ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 917/2348/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Острась Н.М.

за участю представників сторін:

позивача - Удовіченко І.О., дов. №12/8 від 24.12.2014р.

відповідача - Кривонос П.П., дов. №03-15/04-1 від 03.03.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки, Зінківський район Полтавської області (вх.№ 628 П/3-12)

на рішення господарського суду Полтавської області від 08.12.2014 року по справі №917/2348/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи", м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки, Зінківський район Полтавської області

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.2, т.3), просив суд стягнути з відповідача, Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Перемога", заборгованість в сумі 400 339,63 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань по сплаті коштів за отриману продукцію та послуги, надані позивачем.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.01.2014 року по справі №917/2348/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2014, позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з ПОСП "Агрофірма Перемога" на користь ТОВ "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" заборгованість в розмірі 400339,63 грн. та витрати по сплаті судового збору сумі 1373,05 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2014 касаційну скаргу ПОСП "Агрофірма Перемога" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2014 та рішення господарського суду Полтавської області від 23.01.2014 року скасовано, а справу передано до господарського суду Полтавської області на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.12.2014 року у справі № 917/2348/13 (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного-орендного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Перемога" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" заборгованість в сумі 400339,63 грн. та витрати по сплаті судового збору сумі 8006,79 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин за якими встановив, що наданими позивачем до матеріалів справи первинними документами, які відповідачем жодним чином не спростовані, повністю підтверджується факт поставки сільськогосподарської продукції та надання послуг за спірний період. Також, посилаючись на акт прийому - передачі орендованої відповідачем техніки від 21.04.2013, суд визнав обґрунтованими доводи позивача щодо стягнення з ПОСП ''Агрофірма '' Перемога'' 234060,22 грн. заборгованості за орендовану сільськогосподарську техніку. У зв'язку з цим, керуючись приписами ст. ст. 509, 510, 526,530,712 ЦК України позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 400339,63 грн. були визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, посилаючись на відсутність доказів укладення між сторонами договорів на поставку продукції, суд першої інстанції визнав безпідставними доводи відповідача щодо обов'язку позивача здійснити розрахунки за поставлену відповідачем у 2013 році продукції власного виробництва та відвантажене дизельне паливо на загальну суму 396487,40 грн.

Відповідач із вказаним рішенням господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 08.12.2014 року по справі №917/2348/13 скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також просить стягнути з позивача судові витрати в розмірі 4003,41 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарським судом не досліджувались підстави виникнення між сторонами домовленостей по спірним правовідносинам, їх припинення, підстави виникнення у позивача права на вимогу, а також вважає, що суд не з'ясував, в якій спосіб зобов'язання відповідача повинно бути виконаним в натурі - грошовими коштами, товарами, послугами. Крім того, відповідач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що підставою виникнення зобов'язань за договорами оренди сільськогосподарської техніки №15/234 та №15/235 від 21.10.2011 року є акт приймання - передачі сільськогосподарської техніки. Посилаючись на п.5 договорів оренди, яким встановлено, що зобов'язання по оплаті виникають після виконання робіт та складання відповідних актів, на підставі яких здійснюється оплата, заявник апеляційної скарги вважає відсутнім у позивача права вимоги за договорами оренди у зв'язку з відсутністю відповідних актів. Також стверджує, що на виконання попередніх домовленостей з позивачем, він відвантажив позивачу продукцію на загальну суму 396487,40 грн., проте за отриману продукцію позивач розрахунків не здійснив.

13.03.2014 відповідач звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи таблиці господарських операцій, які проводились між сторонами з вивіреним сальдо на користь ПОСП "Агрофірма Перемога" в розмірі 243164,85 грн.

27.03.2015 позивачем надано до суду письмову зведену інформацію про фінансово господарські операції між ТОВ "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" та ПОСП "Агрофірма Перемога" та копії платіжних доручень, якими позивач підтверджував виконання своїх зобов'язань по господарським відносинам з відповідачем.

31.03.2015 відповідач надав клопотання про приєднання до матеріалів справи копій первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання від ТОВ "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" грошових коштів за поставлену від ПОСП "Агрофірма Перемога" продукцію та копій накладних на поставлені позивачу ТМЦ та рахунків на їх оплату .

Надані сторонами документи долучені до матеріалів справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, між ТОВ "АПК Докучаєвські чорноземи" та ПОСП "Агрофірма "Перемога" на протязі 2011-2013 років існували як договірні так і позадоговірні господарські правовідносини, відповідно до умов яких сторонами здійснювалась спільна фінансово-господарська діяльність, а саме: позивач надавав відповідачу грошові кошти та матеріально технічні засоби, послуги сільськогосподарською технікою, купував сільськогосподарську продукцію, а відповідач поставляв позивачу сільськогосподарську продукцію, орендував сільськогосподарську техніку та здійснював продаж і відгодівлю ВРХ, телиць, коней та інше.

22.05.2013 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. № 141 та вимагав до 31.05.2013 року погасити заборгованість в розмірі 400410,37 грн., яка виникла під час здійснення сторонами господарських правовідносин.

19.12.2013 року відповідач направив директору ТОВ '' АПК Докучаєвські чорноземи'' Кибка А.А. лист за вих. №83 (а.с. 94 т.2), в якому просив в рахунок погашення заборгованості за отриману продукцію та надані послуги зарахувати відвантажену продукцію: озиму пшеницю 39,470 тонн на суму 88807,50 грн. відвантажену в квітні 2013 року; озиму пшеницю 75,120 тонн на суму 112 680,00 грн. відвантажену в липні та листопаді 2013 року; соняшник 64,567 тонн на суму 1 905 531,64 грн. відвантажено в листопаді 2013 року; дизельне паливо 485 літрів на суму 4468,26 грн., яке було в баках тракторів на момент повернення орендованої техніки згідно акту передачі в квітні 2013 року, а разом на загальну суму 396 487,40 грн.

08 січня 2014 року ТОВ '' АПК Докучаєвські чорноземи '' Кибка А.А. листом за вих. № 14 надіслало відповідачу відповідь, в якій повідомило про те, що запропонована продукція для зарахування в рахунок погашення заборгованості має низькі кондиційні якості, а тому її вартість є значно завищеною, ніж фактична ціна на таку продукцію, що склалась на ринку в даний час. В зв'язку з цим, зарахувати таку продукцію в рахунок погашення заборгованості, за запропонованими цінами ТОВ '' АПК Докучаєвські чорноземи '' відмовився. (а.с. 3-5 т.3).

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо здійснення остаточних розрахунків під час виконання господарських зобов'язань, позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що за результатами спільної господарської діяльності відповідач станом на 01.05.2013 р. має перед позивачем заборгованість в розмірі 400339,63 грн., яку і просив суд стягнути на свою користь.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що склались між сторонами по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 400339,63 грн., яка утворилась під час виконання сторонами взаємних господарських зобов'язань у сфері поставки, оренди, надання послуг за період з 2011 по 2013 рік.

Дослідивши доводи, викладені сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також докази, якими сторони підтверджують наявність або відсутність взаємних зобов'язань, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписами ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин до якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 174-175, 181, 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Таким чином, своїми діями сторони підтвердили намір щодо встановлення між ними господарських правовідносин, належне виконання яких кореспондується з приписами статі 193 Господарського кодексу України за якими встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Звертаючись до господарського суду, позивач посилався на те, що відповідно до умов досягнутої між сторонами домовленості, позивач на протязі 2011-2013 року надавав відповідачу грошові кошти, матеріально-технічні засоби, купував с/г продукцію, у зв'язку з чим за період з 08.11.2011р. по 30.06.2013р. у відповідача виникла заборгованість у розмірі 400 339,63 грн. Свої вимоги позивач підтверджував первинними бухгалтерськими документами, наданими до матеріалів справи (том 4, а.с.15-136), а також актом звірки між сторонами станом на 20.11.2013.

Відповідач проти існування між сторонами спільної господарської діяльності не заперечував, проте, звертав увагу суду на те, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано рішення про започаткування, здійснення та припинення спільної діяльності, а надані до позовної заяви накладні не містять відомостей про досягнення між сторонами істотних умов договору, відтак у позивача відсутнє право вимоги щодо стягнення заборгованості.

З метою належного з'ясування обставин справи, враховуючи вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 11.08.2014 по даній справі щодо необхідності дослідження первинних документів (накладних), якими позивач обґрунтовував виникнення у відповідача заборгованості в розмірі 400410,37 грн., суд апеляційної інстанції зобов'язав сторони надати відомості по всім господарським операціям, що здійснювались між сторонами із зазначенням первинних документів по кожній з позицій, які вказані в акті звірки між сторонами

станом на 20.11.2013 року.

На виконання вказаних вимог, позивачем та відповідачем були надані копії первинних документів, якими сторони підтверджували відомості щодо виникнення між ними господарських правовідносин та підтверджували їх виконання.

В судовому засіданні 08.04.2015 представники сторін підтвердили, що всі первинні документи, якими підтверджується проведення господарських операцій між ТОВ '' АПК Докучаєвські чорноземи '' та ПОСП ''Агрофірма '' Перемога'' за період 2011-2013 роки надані до суду та не заперечували проти встановлення фактичних розрахунків між сторонами саме на підставі наданих первинних документів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення

господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачені обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача позивачем до матеріалів справи було надано акт звірки взаємних розрахунків станом на 20.11.2013 р. з вивіреним сальдо на користь позивача в сумі 400 410,37 грн., в якому відображені як господарські операції по накладним на поставку продукції, так і господарські операції по договорам оренди сільськогосподарської техніки (а.с. 301-302, т. 2).

Як вже зазначалось, статтею ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для ведення обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У розумінні статей 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" акт взаєморозрахунків за своєю правовою природою є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками, довіреностями, актами приймання-передачі.

З урахуванням викладеного, колегія судів приймає до уваги лише ті відображені у вищевказаному акті звірки господарські операції, які підтверджені сторонами наданими до матеріалів справи первинними документами.

Так, позивачем до матеріалів справи були надані належним чином засвідчені наступні копії накладних та актів виконаних робіт, на які позивач посилався як на підставу виникнення зобов'язань відповідача за отриманий товар та надані послуги, а саме:

Накладна №12 від 08.11.2011 на суму 33480,00 грн. ( а.с. 218 т.6 )

Накладна №7 від 19.03.2012 на суму 31127,50 грн. (а.с. 21 т. 4)

Накладна № 1/2 від 19.03.2012 на суму 3200,00 грн. (а.с. 18 т. 4)

Акт виконаних робіт №189 від 31.03.2012 на суму 15992,00 грн. (а.с. 29 т. 4)

Накладна №180 від 31.03. 2012 на суму 343000,00 грн. (а.с. 26 т. 4)

Накладна №186 від 31.03. 2012 на суму 6600,00 грн. (а.с. 31 т. 4)

Накладна №181 від 31.03.2012 на суму 556739,30 грн. (а.с. 34 т. 4)

Накладна №35/31 від 31.03.2012 на суму 12750,00 грн. (а.с. 23т. 4)

Накладна №4/4 від 04.04.2012 на суму 46710,00 грн. (а.с. 59т. 4)

Накладна №24 від 20.04.2012 на суму 52584,00грн. (а.с. 39 т. 4)

Накладна №27 від 20.04.2012 на суму 24000,00грн. (а.с.42 т. 4)

Накладна №47 від 23.042012 на суму 113998,00 грн. (а.с. 46 т. 4)

Накладна №48 від 23.04. 2012 на суму 11400,00 грн. (а.с. 56т. 4)

Накладна №26 від 28.04.2012 на суму 174479,87 грн. (а.с. 44т. 4)

Накладна №95 від 30.04.2012 на суму 4552,69 грн. (а.с. 54т. 4)

Накладна №27 від 30.04.2012 на суму 1182,00 грн. (а.с. 49т. 4)

Акт виконаних робіт №105 від 30.04. 2012 на суму 17395,93 грн. (а.с. 52 т. 4)

Накладна №13 від 03.05. 2012 на суму 2197,81 грн. (а.с. 63т. 4)

Накладна №3/4 від 05.05.2012 на суму 8100,00 грн. (а.с. 73 т. 4)

Накладна №4/4 від 05.05.2012 на суму 120,00 грн. (а.с. 70т. 4)

Накладна №45 від 10.05.2012 на суму 161423,45 грн. (а.с.95 т. 4)

Накладна №50/31-5 від 11.05.2012 на суму 270000,00 грн. (а.с. 67 т. 4)

Накладна №66 від 30.05.2012 на суму 4696,80 грн. (а.с. 93 т. 4)

Накладна №72 від 31.05.2012 на суму 5335,88 грн. (а.с. 90т. 4)

Накладна №34 від 31.05.2012 на суму 71250,00 грн. (а.с.75 т. 4)

Накладна №28 від 31.05.2012 на суму 264 064,20 грн. (а.с. 83 т. 4)

Накладна №70 від 31.05.2012 на суму 108816,76 грн. (а.с. 87т. 4)

Накладна №30 від 31.05.2012 на суму 97025,00 грн. (а.с. 85 т. 4)

Накладна №31 від 31.05.2012 на суму 25858,25 грн. (а.с.81 т. 4)

Накладна №35 від 31.05.2012 на суму 177450,00 грн. (а.с. 79т. 4)

Накладна №32 від 31.05.2012 на суму 53000,00 грн. (а.с. 77 т. 4)

Накладна №81 від 31.05.2012 на суму 8041,23 грн. (а.с. 65 т. 4)

Накладна №5/7 від 18.06.2012 на суму 33180,00 грн. (а.с. 103 т. 4)

Накладна №61 від 27.06..2012 на суму 13719,84 грн. (а.с. 99т. 4)

Накладна №1/3 від 30.06.2012 на суму 68746,99 грн. (а.с. 101 т. 4)

Акт виконаних робіт №73 від 31.07.2012 на суму 17108,84 грн. (а.с. 106 т. 4)

Накладна №7 від 05.04.2013 на суму 86236,00 грн. (а.с. 110 т. 4)

Здійснивши ретельний аналіз вказаних накладних та актів виконаних робіт, колегія суддів констатує, що вони повністю відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки містять всі необхідні реквізити, а саме: відомості про зміст та обсяг господарської операції; засвідчені підписом сторін та містять дані щодо осіб постачальника, виконавця послуг та отримувача, а тому враховуються колегією суддів в якості доказів, що підтверджують факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товарно-матеріальних цінностей та виконання позивачем робіт на загальну суму 2925563,25 грн.

Також, наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями платіжного доручення №3264 від 28.12.2011 р. на суму 500000,00 грн.; платіжного доручення №322 від 30.01.2012 р. на суму 500000,00 грн.; платіжного доручення №378 від 31.01.2012 р. на суму 200000,00 грн.; платіжного доручення №556 від 13.02.2012 р. на суму 200000,00 грн.; платіжного доручення №683 від 17.02.2012 р. на суму 50000,00 грн.; платіжного доручення №877 від 01.03.2012 р. на суму 60000,00 грн.; платіжного доручення №3697 від 20.03.2012 р. на суму 300000,00 грн.; платіжного доручення №1193 від 27.03.2012 р. на суму 200000,00 грн.; платіжного доручення №1541 від 28.04.2012 р. на суму 100000,00 грн.; платіжного доручення №175 від 08.05.2012 р. на суму 300000,00 грн.; платіжного доручення №773 від 02.07.2012 р. на суму 100000,00 грн.; платіжного доручення №941 від 24.07.2012 р. на суму 100000,00 грн.; платіжного доручення №1112 від 31.07.2012 р. на суму 20000,00 грн.; платіжного доручення №1317 від 21.08.2012 р. на суму 200000,00 грн.; платіжного доручення №1514 від 03.09.2012 р. на суму 300000,00 грн.; платіжного доручення №1841 від 06.09.2012 р. на суму 300000,00 грн.; платіжного доручення №2779 від 10.10.2012 р. на суму 300000,00 грн.; платіжного доручення №3313 від 14.11.2012 р. на суму 200000,00 грн., підтверджується факт оплати позивачем за надані відповідачем товарно-матеріальні цінності в розмірі 3 949 429,90 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем також були надані рахунки на оплату за поставлені відповідачу ТМЦ та надані послуги, на які позивач посилався як на підставу виникнення у відповідача зобов'язань. (т.4) Разом з цим, колегія суддів не може прийняти вказані рахунки в якості доказів, оскільки вони не підтверджені відповідними накладними та актами виконаних робіт, а тому не можуть свідчити про виникнення у відповідача зобов'язань по їх оплаті.Крім того, вказані рахунки складені позивачем в односторонньому порядку, отже не можуть бути доказом укладання договору з відповідачем.

Також, в якості підстави виникнення зобов'язань у відповідача, позивач у наданій суду апеляційної інстанції зведеній інформації про фінансово-господарські операції між сторонами посилався на реєстр наданих послуг, проте, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, надати вказаний реєстр він не може.

Крім того, колегією суддів не може бути прийнято в якості підстави виникнення у відповідача зобов'язань перед позивачем акт звірки взаєморозрахунків, на який також посилається позивач у вищевказаній зведеній інформації про фінансово-господарські операції між сторонами, оскільки за приписами статей 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" акт взаєморозрахунків не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін.

Таким чином, наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується що позивачем на користь відповідача зійснена оплата за отримані ТМЦ, поставлені відповідачу ТМЦ та надані послуги ( крім надання в оренду сільськогосподарської техніки) на загальну суму 6874993,15 грн.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що між позивачем та відповідачем існували орендні правовідносини, відповідно до яких сторонами було укладено договори оренди сільськогосподарської техніки від 21.10.2011 р. № 15/234 та №15/235.

Так, відповідно до умов договору № 15/234 від 21.10.2011 позивач передав відповідачу в строкове платне користування трактор Chellenger МТ658С вартістю 1800000,00 грн. За умовами розділу 5 орендар зобов'язується своєчасно сплачувати орендну плату з розрахунку 10000,00 грн. в місяць.

Відповідно до умов договору №15/235 від 21.10.2011 позивач передав відповідачу в строкове платне користування глибокорозпушувач CASE Ekolo-tiger 530C вартістю 500000,00 грн. Згідно розділу 5 вказаного договору орендар зобов'язується своєчасно сплачувати орендну плату з розрахунку 3000,00 грн. в місяць.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що фактично вказана у договорах сільськогосподарська техніка була повернута відповідачем 21.04.2013 р., однак орендна плата не була сплачена.

Позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки за користування сільськогосподарською технікою на загальну суму 234,060,22 грн., а саме: рахунок № 29 від 22.04.2013 р. на суму 23225,81 грн.; рахунок № 30 від 22.04.2013 р. на суму 120000,00 грн.; рахунок № 30 від 22.04.2013 р. на суму 36666,67 грн.; рахунок № 32 від 22.04.2013 р. на суму 6967,74 грн.; рахунок № 33 від 22.04.2013 р. на суму 36000,00 грн.; рахунок № 30 від 20.04.2013 . на суму 11200,00 грн., які відповідачем залишились не сплаченими.

Факт передачі вказаної сільськогосподарської техніки відповідачу підтверджується актом від 22.10.2011 р. (а.с. 98, 100, т. 2), а її повернення підтверджується актом від 21.04.2013 та не заперечується відповідачем.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та зазначив, що дійсно між сторонами протягом 2011-2013 років існували як договірні так і позадоговірні господарські відносини, в ході яких позивач надавав відповідачу грошові кошти та матеріально технічні засоби, послуги сільськогосподарською технікою, в тому числі надання її в оренду, купував сільськогосподарську продукцію, а відповідач поставляв позивачу сільськогосподарську продукцію, орендував сільськогосподарську техніку та здійснював продаж і відгодівлю ВРХ, телиць, коней та інше.

Разом з тим, відповідач не визнає заборгованість перед позивачем в розмірі 400 410,37 грн. посилаючись на те, що в період з квітня по листопад 2013 року ПОСП ''АФ'' Перемога'' відвантажувало ТОВ '' АПК Докучаєвські чорноземи '' сільськогосподарську продукцію, та своїм листом від 19.12.2013 р. звернулось до позивача з проханням в рахунок погашення заборгованості за отриману продукцію та надані послуги зарахувати відвантажену продукцію на загальну суму 396487,40 грн.: озиму пшеницю 39,470 тонн на суму 88807,50 грн. відвантажену в квітні 2013 року; озиму пшеницю залікова вага 75,120 тонн на суму 112 680,00 грн. відвантажену в липні та листопаді 2013 року; соняшник залікова вага 64,567 тонн на суму 1 905 531,64 грн. відвантажено в листопаді 2013 року; дизельне паливо 485 літрів на суму 4468,26 грн., яке було в баках тракторів на момент повернення орендованої сільськогосподарської техніки згідно акту передачі в квітні 2013 року, але позивач листом за вих. № 14 від 08.01.2014 повідомив, що запропонована продукція має низькі кондиційні якості, а тому її вартість є значно завищеною, ніж фактична ціна на таку продукцію, що склалась на ринку в даний час, у зв'язку з чим зарахувати таку продукцію в рахунок погашення заборгованості ТОВ '' АПК Докучаєвські чорноземи '' не може. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача також підтвердив, що отримана від ПОСП ''Агрофірма ''Перемога'' озима пшениця знаходиться на складі позивача, але за даними бухгалтерського обліку на підприємстві позивача не оприбуткована.

Крім того, відповідач, посилаючись на п.5 договорів оренди, за яким встановлено, що зобов'язання по оплаті виникають після виконання робіт та складання відповідних актів, на підставі яких здійснюється оплата, вважає відсутнім у позивача права вимоги за договорами оренди у зв'язку з відсутністю відповідних актів.

З урахуванням викладених відповідачем заперечень, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіривши надані відповідачем в обґрунтування заперечень проти позовних вимог накладні, якими підтверджується передача позивачу ТМЦ, в тому числі передача сільськогосподарської продукції, ВРХ, коней, бичків та інше, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за період з 26.03.2012 року по 31.12.2012 року відповідач передав позивачу ТМЦ на загальну суму 7433885,41 грн., що підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями первинних документів, а саме:

Накладною та рахунком - фактурою №17 від 26.03.2012 на суму 63703,00 грн. (а.с. 165-166 т. 6)

Накладною та рахунком -фактурою №18 від 29.03.2012 на суму 38964,00 (а.с. 167-168 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №26 від 07.04.2012 на суму 10728,00 (а.с. 171-171т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №46 від 27.06.2012 на суму 33402,00 грн. (а.с. 173-174 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №53 від 21.08.2012 на суму 19429,90 (а.с. 176-177 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №55 від 31.08.2012 на суму 453859,00 грн. (а.с. 178-179 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №56 від 31.08.2012 на суму 11115,00 грн. (а.с. 180-181 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №57 від 31.08.2012 на суму 44450,60 грн. (а.с. 182-183т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №103 від 22.11.2012 на суму 535212,00 грн. (а.с. 185-186 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №100 від 22.11.2012 на суму 137270,00 грн. (а.с. 187-188 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №104 від 22.11.2012 на суму 842031,00 грн. (а.с. 190-191 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №105 від 22.11.2012 на суму 1098450,00 грн. (а.с. 192-193 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №102 від 22.11.212 на суму 59752,00 грн. (а.с. 195-196 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №101 від 22.11.2012 на суму 613266,00 грн. (а.с. 198-199 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №118 від 02.12.2012 на суму 36004,50 грн. (а.с. 202-203 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №119 від 09.12.2012 на суму 33912,00 грн. (а.с. 204-205 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №124 від 26.12.212 на суму 450630,60 грн. (а.с. 206-207 т. 6 )

Накладною та рахунком -фактурою №123 від 26.12.2012 на суму 1786599,00 грн. (а.с. 208-209 т. 6 )

Накладною №125 від 31.12.2012 на суму 64721,81 грн. (а.с. 212 т. 6 )

Здійснивши аналіз вказаних накладних , колегія суддів вважає, що вони повністю відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому враховуються колегією суддів в якості доказів, що підтверджують факт передачі відповідачем та прийняття позивачем товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 7433885,41 грн.

Відповідач також посилається на те, що на підставі усної угоди він поставив ТОВ "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" у 2013 році продукцію власного виробництва на суму 392019,14 грн. та відвантажив дизельне паливо на суму 4468,26 грн., за яку відповідач не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 396487,40 грн., у тому числі:

- 88 807,50 грн. за поставлене зерно пшениці озимої в кількості 39470 кг, в тому числі по видатковій накладній № б/н від 04 квітня 2013 року в кількості 19650 кг.; по видатковій накладній № б/н від 04 квітня 2013 року в кількості 19820 кг., рахунок-фактура №21 від 22 квітня 2013 року на суму 88 807,50 грн.;

- 190531,64 грн. за поставлене насіння соняшника в кількості 64587 кг, в тому числі: по видатковій накладній №163 від 6.11.2013 р. - 14030 кг; по видатковій накладній №161 від 5.11.2013 р. - 13960 кг; по видатковій накладній №160 від 5.11.2013 р. - 13710 кг; по видатковій накладній №165 від 6.11.2013 р. - 13550 кг; по видатковій накладній №164 від 6.11.2013 р. - 13620 кг, рахунок - фактура №149 від 29 листопада 2013 р. на суму 190531,64 грн.,

- 112880,00 грн. за поставлене зерно озимої пшениці в кількості 75120 кг, в тому числі: по видатковій накладній №162 від 5.11.2013 р. - 22500 кг по видатковій накладній №11 від 12.07.2013 р. - 25680 кг ; по видатковій накладній №12 від 13.07.2013 р. - 26830кг, рахунок - фактура № 148 від 29 листопада 2013 р. на суму 112880,00 грн.,

4468,26 грн. за відвантажене дизельне пальне в кількості 485 л згідно акта приймання-передачі від 21 квітня 2013 року.

Таким чином, відповідач вважає, що він виконав свої зобов'язання перед позивачем, здійснивши поставку продукції на суму 396 487,40 грн.

Слід зазначити, що відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України за зустрічним виконанням зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Згідно із статтями 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Проте, матеріалами справами не підтверджено, а відповідачем не доведено наявність між сторонами правовідносин відносно придбання озимої пшениці та соняшника, а також наявність у позивача будь-яких зобов'язань з цього приводу.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Отже, фактом придбання будь-якої сільськогосподарської продукції є підписані сторонами договори купівлі-продажу, накладні або договір складського зберігання, виставлені рахунки за зберігання.

Проте, надані відповідачем накладні № б/н від 04.04.2013 року, № б/н від 04.04.2013 року, № 163 від 06.11.2013 р., № 161 від 05.11.2013 р., № 160 від 05.11.2013 р., № 165 від 06.11.2013 р., № 164 від 06.11.2013 р., № 162 від 5.11.2013 р., № 11 від 12.07.2013 р., № 12 від 13.07.2013 р., акт приймання-передачі від 21 квітня 2013 року не є доказом укладення між позивачем та відповідачем договору поставки вказаних у них товару (озимої пшениці та соняшника) та дизельного палива, оскільки вказані накладні не містять такої істотної умови договору поставки як ціна товару, вони не підписані керівниками сторін, в них відсутні умови взяття позивачем на себе зобов'язання проводити оплату товару.

Крім того, в порушення вимог ст. 9 Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку вказані накладні не оформлені належним чином, а саме не містять таких обов'язкових реквізитів первісних документів як посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення як з боку позивача так і з боку відповідача; прізвище або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від позивача та відповідача.

До того ж, надані відповідачем довіреності позивача № 1571 від 04.11.2013р., № 996 від 12.07.2013р., № 1572 від 04.11.2013р. не містять відомості щодо кількості товару, що має бути отриманий, та зразок підпису уповноваженого представника. У вказаних довіреностях відсутні відомості про уповноваження представника позивача на укладання договору поставки з відповідачем на одержання пшениці та соняшника саме у власність позивача.

В акті приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 21.04.2013 року сторони підтвердили лише факт поверенння позивачу сільськогосподарської техніки, проте будь-які умови щодо поставки дизельного палива вказаний акт не містить, жодних зобов'язань щодо оплати дизельного палива позивач за вказаним актом на себе не брав.

Надані рахунки-фактури та довідки про ціну товару складені відповідачем в односторонньому порядку, отже не можуть бути доказом укладання договору з позивачем.

Сам по собі факт переміщення товару з одного підприємства на інше не є підставою для ствердження про укладання договору поставки і взяття позивачем зобов'язань оплатити такий товар, оскільки переміщення товару може відбуватися і в межах інших правочинів, таких наприклад як договір міни, позички, дарування, перевезення, зберігання, тощо.

Отже, матеріалами справами не підтверджено, а позивачем не доведено наявність між сторонами правовідносин відносно поставки чи придбання позивачем у власність озимої пшениці, соняшника, дизельного пального, а також наявність у позивача будь-яких зобов'язань перед відповідачем на суму 396487,40 грн.

Що стосується доводів відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за укладеними між сторонами договорами оренди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтями 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

В силу п.1 ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до розділу 5 договорів оренди №15/234 від 21.10.2011 та №15/235 від 21.10.2011 року, сторони дійшли згоди, що орендна плата сплачується у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок або проводиться товарно-матеріальними цінностями орендаря на підставі акту виконаних робіт та відповідно наданих послуг.

Орендна плата за погодженням сторін може вноситись в натуральній або змішаній формі - продуктами харчування, товарами, послугами.

Таким чином, умови договору оренди свідчать про те, що для здійснення розрахунків у натуральній або змішаній формі, сторони повинні дійти згоди на здійснення розрахунків саме у такій формі. Інші ж умови договору передбачають здійснення розрахунків за надану в оренду техніку саме в грошовій формі щомісяця.

Проте, відповідачем не надано доказів, що підтверджують досягнення сторонами згоди про здійснення розрахунків за вказаними договорами оренди саме в натуральній формі, матеріали справи таких доказів також не містять.

Доказів здійснення розрахунків за укладеними договорами оренди у безготівковій формі, як то було встановлено розділом 5 договорів, відповідачем також не надано.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, згідно статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що факт передачі сільськогосподарської техніки відповідачу підтверджується матеріалами справи, а невиконання грошового зобов'язання з оплати орендної плати є доведеним, колегія суддів вважає, що у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договорами оренди сільськогосподарської техніки плати за весь час користування сільськогосподарською технікою.

Твердження відповідача про відсутність у нього зобов'язання з оплати оренди в зв'язку з тим, що передбачені п. 5 договорів оренди сільськогосподарської техніки акти виконаних робіт між сторонами не складались та не підписувались, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки фактичне користування сільськогосподарською технікою та її повернення позивачу 21.04.2013 р. підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому - передачі сільськогосподарської техніки, відповідачем вказані обставини жодним чином не спростовані. До того ж, за умовами договорів відповідач був зобов'язаний своєчасно сплачувати позивачу орендну плату з відповідного розрахунку в місяць.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що зобов'язання відповідача за договорами оренди сільськогосподарської техніки №15/234 від 21.10.2011 та №15/235 від 21.10.2011 року про сплату 234060,22 грн., які відповідно до умов договорів оренди повинні сплачуватись у безготівковій формі, залишились невиконаними, у зв'язку з чим колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за вказаними договорами оренди правомірними та обґрунтованими.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції на підставі ретельної перевірки наявних у справі документів: накладних, актів виконаних робіт, платіжних документів достеменно встановлено, що позивач за період з 08.11.2011 р. по 05.04.2013 р. поставив відповідачу товарно-матеріальні цінності, надав послуги та сплатив грошові кошти (за винятком надання сільськогосподарської техніки в оренду) на загальну суму 6874993,15 грн., які на час звернення до господарського суду відповідачем сплачені повністю, шляхом передачі позивачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 7433885,41 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи підлягають частковому задоволенню, а рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача 166479,41 грн. підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, господарські витрати при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки, Зінківський район Полтавської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 08.12.2014 року по справі №917/2348/13 в частині стягнення 166279,41 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи", м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область (, розрахунковий рахунок 7337 в ПАТ ПУМБ, МФО334851, вул. Великотирнівська, 51, м.Карлівка, Карлівський район, Полтавська область,39500) на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Перемога", с. Удовиченки, Зінківський район Полтавської області ( вул. Леніна, 29, село Удовиченки, Зіньківський район, Полтавська область, 38110) 3322,82 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 1661,41 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 14.04.15

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Горбачова Л.П.

Суддя Істоміна О.А.