ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Справа № 923/605/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоЄвсікова О.О.,
суддів:Кролевець О.А. (доповідач у справі), Попікової О.В.
розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна"
на рішенняГосподарського суду Херсонської області від 09.12.2014
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 12.02.2015
у справі№923/605/13 Господарського суду Херсонської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
до1. Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара"
простягнення солідарно 12 983 233,25 грн.
за участю представників сторін
від позивача:Дмитренко А.В.
від відповідача-1:не з'явився
від відповідача-2:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення солідарно з Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" заборгованості за кредитним договором у сумі 11000000 грн. по тілу кредиту, 1007481,54 грн. з нарахованих та несплачених (прострочених) відсотків, 814217,18 грн. пені, нарахованої за несплату тіла кредиту, 161534,53 грн. пені, нарахованої за несплату відсотків (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог №1978/12-б.б-12 від 01.06.2013).

У подальшому ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.05.2014 здійснено процесуальне правонаступництво позивача ПАТ "Кредитпромбанк" на Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк".

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 09.12.2014 (суддя Закуріна М.К.), яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 (колегія суддів у складі: Разюк Г.П., Гладишева Т.Я., Колоколов С.І.), позовні вимоги задоволено з підстав їх доведеності.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Дочірнє підприємство Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального і матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач у своєму відзиві проти вимог касаційної скарги заперечив, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідачі не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Від скаржника надійшла телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю направити в судове засідання представника. Судова колегія відмовила в задоволенні цього клопотання, оскільки неявка повноважних представників сторін не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між ПАТ "Кредитпромбанк" (банк) та Дочірнім підприємством Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" (позичальник) укладено кредитний договір №04.1/09/11-КЛТ (далі - Кредитний договір) про надання банком у майбутньому підприємству кредитів (траншів) у межах загальної суми 42000000 грн. з повною або частковою конвертацією у долари США та євро зі строком повернення в період з 31.12.2011 до 31.12.2027.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору зобов'язання банку щодо надання кредитів та зобов'язання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та обов'язки сторін, що передбачені цим договором виникають з моменту укладання сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід'ємною його частиною. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої в п. 1.1 цього договору, та термін його повернення визначаються додатковими угодами, але не пізніше строку, встановленого в п. 3.4.4. договору.

Згідно з п.п. 2.7.1, 2.7.2 Кредитного договору розрахунок суми процентів за користування кредитами починається з дня зарахування сум кредитів на позичкові рахунки позичальника; проценти нараховуються за кожним кредитом, наданим згідно з додатковою угодою, в останній робочий день місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у відповідній додатковій угоді, виходячи із суми заборгованості за кредитом, яка обліковується на позичковому рахунку, та процентної ставки, яка встановлена у відповідній додатковій угоді.

У п. 3.4.8 Кредитного договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено, що даний договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення позичальником кредитів, процентів за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату відсотків.

У відповідності до Кредитного договору між сторонами підписані додаткові угоди №№01-32 щодо окремих траншів із визначенням їх сум, річних процентів та строків погашення.

Для забезпечення зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ "Кредитпромбанк" і ТОВ "Югтара" (поручитель) був укладений договір поруки №04.1/09/П03/11-КЛТ від 18.07.2011, умовами якого передбачена солідарна відповідальність поручителя і боржника перед ПАТ "Кредитпромбанк" за своєчасне та повне виконання зобов'язань ДП ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" за Кредитним договором.

На виконання Кредитного договору ПАТ "Кредитпромбанк" надано позичальнику кредитні кошти у розмірі 42000000 грн. та кредитні транші згідно з додатковими угодами. Натомість, Дочірнє підприємство ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" обов'язок з повернення кредиту належним чином не виконало, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Листом від 25.04.2013 за №1586/04-б.б-03 від 25.04.2013 ПАТ "Кредитпромбанк" звернулось до поручителя ТОВ "Югтара" з вимогою протягом трьох днів погасити заборгованість Дочірнього підприємства ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" у зв'язку з невиконанням останнім зобов'язань за Кредитним договором.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, ПАТ "Кредитпромбанк" заявило вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за Кредитним договором та додатковими угодами, розмір якої станом на 01.06.2013 становить, за його розрахунком: 11000000 грн. заборгованості з повернення кредиту та 1007481,54 грн. заборгованості зі сплати процентів за кредитом. Також позивачем заявлено до стягнення 814217,18 грн. пені, нарахованої за несплату тіла кредиту, та 161534,53 грн. пені, нарахованої за несплату відсотків.

Крім того, як вже зазначалось, під час розгляду даної справи Господарський суд Херсонської області ухвалою від 20.05.2014 здійснив процесуальне правонаступництво, замінивши позивача ПАТ "Кредитпромбанк" на його правонаступника ПАТ "Дельта Банк". При цьому суд виходив з того, що 27.09.2013 між вказаними особами укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшли всі права вимоги за Кредитним договором та додатковими угодами до нього. Факт переходу прав вимоги за договором підтверджується відповідним актом приймання-передачі. Суд апеляційної інстанції також встановив, що Дочірнє підприємство ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" повідомлено про укладення вказаного договору листом від 10.10.2013 за №10429/КРМ/3.

Дослідивши надані сторонами докази, суди першої та апеляційної інстанцій визнали обґрунтованими розрахунки позивача щодо розміру заборгованості, визнали правомірним нарахування пені та правильність її обрахунку, а відтак задовольнили позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи Дочірного підприємства ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" про неврахування судом першої інстанції обставин непереборної сили як підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України, адже про ці обставини скаржник не заявляв при розгляді справи в суді першої інстанції, а всупереч вимогам ст.ст. 33, 101 ГПК України вказані доводи не підтверджені документально під час розгляду справи судом апеляційної інстанції із обґрунтуванням неможливості подання відповідних доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

Зокрема, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказана правова норма кореспондується зі ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст.ст. 546, 553, 554 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою; за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Також ЦК України у ст.ст. 512-519 передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, зокрема, в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), який вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, однак первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Положеннями ч. 1 ст. 230, ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких, зазвичай, визначається обліковою ставкою Національного банку України та не може перевищувати подвійної облікової ставки, що діяла у відповідний період. У силу ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Положення цієї норми кореспондуються з ч. 2 ст. 218 ГК України.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому в силу ст.ст. 42, 43, 33, 101 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності та змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши надані сторонами під час розгляду справи докази, суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини неналежного виконання Дочірнім підприємством ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" своїх обов'язків з повернення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором та додатковими угодами до нього. З огляду на встановлення таких обставин та положення викладених вище норм права суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з вказаної особи та поручителя ТОВ "Югтара" солідарно відповідних сум заборгованості, розмір яких доведений позивачем, а також пені, нарахованої у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання.

У касаційній скарзі Дочірнє підприємство ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" проти висновків судів заперечує, проте його доводи по суті зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції наданих сторонами доказів та встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій. При цьому скаржник безпідставно посилається на порушення судами ч. 1 ст. 41 ГПК України у зв'язку з непроведенням судово-економічної експертизи в даній справі, адже питання правильності розрахунку стягуваних сум не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду.

Також скаржник посилається на неповне встановлення фактичних обставин справи з огляду на неврахування судами обставин непереборної сили. Однак, як вже зазначалось, відповідач не заявляв про такі обставини під час розгляду справи судом першої інстанції та не довів їх наявність у суді апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 33, 101 ГПК України. А в суду касаційної інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), і в зв'язку з цим розгляд справи господарським судом здійснювався виключно за наявними у справі доказами (п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 за №11).

Не підлягають врахуванню посилання скаржника на положення ст. 623 ЦК України, яка регулює відшкодування збитків, що не є предметом даного спору; та положення ст.ст. 516, 517 ЦК України з огляду на відсутність доведення Дочірнім підприємством ТОВ "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій обставин виконання ним свого обов'язку первісному кредитору або наявності в нього певних обґрунтованих сумнівів щодо переходу прав у зобов'язанні до нового кредитора, тоді як факт такого переходу встановлений судами.

Отже, скаржником не доведено порушення або неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій певних норм матеріального чи процесуального права щодо обставин, встановлених ними під час розгляду справи. Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів дійшла висновку, що судами в порядку ст.ст. 43, 101, 103 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, враховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Югтара" "Дніпрянська аграрна фірма ім. Солодухіна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 у справі №923/605/13 залишити без змін.

Головуючий суддя О. Євсіков

Судді О. Кролевець

О. Попікова