ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2015 р.Справа № 916/350/15-г

За позовом Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест";

до відповідача Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК"

про стягнення 51009,4грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Баранчук Л.М. - за дорученням;

Від відповідача: -не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: 28 січня 2015 року за вх. №370/15 Приватне підприємство "Фарлеп-Інвест" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 51 009,40 гривень, з якої основний борг в сумі 45985,06 гривень, інфляційні в сумі 2299,25 гривень, 272,13 гривень 3% річних та 2452,96 гривень пеня, за договором про організацію прийму платежів №8 від 1 березня 2012 року.

Ухвалою суду від 29 січня 2015 року порушено провадження у справі №916/350/15-г та призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважність причин відсутності не повідомив, витребувані документи не надав, у зв'язку з чим, справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними документами.

У судовому засіданні від 14.04.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01 березня 2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Фарлеп-Інвест» ( позивач - провайдер) та Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" ( відповідач - банк) було укладено договір № 8 про організацію прийому платежів.

За умовами якого, банк за дорученням провайдера зобов'язується надати послуги з організації діяльності з прийому платежів, а провайдер зобов'язується сплачувати банку винагороду, обумовлену договором, п.2.1 договору.

Так п.п.2.2.1 договору, зі сторони провайдера надання банку повноважень на прийом грошових коштів від постачальників, оброблення інформації про платежів та здійснення розрахунків, прийом та відображення на рахунках клієнтів грошових коштів, зібраних як платежі, а п.п. 2.2.2 договору - зі сторони банку прийом платежів від постачальників на користь провайдера, передача даних про прийняті платежі провайдеру та обробка даних з прийому платежів, складення реєстрів платежів для подальшої передачі провайдеру.

Відповідно до п. 3.1. Договору, обов'язок по перерахуванню позивачу прийнятих платежів повинно бути виконано відповідачем протягом 3 банківських днів з моменту приймання платежів шляхом забезпечення розрахункової взаємодії.

Згідно п.3.9 договору, після підтвердження провайдером підсумкових документів в електронному вигляді, банк готує підписує та направляє провайдеру акт за формою вказаною у додатку №1 який містить інформацію про прийнятті та перераховані платежі на протязі 5 банківських днів місяця, наступного за звітним.

Додатком №2 сторони обумовили та узгодили квитанцію ПТКС, до договору №8.

Додатком №3 сторонами узгоджено реквізити для перерахування коштів провайдеру.

Додатком №4 узгоджено форму щоденного реєстру.

Додатком №5 сторонами узгоджено та підписано вимоги до інтерфейсу.

Сторони 12.04.2012 року уклали додаткову угоду №2 до договору №8 від 01.03.2012 року, в якій сторони узгодити реквізити щодо перерахування прийнятих банком коштів та подальше перерахування провайдеру, 01.07.2012 року сторони уклали додаткову угоду №4 до договору №8 - таблиця реквізитів для перерахування коштів провайдеру та додаткова угода від 20.08.2012 року містить аналогічні зміни лише щодо таблиці реквізитів.

01.08.2012 року сторони уклали додаткову угоду до договору №8 від 01.03.2012 року, було внесено зміни до розділу 5 Розмір та порядок виплати винагороди та розділ 3 Права та обов'язки банку.

Також 01.10.2012 року сторони уклали додаткову угоду до договору №8 від 01.03.2012 року, в якій узгодили п.5.2 та п. 3.5 договору.

На протязі 2014 року сторони узгодили та підписали акти наданих послуг, а саме 31.01.2014 року банком було прийнято від постачальників платежів на суму 82 133,80 гривень, а перераховано провайдеру 97 529,16 гривень, винагорода склала 97,64 гривень; 28.02.2014 року прийнято відповідачем коштів 87 249 гривень та перераховано позивачу 81 405,52 гривни, винагорода склала 81,48 гривень, 31.03.2014 року прийнято платежів в сумі 100 289 гривень, перераховано 99266,67 гривень, винагорода склала 99,33 гривень, за квітень 2014 року банком прийнято платежів на суму 87 780 гривень, перераховано позивачу 87 074 гривень, винагорода склала 87,16 гривень; за травень прийнято 92 632,92 гривни, перераховано 91 701,19 гривень, винагорода склала 91,81 гривна; у червні 2014 прийнято 107147,03 гривень, перераховано 99 072, 79 гривень, винагорода склала 99,20 гривень; у липні 2014 року прийнято кошти в сумі 153 078,04 гривень, перераховано 157 488,07 гривень, винагорода склала 157,69 гривень; у серпні 2014 року прийнято 159281,16 гривень, перераховано 153 670,58 гривень, винагорода склала 153,82 гривни; у вересні 2014 року прийнято коштів в сумі 248 884, а перераховано 231 704,55 гривень, винагорода склала 231,97 гривень, у жовтні 2014 року прийнято 193 828,88 гривень, а перераховано 178706,22 гривень, винагорода склала 178,90 гривень, у листопаді 2014 року коштів не прийнято, перераховано 10 443,31 гривень, винагорода склала 10,45 гривень.

У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №637/03-11 від 30.10.2014 року, з вимогою терміново здійснити перерахування коштів сплачених абонентами, вказана претензія була залишена відповідачем поза увагою.

Так, позивач звернувся до відповідача вдруге з претензією №739-2/04-11 від 18.12.2014 року про неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повного та своєчасного перерахування коштів.

Позивачем станом на 20 січня 2015 року було складено бухгалтерську довідку, згідно якої заборгованість відповідача складає 45 985,06 гривень.

У звязку з неналежним виконанням договірних зобов'язань позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить суд стягнути з відповідача 51 009,40 гривень, з якої основний борг в сумі 45985,06 гривень, інфляційні в сумі 2299,25 гривень, 272,13 гривень 3% річних та 2452,96 гривень пеня, .

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК України).

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що сторони на протязі дії договору та згідно п.3.9 договору, після підтвердження провайдером підсумкових документів в електронному вигляді, банк готує, підписує та направляє провайдеру акт за формою вказаною у додатку №1 який містить інформацію про прийнятті та перераховані платежі на протязі 5 банківських днів місяця, наступного за звітним, сторони підписали акти на узгодили суми які були прийняті відповідачем, перераховані позивачу також відповідачем була отримана винагорода.

Згідно актів узгоджених сторонами за 2012 рік, прийнято відповідачем на протязі 2012 року - 595967,30 гривень, перераховано позивачу за 2012 рік - 570815,06 гривень, винагорода за рік склала - 7 697,83 гривень. Залишок не перерахованих коштів за 2012 рік складає 17 454,41 гривень.

Згідно актів узгоджених сторонами на 2013 рік то відповідачем прийнято - 1 237 640,43 гривень, при цьому перераховано за 2013 рік позивачу - 1218362,28 гривень, винагорода склала - 12 697,57 гривень. Залишок не перерахованих коштів за 2013 рік складає 6 580,58 гривень.

Також сторони на протязі 2014 року уклали та узгодили акти, відповідачем прийнято за 2014 рік платежів в сумі 1311302,35 гривень, перераховано позивачу за 2014 рік - 1288062,90 гривень, винагорода склала - 1289,45 гривень. Залишок не перерахованих коштів за 2014 рік складає 21 950,30 гривень.

Судом досліджено наданий позивачем розрахунок та приходить висновку про правомірність нарахування суми основаного боргу у розмірі 45985,06 гривень (17 454,41 гривень+6 580,58 гривень+21 950,30 гривень=45985,29 гривень).

Дослідивши обставини спору, судом встановлено факт неналежного виконання Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) як порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 230 ГК України передбачені штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений ст.1 вказаного закону та обчислюється від суми простроченого грошового зобов'язання та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період прострочення.

Так позивачем здійснено розрахунок пені за період з 21.10.2014 року по 12.11.2014 року, яка склала 724,42 гривни та за період з 13.11.2014 року по 31.12.2014 року та складає -= 1728,53 гривень. Судом досліджено наданий позивачем розрахунок та вважає його вірним, сума пені у розмірі 2452,96 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи не виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасного перерахування отриманих платежів провайдеру позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 272,13 гривень 3% річних та 2299,25 гривень інфляційних витрат, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду справи Відповідачем не надано доказів виконання умов договору щодо несвоєчасного виконання грошових зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-а, ідентифікаційний код 20971504) на користь Приватного акціонерного товариства підприємства "Фарлеп-Інвест" (01011 м. Київ пров. Кутузова,3, ) основний борг у розмірі 45985 (сорок п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) гривень 06 копійок, інфляційні в сумі 2299 (дві тисячі двісті дев'яносто дев'ять) гривень 25 копійок, 272 (двісті сімдесят дві) гривни 13 копійок 3% річних, пеню в сумі 2452 (дві тисячі чотириста п'ятдесят дві) гривни) 96 копійок, судовий збір в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім ) гривень.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 квітня 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк