ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р.Справа № 923/1739/14

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В. Таран, В.Т. Пироговського,

при секретарі судового засідання: Е.М.Вєлковій,

за участю представників сторін:

від позивача: О.Е.Никифоров,

від відповідача: не з'явився,

від скаржника: ОСОБА_2,

від ОСОБА_3: не з'явився,

від ОСОБА_4: не з'явився,

від ОСОБА_5: не з'явився,

від ОСОБА_6: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7

на рішення господарського суду Херсонської області від 15.01.2015р.

у справі №923/1739/14

за позовом Малого колективного підприємства "АГАТ"

до Цюрупинської районної державної адміністрації

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6

про визнання розпорядження частково недійсним,

встановив:

Мале колективне підприємство "АГАТ" звернулося з позовом до Цюрупинської районної державної адміністрації про визнання недійсними пунктів 1 та 2 розпорядження Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області від 06.08.2008р. №678 "Про надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства" в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу в адміністративних межах Цюрупинської міської ради, яким присвоєно кадастрові номери: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Позовні вимоги обґрунтовані статтями 116, 152, 154, 155 Земельного кодексу України, статтями 16, 21 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України з посиланням на те, що оспорюваним розпорядженням райдержадміністрації затверджено технічну документацію та надано у власність громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земельної ділянки, законним користувачем якої є позивач на підставі державного акту на право постійного користування землею від 19.06.1997р. серії НОМЕР_6, що призвело до порушення його права на користування спірною земельною ділянкою, яке на даний час не припинено ні в добровольному, ні в примусовому порядку.

У запереченнях на позов відповідач позов не визнав з підстав правомірності прийняття оспорюваного розпорядження, відсутності на час прийняття цього розпорядження інформації щодо перебування земельної ділянки в користуванні позивача, надання позивачу земельної ділянки з порушенням чинного законодавства без виготовлення технічної документації, непереоформлення позивачем до цього часу права користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 25.12.2015р. в порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на сторіні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.01.2015р. позов задоволено у повному обсязі з огляду на те, що відповідачем прийнято розпорядження про надання земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства без врахування приписів статей 116, 141, 142 Земельного кодексу України, а саме без попереднього припинення права постійного користування земельною ділянкою позивача та відповідно отримання згоди останнього на припинення вказаного права.

Не погодившись з рішенням суду, 3-я особа ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

-судом при прийнятті рішення порушено вимоги частин 2, 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України, що є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Зазначені порушення виразилися у тому, що справу розглянуто за відсутності скаржника та інших третіх осіб, не повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а також в тому, що суд прийняв рішення про права та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме: ОСОБА_4, якому ОСОБА_8 продала свою земельну ділянку згідно із договором купівлі-продажу від 17.11.2009р., та ВАТ "ЕК "Херсонобленерго", якому належить частина земельної ділянки, що розміщена на земельній ділянці скаржника та позначена під літ. "Д" згідно плану меж до державного акту на право власності на земельну ділянку;

-судом не було витребувано інформацію про власників земельних ділянок від органу Державної реєстраційної служби України, яка є реєстратором прав на землю та єдиним утримувачем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

-судом не враховано того, що позивач, надавши державний акт на право постійного користування землею, надав до нього копії технічної документації земельної ділянки Совхоз-заводу "Цюрупинський", яка жодним чином не стосується виділеної позивачу земельної ділянки;

-суд дійшов висновку про накладення земельної ділянки позивача та земельних ділянок третіх осіб лише виходячи із технічної документації, складеної ТОВ "Фелия" на замовлення позивача та яка не є офіційним підтвердженням тих обставин, на які посилається позивач, а, відтак, не є належним доказом у справі;

-позивачу оформлено земельну ділянку у зв'язку із переходом прав на будівництво і фінансування мотелю, АЗС та СТО від АТ "Херсонагроінвест", на підставі статті 30 діючого на той час Земельного кодексу України, відповідно до якої під час передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам та організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Однак жодної забудови на цій земельній ділянці не було, оскільки площа земельних ділянок вкрита багатолітніми деревами. Зазначене додатково підтверджує невідповідність та неналежність доказів позивача, оскільки технічна документація надана останнім на землі Совхоз-заводу "Цюрупинський".

Ухвалою від 26.03.15р. апеляційна інстанція на підставі відомостей, наданих відділом Держземагенства в Цюрупинському районі Херсонської області, залучила в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача гр.ОСОБА_4, який придбав земельну ділянку у гр. ОСОБА_8, виключивши останню із складу учасників процесу.

Представники відповідача та третіх осіб були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Заслухавши представників позивача і скаржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

21.05.1997р. на ХІ сесії ХХІІ скликання Цюрупинської міської ради народних депутатів прийнято рішення "Про затвердження рішень міськвиконкому, прийнятих в міжсесійний період з питань землекористування та землевпорядкування підприємств, організацій, установ", відповідно до якого пунктом 1.5. затверджено рішення від 14.05.1997р. №125 про передачу землі площею 2,4га у зв'язку з переходом прав на будівництво, фінансування мотелю, АЗС та СТО від АТ "Херсонагроінвест" до МКП "АГАТ", згідно із статтею 30 Земельного кодексу України (а.с.16).

19.06.1997р. на підставі вказаного рішення міськради МКП "АГАТ" видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,4га, яка розташована на території Цюрупинської міської ради в межах згідно з планом користування, для будівництва автозаправної станції з блоком технічного обслуговування і мотелем (а.с.11-15).

Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №109.

06.08.2008р. Цюрупинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №678 "Про надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства", пунктом першим якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, пунктом другим - надано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам згідно додатку (а.с.17).

Згідно додатку до вказаного розпорядження земельні ділянки надано 12 громадянам (а.с.82).

Як зазначає позивач, у грудні 2013 року він замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, що перебуває в його постійному користуванні, для будівництва автозаправної станції з блоком технічного обслуговування і мотелем.

В процесі виготовлення технічної документації на адресу позивача від виконавця - ТОВ "Фелия" надійшов лист від 23.05.2014р. № 22, в якому останнє повідомило про те, що під час виконання підготовчих робіт при рекогностуванні місцевості та перевірки вихідних даних замовника щодо розташування земельної ділянки на місцевості на предмет наявності перешкод з боку інших землевласників шляхом їх співставлення з даними Публічної кадастрової карти України встановлено, що на земельну ділянку площею 2,4га накладаються земельні ділянки інших землевласників, ідентифікованих за кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с.18).

У пояснювальній записці до технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні МКП "АГАТ", для будівництва автозаправної станції з блоком технічного обслуговування і мотелем, площею 2,4 га, виготовленої ТОВ "Фелия", зазначено, що після проведення геодезичної зйомки було виявлено, що дана земельна ділянка накладається на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с.22).

30.09.2014р. позивач звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Цюрупинському районі із заявою про державну реєстрацію належної йому земельної ділянки, додавши виготовлену технічну документацію.

13.10.2014р. державний кадастровий реєстратор відділу Держземагенства у Цюрупинському районі, розглянувши вказану заяву позивача разом з доданими до неї документами, прийняв рішення № РВ-014, яким відмовив МКП "АГАТ" у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, зокрема, з підстав того, що в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, відповідно до документації із землеустрою знаходяться частини земельних ділянок НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с.63).

Згідно із довідкою відділу Держземагенства у Цюрупинському районі Херсонської області від 24.12.2014р. №2645/01-11, земельні ділянки під кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 належать відповідно ОСОБА_3, ОСОБА_8 (згідно із договором купівлі-продажу від 17.11.2009р. №1666 право власності перейшло до ОСОБА_4), ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.103).

З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції від 03.06.2008р., що діяла на момент прийняття оспорюваного розпорядження) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної статті (в редакції від 03.06.2008р.) передбачалося, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З викладеного вбачається, що наданню органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування у користування земельних ділянок обов'язково передувало припинення прав на них попередніх землевласників шляхом їх вилучення або викупу.

У діючій редакції частини 5 статті 116 Земельного кодексу України передбачено надання за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування у власність чи користування земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом, тобто без конкретизації підстав для такого припинення.

У статті 141 Земельного кодексу України (в редакції від 03.06.2008р.) наведено вичерпний перелік підстав припинення права користуватися земельною ділянкою, а саме: а)добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в)припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г)використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ)використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д)систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Порядок добровільної відмови від права власності або права постійного користування за заявою відповідного землекористувача закріплено у статті 142 Земельного кодексу України. Примусовий порядок припинення прав на землю і підстави для такого припинення закріплені у статті 143 Земельного кодексу України, що охоплює як припинення права власності на землю, так і права користування земельною ділянкою. В інших нормах детально регламентуються особливості умов їх реалізації для кожного способу припинення права земельної власності та права землекористування (статті 144-151 Земельного кодексу України).

Отже, припинення права користування земельною ділянкою може бути як добровільним, так і примусовим (здійснюватися за волею землевласника чи землекористувача або за волею уповноважених органів), але у будь-якому випадку наданню органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування у власність або користування земельних ділянок обов'язково повинно передувати припинення прав на них попередніх землевласників у визначеному законодавством порядку.

З урахуванням викладеного, а також встановленого державним кадастровим реєстратором накладення спірної земельної ділянки на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, відповідачем неправомірно прийнято розпорядження про надання земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства без попереднього припинення права постійного користування земельною ділянкою позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд України у постанові від 11.11.2014 р. у справі № 21-405а14 зазначив, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Верховний Суд України у вказаній постанові дійшов висновку, зокрема, що приймаючи до уваги те, що розгляд позову про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженого органу, не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), підстави для задоволення позову про визнання цього рішення незаконним та скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності земельною ділянкою третіх осіб до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), а тому позов не підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення суду слід скасувати, а апеляційну скаргу-задовольнити.

Керуючись ст.ст.99,103-105 Господарського процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

1.Апеляційну скаргу задовольнити.

2.Рішення господарського суду Херсонської області від 15.01.2015р. у справі №923/1739/14 скасувати, в позові -відмовити.

3.Стягнути з Малого колективного підприємства "Агат" на користь ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 609 грн.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови підписано 10.04.2015 р.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран

Суддя В.Т.Пироговський