ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р.Справа № 922/5234/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Фірми "Т.М.М." - ТОВ, м. Київ 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Харківської міської ради, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків
до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків
про скасування рішення
за участю представників сторін:

позивача - Курашов О.К. (дов. від 22.10.2014 р.);

представник 3-ї особи (ВК ХМР) - Ткачова А.Ю. (довіреність № 08-11/4628/2-14 від 24.12.2014р.);

представник 3-ї особи (ХМР) - не з'явився;

представник відповідача - Нужна А.В. (дов. № 84 від 11.11.2014 р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.09.2014 р. № 202-р/к у справі № 1/02-192-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на фірму "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю, яким фірму "Т.М.М." - ТОВ було визнано такою, що вчинила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, та до неї було застосовано штраф у розмірі 68000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення винесено при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а зроблені по тексту рішення висновки не відповідають обставинам справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.11.2014 р. було порушено провадження у справі №922/5234/14, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 03.12.2014 р.

У судовому засіданні 03.12.2014 р. було оголошено перерву до 10:30 23.12.2014р., з метою надання сторонами документів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.12.2014 р. до участі у справі було залучено Виконавчий комітет Харківської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Цією ж ухвалою розгляд справи №922/5234/14 було відкладено на 10:00 годину 13.01.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2015 р. до участі у справі було залучено Харківську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Цією ж ухвалою розгляд справи № 922/5234/14 було відкладено на 10:00 годину 22.01.2015 р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Харківської області від 21.01.2015 р. №97 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи" призначено повторний автоматичний розподіл справи №922/5234/14, в зв'язку з відсутністю повноважень судді Шатернікова М.І.

Відповідно до витягу автоматизованої системи документообігу суду від 21.01.2015 р. справу № 922/5234/14 призначено для розгляду судді Сальнікової Г.І.

22.01.2015 р. за вх. №2290 до канцелярії суду від представника 3-ї особи (Виконавчого комітету Харківської міської ради) надійшли письмові пояснення (в порядку ст. 22 та ст. 27 ГПК України).

В судовому засіданні 22.01.2015 р. було оголошено перерву до 17.02.2015 р. о 12:00 год.

16.02.2015 р. за вх. №6146 до канцелярії суду від представника 3-ї особи (Виконавчого комітету Харківської міської ради) надійшли письмові пояснення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.02.2015 р. розгляд справи № 922/5234/14 було відкладено на 11:00 годину 02.03.2015 р.

02.03.2015 р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2015 р. розгляд справи № 922/5234/14 було відкладено на 09:40 годину 10.03.2015 р.

04.03.2015 р. до канцелярії суду від представника 3-ї особи (Виконавчого комітету Харківської міської ради) надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи копії рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.12.1999 №1619 "Про затвердження "Норм обслуговування та нормативів чисельності для адміністративно-управлінських працівників, виробничого і обслуговуючого персоналу, зайнятих утриманням фонду міста Харкова", яке судом було задоволено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.03.2015 р. розгляд справи № 922/5234/14 було відкладено на 11:30 годину 17.03.2015 р.

17.03.2015 р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких він просив суд відмовити у задоволенні позову.

17.03.2015 р. до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.03.2015 р. було задоволено клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору по справі № 922/5234/14, продовжено строк розгляду спору по справі № 922/5234/14 до 06.04.2015 року, розгляд справи № 922/5234/14 відкладено на 09:30 годину 06.04.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 06.04.2015 р. підтримував позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2015 р. проти позову заперечував.

Представник 3-ої особи (ВК ХМР) в судовому засіданні 06.04.2015 р. підтримував позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши присутніх представників сторін та 3-ої особи (ВК ХМР), всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16.09.2014 року адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення №202-р/к по справі № 1/02-192-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу на Фірму "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Так, рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було визнано наступне:

- фірма "Т.М.М." - ТОВ за результатами діяльності у червні-грудні 2011 року, 2012, 2013 роках та станом на вересень 2014 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах житлового будинку з об'єктами інфраструктури та прибудинковою територією, що обслуговується за адресою: м. Харків, вул. Клапцова 52, із часткою 100%;

- фірма "Т.М.М" - ТОВ, розробивши тарифи на послуги з утримання будинків і споруд у спосіб, що унеможливлює зменшення в повному обсязі розміру плати (перерахунку) споживачам за ненадані або неякісні послуги, вчинила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме, дії, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

Також, даним рішенням було накладено на Фірму "Т.М.М." - ТОВ штраф у розмірі 68000,00 грн. та зобов'язано Фірму "Т.М.М." - ТОВ припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 2 резолютивної частини рішення.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до статей 12 та 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України приймає рішення від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України; адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Частиною першою статті 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Фірма "Т.М.М." - ТОВ з рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 202-р/к від 16 вересня 2014 року по справі №1/02-19214 не погодилося та у позові зазначало, зокрема, про те, що:

- адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не з'ясовано відповідність цього рішення статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методиці визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, оскільки у рішенні не наведено ознак ринкової влади в діях позивача і правових підстав, з яких його становище на ринку визнано монопольним, не визначено потенційних конкурентів товариства, не встановлено кількості учасників ринку та не спростовано доводів товариства про відсутність його монопольного становища; в спірному рішенні не вказано, з яких правових ознак, встановлених частиною 1 статті 13 Закону "Про захист економічної конкуренції", виходив АМК, навівши висновок про наявність в діях позивача зловживання монопольним становищем на ринку реалізації товарів та послуг;

- діючі тарифи на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території для буд. № 52 по вул. Клапцова, в т.ч. і на послугу «технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання» були встановлені рішенням Харківського міськвиконкому від 20.12.2011 р. № 898 відповідно до діючого законодавства. На цей час ці тарифи дійсні, вищевказане рішення Харківського міськвиконкому не скасовано;

- фірма "Т.М.М." - ТОВ надає мешканцям будинку № 52 по вул. Клапцова послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах самостійно, без залучення сторонніх організацій. Для цього в штаті фірми є слюсарі - сантехніки, які надають ці послуги, причому в їх обов'язки входить обслуговування всіх вищеназваних внутрішньобудинкових систем будинку, незалежно від їх призначення. Тобто ці слюсарі, знаходячись на роботі, провадять технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання щоденно і постійно.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву та доповнення до них, в яких вказував, що адміністративною колегією відділення прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Всі обставини, які входять до предмету доказування у справі, а також сукупність наведених фактів та доводів свідчать, що рішення є обґрунтованим та законним, а вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як вбачається з рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 202-р/к по справі № 1/02-192-14 від 16.09.2014 р. у ньому вказувалося, що згідно з наказом генерального директора позивача від 01.12.2007 р. "Про призначення виконавця житлово-комунальних послуг на об'єкті" Товариство визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в житловому комплексі м. Харкова по вул. Клапцова, 52.

Відповідно до протоколу загальних зборів співвласників житлового будинку № 52 по вул. Клатова в м. Харкові (надалі - Будинок) від 10.06.2011 р. № 2 власники житлових та нежитлових приміщень Будинку вирішили доручити Товариству, зокрема, забезпечення надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Так, в матеріалах справи міститься договір № 52 Клап_н/п 011 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 18 жовтня 2012 року, укладений між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та Мкртчян Ольгою Петрівною, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання будинку № 52 по вул. Клапцова в м. Харків, належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Предметом розгляду адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в рамках справи № 1/02-192-14 були дії позивача по наданню послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Також, в рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було зазначено, що бар'єрами вступу на ринок є:

- протокол від 10.06.2011 р. № 2 загальних зборів співвласників Будинку, відповідно до якого Товариству доручили, зокрема, забезпечення надання послуг з утримання Будинку та його прибудинкової території;

- незначні обсяги надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знижує їх бізнесову привабливість для нових суб'єктів господарювання, що бажають вступити на цей ринок.

Інші суб'єкти господарювання на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах житлового будинку з об'єктами інфраструктури та прибудинковою територією, що обслуговується Товариством за адресою: м. Харків, вул. Клапцова, 52, протягом вказаного періоду не діяли. Тобто, конкурентів на цьому ринку у Товариства не було.

Зазначене було підтверджено Товариством в своєму листі від 15.09.2014 р. № 297, в якому було зазначено, що "не існує можливості в межах одного будинку здійснювати господарську діяльність по наданню певних житлово-комунальних послуг декільком виробникам".

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Пунктом 1.2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р (далі - Методика) передбачено, що Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Абзацом сьомим пункту 1.3 Методики передбачено, що термін "монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання" має наступне значення - становище суб'єкта господарювання на ринку, яке дозволяє йому самостійно або разом з іншими суб'єктами господарювання визначати умови обороту товарів на ринку завдяки тому, що суб'єкт господарювання не має на ринку товару жодного конкурента або не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Абзацом дев'ятнадцятим пункту 1.3 Методики передбачено, що "територіальні (географічні) межі ринку" це територія зі сферою взаємовідносин купівлі-продажу товару (групи товарів), в межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста тощо або їхніми частинами.

Отже, відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за розрахунками, здійсненими відповідно до Методики, на підставі даних, отриманих від Товариства, його частка на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах житлового будинку з об'єктами інфраструктури та прибудинковою територією, що обслуговується ним за адресою: м. Харків, вул. Клапцова, 52, в червні-грудні 2011 року, 2012,2013 роках, становить 100 %.

Застосування підпунктів пункту 2.1 Методики передбачає дії, які можуть включатись при визначенні монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання. Згідно з пунктом 2.2. Методики етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися в залежності від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної і інформації щодо ринку тощо.

За змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він не зазнає значної конкуренції (абз. 2 п. 15.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 р. № 15).

Однак, з матеріалів справи не вбачається доказів того, що позивач не зазнає значної конкуренції щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах житлового будинку з об'єктами інфраструктури та прибудинковою територією, що обслуговується за адресою: м. Харків, вул. Клапцова 52.

Стосовно, листа головного управління статистики у Харківській області № 06.3-11/183 від 08.12.2014 р., який був наданий позивачем до суду в обґрунтування своїх позовних вимог, суд зазначає, що даний лист не підтверджує те, що позивач зазнав значної конкуренції щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах житлового будинку з об'єктами інфраструктури та прибудинковою територією, що обслуговується за адресою: м. Харків, вул. Клапцова 52, у червні-грудні 2011 року, 2012, 2013 роках та станом на вересень 2014 року, оскільки у даному листі міститься перелік юридичних осіб станом на 08.12.2014 р. з КВЕД-2010, який відноситься до класів 81.21 - загальне прибирання будинків, 81.22 - інша діяльність із прибирання будинків і промислових об'єктів, а позивачем здійснювалися послуги щодо об'єкту аналізу за рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ні тільки загальне прибирання будинків та інша діяльність із прибирання будинків і промислових об'єктів, а й послуг балансоутримання, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання.

За таких обставин, господарський суд прийшов до висновку, що посилання позивача щодо невірного визначення монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку не підтверджуються матеріалами справи та є не обґрунтованими.

Щодо встановлення Виконавчим комітетом Харківської міської ради тарифів позивача на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Частиною 3 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

В той же час, відповідно до ч.2 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Виходячи з вищенаведених норм, Законом не визначені повноваження органів місцевого самоврядування здійснювати перевірку обґрунтованості витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг.

В рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 202-р/к від 16.09.2014 р. по справі № 1/02-192-14 зазначалося про те, що Товариством під час розгляду справи № 1/02-192-14 вказувалося, що воно розробило та подало на погодження до виконавчого комітету Харківської міської ради тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 05.07.2011 р. В цей період, діяв Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 (Порядок № 2).

Проте, суд зазначає, що 01.06.2011 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", якою затверджений новий Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (Порядок № 1).

Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 898 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають житлові кооперативи, житлово-будівельний кооператив, об'єднання співвласників будинків, інші суб'єкти господарювання, що не належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова» прийнято 20.12.2011 р., тобто після набрання чинності з 18.08.2011 р. Порядку № 1.

При цьому, в зазначеному рішенні виконавчого комітету Харківської міської ради було визначено, що тарифи встановлені на підставі розрахункових матеріалів, наданих позивачем.

Крім того, в рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 202-р/к від 16.09.2014 р. по справі № 1/02-192-14 зазначалося про те, що Товариством під час розгляду справи № 1/02-192-14 вказувалося на те, що відповідно до пункту 13 Порядку № 2 витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання визначаються окремо за кожною інженерною системою згідно з договорами, укладеними між виконавцем та субпідрядниками, які здійснюють утримання внутрішньобудинкових систем. А оскільки, Товариство, не є субпідрядником та самостійно надає послуги, то необхідності у визначенні послуг окремо не має.

Але Порядком № 2 було чітко визначено порядок визначення вказаних витрат окремо за кожною інженерною системою.

Разом з цим суд зазначає, що рішення Харківської міської ради від 29.12.1999 р. № 1619 "Про затвердження Норм обслуговування та нормативів чисельності для адміністративно - управлінських працівників, виробничого і обслуговуючого персоналу, зайнятих утриманням житлового фонду м. Харкова" не затверджено Міністерством юстиції України та прийняте до набуття чинності Постанови № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", якою затверджений новий Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Також, в рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 202-р/к від 16.09.2014 р. по справі № 1/02-192-14 вказувалося про те, що Товариством під час розгляду справи № 1/02-192-14 зазначалося, що необхідність в перерахунках плати за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання може виникнути тільки в тому випадку, коли власники квартир та нежитлових приміщень будинку (біля 300 осіб) на загальних зборах вирішать відмовитись від послуг з водопостачання, водовідведення або теплопостачання і відключитись від магістральних трубопроводів.

Втім, зазначене не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниженні їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, тертя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Порядок визначення монопольного становища суб'єктів господарювання на ринку регулюється Законом України "Про Антимонопольний комітет України", Законом України "Про захист економічної конкуренції" та Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. № 49-р (далі - Методика).

Згідно із ч.1 ст.35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Відповідно до п.11 ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Пунктом 2 ч. 1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

За приписами ч.1 ст.13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 %, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції. Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам (ч.1, 2, 3 ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно з ч.6 та 7 ст. 12-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", рішення адміністративних колегій названого Комітету та його територіальних відділень приймаються від імені Антимонопольного комітету України або від імені його територіального відділення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

За приписами ч.1 ст.59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд дійшов до висновку, що в рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 202-р/к по справі № 1/02-192-14 доведено порушення фірмою "Т.М.М." - ТОВ законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, у зв'язку з чим воно є обґрунтованим та законним, а вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин суд вважає за належне в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи відмову в задоволенні позову, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.04.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова