ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.04.15р. Справа № 904/393/15

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 32743грн.20коп.

Представники:

Від позивача: Іщенко Ю.С.- представник, дов. №28 від 04.02.2014р.;

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" звернулось до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 32743грн.20коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №020507 від 15.10.2002р. в частині розрахунків за поставлену теплову енергію.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2015р. порушено провадження у справі та призначене судове засідання. Розгляд справи призначався в судових засіданнях на 11.02.2015р., 03.03.2015р., 25.03.2015р. та 06.04.2015р.

11.02.2015р. позивачем надані письмові пояснення щодо механізму розрахунку споживаної теплової енергії. В зазначених поясненнях, позивач зазначив, що приміщення відповідача не обладнане приладом обліку теплової енергії та надав формулу розрахунку, за якою позивачу нараховувалась плата за поставлену теплову енергію.

27.02.2015р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи призначений на 03.03.2015р. на іншу дату та продовжити строк розгляду справи на 15 календарних днів для надання можливості врегулювати спір мірним шляхом. Вказане клопотання було задоволено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2015р.

На день розгляду справи у судовому засіданні 06.04.2015р. будь-яких письмових заяв та клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що від відповідача повідомлення щодо неможливості участі у судовому засіданні 06.04.2015р. до господарського суду Дніпропетровської області не надходило, відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

15.10.2002р. між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - енергопостачальна організація) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - споживач) підписаний договір №020507 (далі - договір). За умовами зазначеного договору енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води.

Відповідно до додатків №1 та №2 до договору №020507 від 15.10.2002р. постачання теплової енергії споживачу проводиться до СТО "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою АДРЕСА_2.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що у разі підключення споживача без приладів обліку теплової енергії, від загального обсягу теплової енергії визначеної за приладами обліку котельної, відокремлюються обсяги споживання теплової енергії, що визначені за приладами обліку інших споживачів, підключених до котельної, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється споживачу - пропорційно його договірним навантаженням.

Відповідно до пункту 7.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт на відпуск - отримання теплової енергії по формі додатку 4 (пункт 7.2 договору).

Згідно з пунктом 7.3 договору споживач зобов'язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з їх кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який сплачує.

За приписами пункту 7.4 договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов'язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Відповідно до пункту 11.1 договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.10.2005р.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Докази того, що сторони мали намір розірвати договір №020507 від 15.10.2002р. в матеріалах справи відсутні. Отже, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних відносин, договір №020507 від 15.10.2002р. був чинним.

Як вбачається з актів прийому - передачі виконаних робіт до договору №020507 від 15.10.2002р. за період жовтень 2012р. - квітень 2013р., позивач поставив, а відповідач прийняв теплову енергію загальною вартість 32743грн.20коп. Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

На підставі актів прийому - передачі виконаних робіт до договору №020507 від 15.10.2002р. за період жовтень 2012р. - квітень 2013р., відповідачу були виставлені рахунки на оплату поставленої теплової енергії.

Як зазначив представник позивача, рахунки на оплату поставленої теплової енергії надавались відповідачу разом з актами прийому - передачі виконаних робіт до договору №020507 від 15.10.2002р.

Таким чином, з урахуванням положень договору №020507 від 15.10.2002р. строк виконання відповідачем грошових зобов'язань щодо оплати теплової енергії отриманої згідно з вказаним договором за період жовтень 2012р. - квітень 2013р., є таким, що настав.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 32743грн.20коп. за період жовтень 2012р. - квітень 2013р., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 32743грн.20коп. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код ІНН: НОМЕР_1; Адреса: 49071, АДРЕСА_1) на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (; Місцезнаходження: 49044, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 37) суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 32743грн.20коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1827грн.00коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 06.04.2015р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 14.04.2015р.

Суддя Р.Г. Новікова