ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.04.15р. Справа № 904/1470/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрорембуд" (с. Любимівка, Дніпропетровської області)

про стягнення суми, на яку було встановлено завищення вартості виконаних за договорами підряду № 17/10 від 17.10.2011 та № 19/12 від 19.12.2011 робіт, у розмірі 394 250 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Демінов О.І. - юрисконсульт (довіреність №13 від 06.02.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі-позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрорембуд" (далі-відповідач) суму, на яку було встановлено завищення вартості виконаних за договорами підряду № 17/10 від 17.10.2011 та № 19/12 від 19.12.2011 робіт, у розмірі 394 250 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Між позивачем та відповідачем 17.10.2011 було укладено договір підряду № 17/10 та 19.12.2011 укладено договір підряду № 19/12.

За актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року позивачем виконані та передані, а відповідачем прийняті роботи на суму 285 600 грн. 00 коп.

За актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року та за актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року позивачем виконані та передачі відповідачу роботи за договором № 19/12 на суму 402 604 грн. 00 коп. та 405 530 грн. 00 коп., що разом складає 808 134 грн. 00 коп.

У квітні 2012 року Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача, в результаті якої було складено акт № 30-2012-А-05 від 27.04.2012.

Пунктом 4 вказаного акту встановлено, що реконструкцію покрівельного перекриття котельного відділу КТЦ виконано відповідачем на підставі договорів підряду № 17/10 від 17.10.2011 вартістю 285 600 грн. 00 коп. та № 19/12 від 19.12.2011 вартістю 808 134 грн. 00 коп. Подорожчання вартості реконструкції покрівельного перекриття котельного відділу КТЦ за рахунок вищевказаних зауважень склало 394 250 грн. 00 коп., вказану суму і просить стягнути позивач, у зв'язку з тим, що виконані роботи були оплачені позивачем у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 17.03.2015.

Представник позивача у судове засідання 17.03.2015 з'явився, але вимоги ухвали суду від 26.02.2015 не виконав.

Представник відповідача у судове засідання 17.03.2015 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причин нез'явлення суду не повідомив, крім того, вимоги ухвали суду від 26.02.2015 не виконав.

Так, ухвалою суду від 17.03.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 16.04.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Так, у судовому засіданні 16.04.2015 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивачем були у повному обсязі виконані вимоги ухвали суду від 17.03.2015.

У судове засідання 16.04.2015 представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.03.2015 (а.с.37), з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 52042, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул. Калинівка, 25, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду.

При цьому, поштове відправлення на адресу відповідача з ухвалами суду від 26.02.2015 та від 17.03.2015 було повернуто за зворотною адресою з довідками Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" про повернення "за закінченням терміну зберігання".

Так, слід зазначити, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 26.02.2015 та від 17.03.2015 були надіслані сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його юридичною адресою, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його юридичною адресою, повинен був докласти зусиль для отримання поштових відправлень за своєю юридичною адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що інфляційні процеси в економіці держави негативним чином відображаються на його фінансовому стані, а затягування моменту прийняття рішення, з урахуванням вказаних обставин, порушує його права. Так, у судовому засіданні позивач наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача, оскільки останній про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином: ухвали суду від 26.02.2015 та від 17.03.2015була надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.03.2015 та неотриманні відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю юридичною адресою.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника відповідача документально підтверджена не була, а надані прокурором та позивачем матеріали справи є достатніми та дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 17.10.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрорембуд" (далі - підрядник, відповідач) було укладено договір підряду № 17/10 (далі - договір-1), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався виконати роботи по реконструкції покрівельного перекриття (далі - роботи), а замовник - прийняти і оплатити ці роботи. Обсяг і вартість робіт, передбачених пунктом 1.1. договору визначається на підставі договірної ціни (додаток до договору), погодженої сторонами, який є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2. договору-1).

Договір набирає чинності з 17.10.2011 і діє до 31.12.2011 (пункт 10.1. договору-1).

В подальшому, 19.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрорембуд" (далі - підрядник, відповідач) було укладено договір підряду № 19/12 (далі - договір-2), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався розробити проектну документацію та виконати роботи по реконструкції покрівельного перекриття (далі - роботи), а замовник - прийняти і оплатити ці роботи. Обсяг і вартість робіт, передбачених пунктом 1.1. договору визначається на підставі договірної ціни (додаток до договору), погодженої сторонами, який є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2. договору-2).

Договір набирає чинності з 19.12.2011 і діє до 31.05.2012 (пункт 10.1. договору-2).

Судом встановлено, що обидва укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами підряду, які підпадають під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. та 3.3. договору-1 оплата виконаних підрядником робіт, що визначена у пункті 1.1. договору, здійснюється за договірною ціною, яка становить 285 600 грн. 00 коп. Договірна ціна, визначена у пункті 3.1. договору, включає в себе: ПДВ - 20% у сумі 47 600 грн. 00 коп. Договірна ціна є твердою та визначається згідно із ДБН Д.1.1-1-2000 за проектно-кошторисною документацією, що надається підрядником замовникові.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. та 3.3. договору-2 оплата виконаних підрядником робіт, що визначена у пункті 1.1. договору, здійснюється за договірною ціною, яка становить 808 134 грн. 00 коп. Договірна ціна, визначена у пункті 3.1. договору, включає в себе: ПДВ - 20% у сумі 134 689 грн. 00 коп. Договірна ціна є твердою та визначається згідно із ДБН Д.1.1-1-2000 за проектно-кошторисною документацією, що надається підрядником замовникові.

Строк виконання робіт за договором-1 - IV квартал 2011 року, а за договором-2 - грудень 2011 року - травень 2012 року (пункти 5.1. договорів-1,2).

На виконання умов договору-1 у грудні 2011 року відповідачем були виконані будівельні роботи з реконструкції покрівельного перекриття.

На виконання умов договору-2 у грудні 2011 року відповідачем також були виконані роботи з реконструкції покрівельного перекриття, які були здані позивачу у два етапи.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до пункту 5.2. договору-1 здавання-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту повідомлення замовника про закінчення виконаних робіт з урахуванням підписаного проміжного акту здавання-приймання виконаних робіт.

Так, виконані позивачем за договром-1 роботи були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року від 02.12.2011 на суму 285 600 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 5.2. договору-2 здавання-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту повідомлення замовника про закінчення виконаних робіт з урахуванням підписаного проміжного акту здавання-приймання виконаних робіт за виготовлення проектної документації.

Так, виконані позивачем за договром-2 роботи були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується наступними актами приймання виконаних будівельних робіт:

- актом № 2 від 28.12.2011 за грудень 2011 року, сума - 402 604 грн. коп.;

- актом № 3 від 31.12.2011 за грудень 2011 року, сума - 405 530 грн. коп.

Так, судом встановлено, що роботи виконані за вказаними вище актами у повній мірі відповідають роботам, що визначені умовами договорів-1,2 та за вартістю узгоджується із умовами пунктів 3.1. обох договорів.

Отже, відповідач виконав за обома спірними договорами роботи, а відповідач їх прийняв на загальну суму 1 093 734 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2011 року, які підписані та скріплені печатками сторін.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку, якості або вартості виконання робіт. А також, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень. Позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до пункту 4.1. договору-1, зокрема, розрахунки проводяться у термін протягом 20-ти календарних днів після підписання сторонами акту виконаних робіт підрядним способом (форма № КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3), і проведення всіх приймально-здавальних іспитів згідно з ПТЕ і ПТБ у визначені сторонами терміни, шляхом оплати замовником при пред'явленні підрядником рахунка на оплату робіт.

На виконання умов договору-1 позивачем 31.10.2011 було оплачено відповідачу 285 600 грн. 00 коп. - вартість виконаної за договром-1 роботи, що підтверджується платіжним дорученням № 53 від 31.10.2011, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 4.1. договору-2, зокрема, розрахунки проводяться у термін протягом 20-ти календарних днів після підписання сторонами акту виконаних робіт підрядним способом (форма № КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3), і проведення всіх приймально-здавальних іспитів згідно з ПТЕ і ПТБ у визначені сторонами терміни, шляхом оплати замовником при пред'явленні підрядником рахунка на оплату робіт.

На виконання умов договору-2 позивачем було оплачено відповідачу 808 134 грн. 00 коп. - вартість виконаної за договром-2 роботи, що підтверджується наступними доказами:

- платіжним дорученням № 372 від 22.12.2011 на суму 130 200 грн. 00 коп., копія якого міститься в матеріалах справи;

- платіжним дорученням № 398 від 29.12.2011 на суму 677 934 грн. 00 коп., копія якого також міститься в матеріалах справи.

В подальшому, у квітні 2012 року Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача, в результаті якої було складено акт № 30-2012-А-05 від 27.04.2012. Пунктом 4 вказаного акту встановлено, що реконструкцію покрівельного перекриття котельного відділу КТЦ виконано відповідачем на підставі договорів підряду № 17/10 від 17.10.2011 вартістю 285 600 грн. 00 коп. та № 19/12 від 19.12.2011 вартістю 808 134 грн. 00 коп. Подорожчання вартості реконструкції покрівельного перекриття котельного відділу КТЦ за рахунок вказаних у даному акті зауважень склало 394 250 грн. 00 коп., вказану суму і просить стягнути позивач, у зв'язку з тим, що виконані роботи були оплачені позивачем у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов'язків є укладені між ними договори № 17/10 від 17.10.2011 та № 19/12 від 19.12.2011.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вказані договори укладено у відповідності до статей 627-629, 632 Цивільного кодексу України, в яких сторони вільно на власний розсуд визначили об'єми робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість, в зв'язку з чим відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін.

Матеріалами справи повністю підтверджено виконання сторонами своїх зобов'язань за спірними договорами: відповідачем роботи виконані, а позивачем зазначені роботи прийняті та оплачені за цінами, узгодженими сторонами, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт, які підписані без жодних зауважень та застережень, та відповідає вимогам статті 854 Цивільного кодексу України.

Сам позивач не спростовує того факту, що роботи, передбачені договором, були виконані у повному обсязі і у встановлені строки, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості виконаних робіт та повністю оплатив вартість виконаних робіт, яка була визначена сторонами в договорі та кошторисній документації.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з положеннями Закону України "Про ціни і ціноутворення", ціна за договором підряду є нерегульованою.

Більше того, відповідно до частини 2 статті 845 Цивільного кодексу України визначено, що якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

В даному випадку вказаних обставин перед судом не доведено.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 22.01.2013 № 3-69гс13, відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що спірні договори в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них були внесені відповідні зміни.

Таким чином, позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Аналогічну правову позицію висловлено Вищим господарським судом України в постановах від 04.02.2014 у справі № 918/1563/13, від 05.03.2014 у справі № 904/8879/13, від 07.05.2014 у справі № 924/560/13, від 25.11.2014 у справі № 922/563/14.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд констатує належне виконання сторонами укладених між ними договорів № 17/10 від 17.10.2011 та № 19/12 від 19.12.2011 відповідно до їх умов та згаданих норм права. В даному випадку позивачем не наведено обставин та не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для позивача, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що судом встановлено відповідність обсягів та вартості робіт, відображених в актах виконаних будівельних робіт, підписаних позивачем та відповідачем обсягам та вартості, визначеним у договорах, підстави для відшкодування відповідачем збитків відсутні, оскільки стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку статті 623 Цивільного кодексу України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, оскільки між сторонами у справі було укладено договори № 17/10 від 17.10.2011 та № 19/12 від 19.12.2011 на виконання робіт з реконструкції покрівельного перекриття, а кошти, які позивач просить стягнути, отримано останнім як оплату належно виконаних відповідачем за договорами робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договорів і вони не можуть вважатися ані збитками, ані безпідставно набутим майном.

Крім цього, акт № 30-2012-А-05 від 27.04.2012 перевірки фінансово-господарської діяльності ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ", на який посилається позивач, не встановлює в розумінні статті 35 Господарського процесуального України обставини завишення ціни у спірних договорах, яка не потребує доведення. Цей акт також не є встановленою законом підставою для виникнення у відповідача безумовного обов'язку повернути зазначену в акті суму коштів.

Крім того, у спірних договорах не встановлено наслідків проведення перевірки вартості виконаних за ними робіт, у вигляді зобов'язання відповідача щодо повернення вказаних коштів, у випадку виявлення завищення вартості чи обсягів виконаних робіт.

За приписами статей 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Отже, у даному випадку акт перевірки від 27.04.2012 не є належним і допустимим доказом на підтвердження порушення відповідачем зобов'язань за договором і завдання позивачеві збитків. За умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки вказаної перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірним. Виявлені комісією порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Отже, виявлені під час проведення третьою особою перевірки порушення вимог чинного законодавства, відображені в акті № 30-2012-А-05 від 27.04.2012 від 27.04.2012, не можуть підтверджувати порушення умов укладених між сторонами договорів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання позовних вимог необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до правил статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко