ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 р. Справа№ 914/686/15

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Умань, Черкаська область

до відповідача: Приватного підприємства «РОТЕН», с. Зимна Вода, Львівська область

про: стягнення 279 333,29 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився.

Судом роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РОТЕН» про стягнення 279 333,29 грн. Ухвалою від 04.03.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.03.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору про надання послуг №1 від 21.07.2014 р. не провів оплати в повному обсязі позивачу за надані послуги, внаслідок чого у відповідача виникла основна заборгованість заборгованість перед позивачем в сумі 230805,00 грн. Крім того, відповідачу нараховано 25 639,85 грн. - пені, 20 208,26 грн. - інфляційних втрат та 2680,18 грн. - 3% річних. Позивач просить стягнути з відповідача зазначені вище суми та здійснити розподіл судових витрат відповідно до положень ст. 49 ГПК України.

Рух справи відображено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 16.04.2015 р. представник позивача не з'явився. Вимоги ухвали суду від 30.03.2015 року виконав частково.

Через канцелярію суду за вх. №15401/15 від 15.04.2015 року від позивача поступив лист, в якому повідомляє, що на виконання вимог ухвали суду Львівської області, 27.03.2015 року до суду позивачем було направлено всі витребовувані документи, що були зазначені в ухвалі суду від 12.03.2015 року, окрім акту звірки взаєморозрахунків з відповідачем. Проте, як згадувалося в клопотанні від 27.03.2015 року, надати акт звірки взаєморозрахунків з відповідачем не має можливості, оскільки відповідач (ПП «РОТЕН») відмовився від проведення такої звірки та від підпису такого акту.

Просить суд провести розгляд даної справи без участі позивача та без участі його представника.

В судове засідання 16.04.2015 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом (докази містяться в матеріалах справи), причини неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, вимоги ухвал суду не виконав.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Господарським судом Львівської області встановлено, що ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи надсилалися місцевим господарським судом на адресу Приватного підприємства «РОТЕН», яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.03.2015 р., а саме за адресою: 81110, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, вул. Городоцька, буд. 68 «А».

Як вбачається з матеріалів справи, поштові конверти з ухвалами суду повернулися на адресу Господарського суду Львівської області з відміткою: "за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, судом вжито усі передбачені дії і дотримано встановлені вимоги щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.04.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, суд встановив таке.

Між сторонами по справі укладено Договір про надання послуг № 1 від 21.07.2014 р. р. (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, виконавець (позивач у справі) зобов'язується, за завданням замовника, надати Замовнику (відповідач у справі) послуги по обмолоту зернових культур Замовника у відповідності до умов цього договору на період збирання врожаю зернових в порядку та на умовах визначених цим договором

Згідно п. 4.1. Договору, Вартість послуг згідно п.1.1.даного договору складає 450,00 грн. з ПДВ за 1 гектар.

Фактичні об'єми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг. Акт про надані послуги підписується сторонами до 31 числа місяця, в якому фактично надавалися послуги.(п.4.3.- 4.4. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору, замовник зобов'язаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість наданих послуг у строк до 15 числа місяця, що слідує за місяцем в якому фактично надавалися послуги.

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуги по обмолоту зернових культур на площі 951 га на загальну суму 427 950,00 грн., що підтверджується Актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №1 від 08.09.2014 р., проте відповідачем частково оплачено отриманий товар, що підтверджується банківськими виписами на загальну суму 197 145,00 грн. (містяться в матеріалах справи).

Таким чином основна заборгованість відповідача перед позивачем на час подачі позовної заяви в суд становить 230 805,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 25 639,85 грн. - пені, 20 208,26 грн. - інфляційних втрат, 2680,18 грн. - 3% річних та витрати, понесені по сплаті судового збору.

Станом на день розгляду справи, відповідач заборгованість по договору про надання послуг №1 від 21.07.2014 р. не сплатив, доказів зворотнього суду не представив і не заперечив проти позову у визначеному законом порядку.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документарно не спростовувались.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Виходячи з норм ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України вказує на те, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач належним чином виконав свої зобов'язання по договору №1 про надання послуг від 21.01.2014 р. про надання послуг. Це підтверджується підписаним сторонами договору актом №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 427 950,00 грн. В акті сторони зазначили, що претензій одна до одної не мають.

Однак відповідач виконав взяті на себе зобов'язання по договору по оплаті тільки частково на загальну суму 197 145,00 грн., що підтверджується банківськими виписками: від 16.09.2014 року на суму 50 000,00 грн., від 06.10.2014 року на суму 31 500,00 грн., від 20.10.2014 року на суму 90 000,00 грн. та від 29.12.2014 року на суму 25 645,00 грн. Відтак, невиконаними залишились зобов'язання по оплаті наданих послуг на суму 230 805,00 грн.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача 26 635,45 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Пунктом 5.2. Договору, сторони погодили, що за недотримання строків оплати наданих послуг, визначених п.4.5. даного Договору, замовних сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до умов п. 4.5. Договору замовник зобов'язаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у строк до 15 числа місяця, що слідує за місяцем в якому фактично надавалися послуги.

Згідно п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, перевіривши розрахунок проведений позивачем, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 25639,85 грн. розраховані неправильно так як день фактичної сплати коштів безпідставно включно до розрахунку більшої суми заборгованості. А відтак, до стягнення задоволенню підлягає 25 558,54 грн. В решті задоволення позовних вимог в частині стягнення 81,31 грн. суми пені слід відмовити, як в безпідставно нарахованій.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пунктів 3 та 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»: 3.1. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку позовних вимог, окрім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача 2680,18 грн. 3 % річних та 20208,26 грн. інфляційних нарахувань.

Суд перевіривши розрахунок проведений позивачем, визначив, що сума інфляційних втрат становить в загальній сумі за вказаний період 34 479,06 грн., а 3% річних - 2 670,68 грн.

Враховуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 20 208,26 грн. інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині в межах заявлених позовних вимог в сумі 20 208,26 грн. інфляційних втрат.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2680,18грн. т підлягають до задоволення частково, в сумі 2 670,68 грн. А в задоволені решти суми 3% річних в розмірі 9,50 грн. суд відмовляє, так як вона безпідставно нарахована до стягнення.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судовий збір слід віднести на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 5584,85 грн. понесених витрат на сплату судового збору. Решта суму судового збору залишити за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути Приватного підприємства «РОТЕН» (адреса: 81110,вул. Городоцька, 68А, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область, ідентифікаційний ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса:АДРЕСА_1,, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 230805,00 грн. - основної заборгованості, 25 558,54 грн. - пені, 20 208,26 грн. - інфляційних втрат, 2670,68 грн. - 3% річних та 5584,85 грн. - понесених витрат на сплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Повернути Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса:АДРЕСА_1,, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 0,44 грн., сплачений квитанцією від 23.02.2015 р.

5. Наказ видати відповідно до вимог ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.04.2015 р.

Суддя Долінська О.З.