КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р. Справа№ 911/5061/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Ільєнок Т.В.

за участю представників:

від позивача: представник - Цирулевська М.В. - за довіреністю,

від відповідача: представник - Куценко О.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Шевченківське"

на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2015 р.

у справі № 911/5061/14 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Приватного підприємства "Піраміда-Агро", м. Черкаси

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Шевченківське", с. Гореничі Києво-Святошинського р-ну Київської обл.

про стягнення 77 821,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 р. Приватне підприємство "Піраміда-Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Шевченківське" про стягнення з відповідача на свою користь 77 821,28 грн., в тому числі 57 800,71 грн. сума боргу з урахуванням курсу долара, 9 128,62 грн. сума пені, 5 390,20 грн. сума 10% річних, 5 501,75 грн. штрафу в розмірі 10%.

Згідно заяви про уточнення та збільшення позовних вимог позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача на свою користь 62 872,90 грн., з яких пеня у сумі 1 399,36 грн., сума основного боргу 61 473,54 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.02.2015 р. у справі №911/5061/14 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Шевченківське" на користь Приватного підприємства "Піраміда-Агро" 61 473,54 грн. основного боргу з урахуванням курсової різниці, 1 399,36 грн. пені та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне сільськогосподарське підприємство "Шевченківське" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення суми основного боргу з урахуванням курсової різниці в розмірі 41 456,05 грн., прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 20 017,49 грн., пені в розмірі 1399,36 грн. та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору, в частині стягнення основного боргу в розмірі 41 456,05 грн. відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував, не довів обставини, що мають значення для справи, дійшов невідповідних висновків, які виклав в оскаржуваному рішенні, а також неправильно застосував норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне підприємство "Піраміда-Агро" заперечує проти доводів апеляційної скарги, обґрунтовує правомірність оскаржуваного рішення та просить залишити його без змін.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2013 року між Приватним підприємством "Піраміда-Агро" (Продавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Шевченківське" (Покупець) укладено Договір товарного кредиту №13/02 (Договір).

Згідно умов Договору позивач зобов'язувався поставляти відповідачу товар відповідно до специфікацій, а відповідач зобов'язувався приймати та оплачувати товар.

Згідно п. 3.1. Договору Покупець сплачує Продавцю кошти за цим договором в розмірі та в строки, передбачені специфікацією на кожну окрему поставку.

У відповідності до специфікації №1 від 23.05.2013 року Покупець сплачує Продавцю 100 % від суми, що складає 3141,00 грн. до 28.05.2013року; відповідно до специфікації №2 від 23.05.2013 року Покупець сплачує Продавцю 40 % від суми, що складає 28007,00 грн. до 28.05.2013 року та 60 % від суми, що складає 42010,50 грн. до 25.09.2013 року; відповідно до специфікації № 3 від 23.05.2013 року Покупець сплачує Продавцю 100 % від суми, що складає 7040,00 грн. до 19.07.2013 року; відповідно до специфікації №4 від 23.05.2013 року Покупець сплачує Продавцю 100 % від суми, що складає 2500,00 грн. до 04.10.2013 року; відповідно до специфікації № 5 від 23.05.2013 року Покупець сплачує Продавцю 100 % від суми, що складає 840,00 грн. до 25.10.2013 року.

На виконання умов Договору ним в період з травня по жовтень 2013 року на адресу відповідача було поставлено товарів на загальну суму 86 538,49 грн., а саме: в травні 2013 року на загальну суму 3141,00 грн.; в червні 2013 року на загальну суму 70017,49 грн.; в серпні 2013 року на загальну суму 7040,00 грн.; в жовтні 2013 року на загальну суму 6340,00 грн.

Відповідач за поставлені товари розрахувався частково в загальній сумі 66521,00 грн., а саме: 24.05.2013 року на суму 3141,00 грн.; 30.05.2013 року на суму 10000,00 грн.; 02.08.2013 року на суму 7040,00 грн.; 09.08.2013 року на суму 5000,00 грн.; 02.10.2013 року на суму 2500,00 грн.; 24.10.2014 року на суму 3840,00 грн.; 14.11.2013 року на суму 2000,00 грн.; 16.12.2013 року на суму 2000,00 грн.; 21.03.2014 року на суму 10000,00 грн.; 05.06.2014 року на суму 5000,00 грн.

Позивач посилається на те, що враховуючи обсяги поставленого товару та його оплати відповідачем, згідно розрахункових та платіжних документів сторін, неоплаченою залишилась поставка згідно Специфікації № 2 (Додатку № 2 до Договору товарного кредиту № 13/02 від 23.05.2013 року). Решта поставок були оплачені вчасно і в повному обсязі.

Поставка товарів на зазначену в позові суму підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними і відповідачем не заперечується та не спростовується.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу 24.03.2014 року. Відповідач визнав факт наявності заборгованості з оплати товару на суму 20017,49 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що у випадку зміни курсу гривні,згідно з п. 3.2. Договору перерахунок вартості поставленої продукції здійснюється Продавцем в односторонньому порядку і є обов'язковим для виконання Покупцем.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що у випадку, коли курс дол.США/Євро до гривні на день перерахування коштів є вище курсу дол.США/Євро на день укладення Договору, сторони для визначення належної до сплати суми використовують формулу розрахунку, яка відображає курсову різницю на момент фактичної сплати.

З огляду на зміст п.п. 3.2, 3.3 Договору суд першої інстанції вірно не прийняв заперечення відповідача щодо необхідності внесення змін до Договору, оскільки відповідна зміна належної до сплати суми не пов'язана зі зміною ціни Договору.

Застосувавши положення п.п. 3.2., 3.3 Договору позивач здійснив перерахунок суми боргу з врахуванням курсової різниці гривні до дол.США на момент часткової сплати відповідачем простроченого боргу і часткові проплати зараховував в погашення заборгованості з врахуванням курсової різниці. У зв'язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу з врахуванням курсової різниці згідно заяви про збільшення позовних вимог в сумі 61 473,54 грн. станом на момент розгляду справи.

Відповідач, в свою чергу, визнає заборгованість у сумі 20017,49 грн. та посилається на неправильне застосування позивачем формули нарахування курсової різниці та невірне визначення суми боргу.

З посиланнями позивача, борг ПСП "Шевченківське" перед ПП "Піраміда-Агро" формується з неоплаченої поставки згідно Специфікації № 2 (Додатку № 2 до Договору товарного кредиту № 13/02 від 23.05.2013 року). Решта поставок були оплачені вчасно і в повному обсязі. Тому при розрахунку суми боргу і усіх штрафних санкцій всі інші Специфікації не враховувались, для розрахунку надано картку бухгалтерського рахунку 361 за період 01.01.13 року - 21.11.2014 року по Специфікації № 2 до Договору.

Зокрема, позивачем враховано, що відповідач оплатив 09.08.2013 року 5000 грн., 14.11.2013 року 2000 грн., 16.12.2013 року 2000 грн. і після проведених розрахунків станом на 16.12.2013 року заборгованість складала 51017,49 грн. У відповідності до визначеного сторонами в п. 3.2. Договору курсу, відповідна сума в еквіваленті до дол.США становила 6259,81 дол.США.

У зв'язку з подальшою зміною курсу гривні до дол.США, подальші оплати зараховувались позивачем з врахуванням зміненого курсу (для спрощення розрахунку суми сплати обраховувались по курсу дол.США і вираховувались з доларового еквіваленту суми боргу). Хоча, відповідні розрахунки здійснені не за наведеною в Договорі формулою, однак такі розрахунки не суперечать відповідній формулі і якщо провести розрахунки за формулою Договору, розрахунок буде більш громіздким, однак результат не зміниться. Крім того, відповідач не надав контррозрахунок позову.

Оскільки, позивач має безумовне право на визначення в односторонньому порядку суми боргу з врахуванням зміненого курсу валют при кожній сплаті (частковому погашенні боргу) сума боргу визначалась за міжбанківським валютним курсом дол.США до гривні на дату оплати.

Сторони в п. 3.3. Договору погодили безумовне право позивача перераховувати заборгованість в односторонньому порядку не лише під час сплати коштів (як у п. 3.2), а й у випадку зміникурсу гривні/дол.США, що є обов'язковим для виконання Покупцем. При цьому, відповідна умова Договору не ставиться в залежність від повідомлення Покупця про перерахунок чи інші умови застосування відповідної умови Договору.

Дійсно, в разі незастосування курсової різниці, заборгованість відповідача складала б 20017,49 грн., однак, позивач перераховував заборгованість під час кожної зміни курсової різниці, можливість чого сторони узгодили в п. 3.3. Договору, часткові проплати зараховувались в погашення заборгованості з врахуванням курсової різниці, відповідно сума боргу змінилась.

Згідно зі ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як визначено ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, заборгованість відповідача на момент розгляду спору судом першої інстанції складала 3709,93 дол. США, що за курсом на день подання позову (міжбанківський валютний курс Долара США до гривні на офіційному сайті Міністерства фінансів України станом на дату складення позову 21.11. 2014 року становить 15,58 грн.) складає 57800,71 грн., а згідно з заявою про збільшення позовних вимог з врахування курсу валют на момент подання такої заяви, сума боргу складає 61 473,54 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 7.6. Договору Сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань здійснюється без обмеження строку, згідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 7.5 Договору, відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним Договором.

У відповідності до п. 7.2.1 Договору за несвоєчасну оплату товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на той період). Пункт 7.2.2 Договору передбачає за несвоєчасну оплату товару нарахування 10% річних від простроченої суми.

У відповідності до п. 7.4 Договору за грубе порушення умов Договору або невиконання його умов, як-то порушення строків виконання зобов'язання Покупець сплачує Продавцю штраф в розмірі 10 % від вартості товарів, по яких допущено прострочення виконання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (з врахуванням збільшення періоду нарахування) пені, штрафу, 10% річних (розмір погоджено сторонами в Договорі), відповідні нарахування проведені без врахування курсової різниці, на суму заборгованості, що відповідачем визнається у відзиві.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано пеню в сумі 10 157,46 грн., 10 % річних від суми прострочення в сумі 5 757,64 грн.; 10 % штрафу в сумі 5 501,75 грн., в загальній сумі складає 21416,85 грн., з яких вирахувано сплачену відповідачем суму 20 017,49 грн., тому суд першої інстанції правомірно визначив, що задоволенню підлягає вимога про стягнення пені в сумі 1 399,36 грн. пені.

Враховуючи суму пені 1 399,36 грн., заявленої позивачем в заяві про уточнення позовних вимог, відсутні підстави вважати, що заявлена неустойка надмірно велика в порівнянні зі збитками кредитора. Крім того, відповідач не обґрунтував до якого розміру слід зменшити штрафні санкції, а тому місцевий господарський суду обґрунтовано відхилив заяву відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог повністю, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення суду першої інстанції відповідає законодавству, матеріалам справи та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Шевченківське" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2015 р. у справі № 911/5061/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/5061/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді П.В. Авдеєв

Т.В. Ільєнок