ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"06" квітня 2015 р. Справа № 911/526/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бровари

про стягнення 6 819,46 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач -ОСОБА_2 предст. дов. №3309 від 03.11.2014;

відповідач -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 6 819,46 грн. заборгованості за договором оренди №4-29 від 22.02.2013, яка складається з: 5878, 32 грн. основного боргу, 455, 96 грн. пені, 423,56 грн. інфляційних втрат та 61,62 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.02.2015 у справі №911/526/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 16.03.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.03.2015 року розгляд справи було відкладено на 06.04.2015, у зв'язку з неявкою відповідача.

В судове засідання 06.04.2015 року відповідач повторно не забезпечив явку свого повноважного представника про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

06.04.2015 в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, суд,-

встановив:

22 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна товариства (комерційні приміщення), відповідно до умов якого, Орендодавець передає, а Орендар бере у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташованого в м. Києві на 3 поверсі 4-поверхового будинку № 29 по вул. Мілютенка, заг. площею 20 кв.м. для розміщення офісу.

Передача Орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін Акта приймання-передачі майна вказаного в п. 1.1 Договору (п. 2.1.).

Згідно п. 3.1. Договору, орендна плата встановлюється Орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 90,00 грн. за 1 кв.м. Орендна плата за перший місяць оренди за 20 кв.м. всієї орендованої площі становить 1800, 00 грн. та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.

Відповідно до п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується Орендарем у безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються Орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються Орендарю разом з рахунком та податковою накладною.

Пунктом 12.1. встановлено, що цей Договір укладено на період з 01.03.2013 по 28.02.2015 року. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього Договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2012 року уповноваженими представниками сторін був підписаний акт приймання-передачі майна.

За словами позивача, відповідач не в повному обсязі вніс орендну плату за користування майном, у зв'язку з чим за період з квітня по червень 2014 року за останнім утворилась заборгованість станом на день подачі позову в розмірі 5 878,32 грн., яку і просить стягнути позивач.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною шостою ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно частини першої та п'ятої статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зважаючи на те, що відповідач, у встановлені договором строки, орендні платежі не вніс, доказів оплати суду не надав, вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, вимога про стягнення 5 878,32 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 455,96 грн. за період з 28.04.2014 по 22.09.2014 року.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що у разі наявності заборгованості по орендній платі, платі за комунальні послуги та іншим витратам за Договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, Орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем суд встановив, що розрахунок здійснено арифметично невірно.

Здійснивши власний розрахунок пені, з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, суд встановив, що вірний розмір пені складає 446,13 грн.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 61,62 грн. 3% річних та інфляційні втрати у сумі 423,56 грн. за період з 28.04.2014 по 22.09.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, який наданий позивачем, суд встановив, що розрахунок здійснено арифметично невірно, у зв'язку з чим, здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що вірний розмір 3% річних складає 60,09 грн., інфляційних втрат - 390,23 грн.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 878,32 грн. боргу, 446,13 грн. пені, 60,09 грн. 3% річних та 390,23 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Димитрова, 69, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської обласної філії ПАТ «Укртелеком» (01033, м. Київ, вул. Горького,40 ) - 5 878 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 32 коп. боргу, 446 (чотириста сорок шість) грн. 13 коп. пені, 60 (шістдесят) грн. 09 коп. 3% річних, 390 (триста дев'яносто) грн. 23 коп. інфляційних втрат та 1 821 (одну тисячу вісімсот двадцять одну) грн. 13 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 20.04.2015р.

Суддя О.В. Щоткін