом терміну дії цього договору відповідальне зберігання належних Позивачу товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з видатковою накладною №РН-00033 від 26.05.2011р. на відпуск товарно-матеріальних цінностей та довіреністю №106 від 26.05.2011р., Позивач передав Відповідачу на відповідальне зберігання: гофрокартон Т22Б-В розміром 755х850 в кількості 15 000 кв.м. на загальну вартість з ПДВ 63 000,00 грн.; гофрокартон Т22С розміром 760х940 в кількості 17 000 кв.м. на загальну вартість з ПДВ 71 400,00 грн.; гофрокартон Т22Б-В розміром 1065х1040 в кількості 15 000 кв.м. на загальну вартість з ПДВ 63 000,00 грн. Вcього на загальну суму з ПДВ 197 400,00 грн.

Листом №СН-15/210/8654 від 26.11.2014р., Позивач звернувся до Відповідача вказуючи про те, що згідно з договором зберігання №СН7/33/Ю від 26.05.2011 року ПП «Торгтехніка-ПАК» було отримано гофрокартон на відповідальне зберігання в кількості 47 тис. кв.м. по довіреності №106 від 26.05.2011 року. Відповідно до п.2.1.4 договору №СН7/33/Ю від 26.05.2011р., ДП «Вінницятрансприлад» просить ПП «Торгтехніка-ПАК» повернути з відповідального зберігання недоотриманий гофрокартон Т21С 760х940 в кількості 10 557 кв.м. на суму 36 949,50 грн. без ПДВ до 5 грудня 2014 року.

В силу п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли договірні правовідносини щодо зберігання майна, які регулюються Главою 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В силу п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011 року, будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Абзац 4 п. 3.12 вказаної вище постанови, визначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову в даній справі є витребування у Відповідача на користь Позивача гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м.

Підставами позову Позивач зазначив обставини стосовно порушення Відповідачем умов договору зберігання №СН7/33/Ю від 26.05.2011р. щодо неповернення Позивачу переданого за вказаним договором гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що вимога Позивача про витребування у Відповідача гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м. ґрунтується на договорі зберігання №СН7/33/Ю від 26.05.2011р. На підставі накладних, доданих Позивачем до матеріалів позовної заяви, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, судом встановлено, що за період з 17 червня 2011 року по 29 травня 2012р. Відповідач повернув Позивачу гофрокартон відповідно до накладних: від 17.06.2011р. розміром 760х940 в кількості 5 000 кв.м. на суму 21 000,00 грн. з ПДВ; від 05.08.2011р. розміром 760х940 в кількості 1 468 кв.м. на суму 6 165,60 грн. з ПДВ та розміром 755х850 в кількості 680 кв.м. на суму 2 856,00 грн. з ПДВ; від 17.08.2011р. розміром 755х850 в кількості 128,35 кв.м. на суму 539,07 грн. з ПДВ; від 18.08.2011р. розміром 755х850 в кількості 4 990 кв.м. на суму 20 958,00 грн. з ПДВ; від 09.09.2011р. розміром 760х940 в кількості 4 485 кв.м. на суму 18 837,00 грн. з ПДВ та розміром 1065х1040 в кількості 4259 кв.м. на суму 17 887,80 грн. з ПДВ; від 14.10.2011р. розміром 1065х1040 в кількості 1 823 кв.м. на суму 7 656,60 грн. з ПДВ; від 25.10.2011р. розміром 755х850 в кількості 320 кв.м. на суму 1 344,00 грн. з ПДВ; від 09.11.2011р. розміром 755х850 в кількості 442 кв.м. на суму 1 856,40 грн. з ПДВ та розміром 1065х1040 в кількості 1 537 кв.м. на суму 6 455,40 грн. з ПДВ; від 06.12.2011р. розміром 755х850 в кількості 321 кв.м. на суму 1 348,20 грн. з ПДВ; від 09.12.2011р. розміром 755х850 в кількості 4026 кв.м. на суму 16 909,20 грн. з ПДВ; від 12.12.2011р. розміром 755х850 в кількості 770 кв.м. на суму 3 234,00 грн. з ПДВ; від 29.12.2011р. розміром 1065х1040 в кількості 3292 кв.м. на суму 13 826,40 грн. з ПДВ; від 07.02.2012р. розміром 755х850 в кількості 3818 кв.м. на суму 16 035,60 грн. з ПДВ та розміром 1065х1040 в кількості 747 кв.м. на суму 3 137,40 грн. з ПДВ; від 20.02.2012р. розміром 1065х1040 в кількості 5 978 кв.м. на суму 25 107,60 грн. з ПДВ; від 29.05.2012р. розміром 755х850 в кількості 2 284 кв.м. на суму 9 592,80 грн. з ПДВ.

При цьому, суд не бере до уваги накладні, які підтверджують факт повернення Відповідачем Позивачу товару, за період з 05 липня 2013 року по 04 грудня 2013р., так як в даних накладних міститься посилання на інші договори, ніж зазначений в позові: №б/н від 28.03.2012р.та №СН7/28/Ю від 03.06.2013р.

Відповідачем надано до суду накладні про повернення Позивачу гофрокартону за договором зберігання №СН7/33/Ю від 26.05.2011р.: від 26.05.2011р. розміром 760х940 в кількості 240 кв.м. на суму 1008,00 грн. з ПДВ; від 09.04.2012р. розміром 755х850 в кількості 3 897 кв.м. на суму 16 367,40 грн. з ПДВ; від 29.05.2012р. розміром 755х850 в кількості 2 410 кв.м. на суму 10 122,00 грн. з ПДВ, оригінали яких були оглянуті в судовому засідані. Зі змісту наявного в матеріалах справи акту звірки між ДП «Вінницятрансприлад» та ПП «Торгтехніка-ПАК» по договору зберігання №СН7/33/Ю судом встановлено, що накладні від 26.05.2011р. на суму 1008,00 грн. з ПДВ та від 09.04.2012р. на суму 16 367,40 грн. з ПДВ також відображаються у бухгалтерському обліку Позивача, а тому приймаються судом як належний доказ повернення Позивачу Відповідачем гофрокартону за договором зберігання №СН7/33/Ю від 26.05.2011р.

Судом не приймається до уваги накладна від 29.05.2012р. про повернення гофрокартону розміром 755х850 в кількості 2 410 кв.м. на суму 10 122,00 грн. з ПДВ, з огляду на те, що зі змісту наявного в матеріалах справи акту звірки між ДП «Вінницятрансприлад» та ПП «Торгтехніка-ПАК» по договору зберігання №СН7/33/Ю судом встановлено, що вказана накладна не відображається у бухгалтерському обліку Позивача, а тому не приймається судом як належний доказ повернення Відповідачем гофрокартону за договором зберігання №СН7/33/ю від 26.05.2011р.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що Відповідач повернув Позивачу гофрокартон за договором зберігання №СН7/33/ю від 26.05.2011р. наступних розмірів: 760х940 в кількості 11 193 кв.м. на суму 47 010,60 грн. з ПДВ, тоді як було передано на зберігання 17 000 кв.м.; 755х850 в кількості 21 676,35 кв.м. на суму 91 040,67 грн. з ПДВ, тоді як було передано на зберігання 15 000 кв.м.; 1065х1040 в кількості 17 636,00 кв.м. на суму 74 071,20 грн. з ПДВ, тоді як було передано на зберігання 15 000 кв.м.

Отже, судом встановлено, що Відповідачем було повернуто Позивачу гофрокартон розміром: 760х940 в кількості 11 193 кв.м. на суму 47 010,60 грн. з ПДВ, що на 5 807 кв.м. менше ніж мало бути повернуто зі зберігання; 755х850 в кількості 21 676,35 кв.м., що на 6 676,35 кв.м. більше ніж мало бути повернуто зі зберігання; гофрокартон розміром 1065х1040 в кількості 17 636,00 кв.м., що на 2 636 кв.м. також більше ніж мало бути повернуто зі зберігання.

За нормами ст.949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

З огляду на те, що Відповідачем було повернуто Позивачу відповідну кількість товару такого самого роду та такої самої якості як гофрокартон розміром 760х940 в межах договору зберігання №СН7/33/ю від 26.05.2011р., що доводиться матеріалами справи, вказаний товар був безвідмовно прийнятий Позивачем, при цьому, протилежного не було доведено Позивачем, з урахуванням ст.949 Цивільного кодексу України, позовні вимоги ДП «Вінницятрансприлад» про повернення гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м. задоволенню не підлягають.

При цьому, Позивачем не спростовано тверджень Відповідача про те, що Позивачем не висувалось жодних претензій щодо прийнятого товару, в т.ч. і щодо роду та якості товару та більше 2,5 років від Позивача не надходило Відповідачу жодних нарікань стосовно прийняття вказаного товару.

З урахуванням доводів, наведених вище у цьому рішенні, суд вважає, що відсутні підстави для витребування у Відповідача на користь Позивача гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м., в розрізі статті ст.949 Цивільного кодексу України. За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Не приймаються судом до уваги пояснення представників позивача щодо договорів зберігання та договорів поставки, що не є предметом розгляду даного спору, оскільки, предметом даного позову є вимога про витребування у Відповідача на користь Позивача гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10 557 кв.м., а підставою позову Позивач зазначив обставини стосовно порушення Відповідачем умов саме договору зберігання №СН7/33/Ю від 26.05.2011р. щодо неповернення Позивачу переданого за вказаним договором гофрокартону Т22С розміром 760х940 в кількості 10557 кв.м., а не будь-яких інших договорів.

До початку розгляду справи по суті позивачем підстави позову щодо матеріально-правової вимоги до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення не змінювались, жодних клопотань та/або заяв з цього приводу матеріали справи не містять.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 14 квітня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу м.Вінниця, вул.Героїв Сталінграду, 1

3 - відповідачу 21032, м.Вінниця, вул.Нечуя - Левицького, 14