ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р.Справа № 916/341/15-г

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвій К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Берчатова Л.В. за довіреністю № 2551-К-О від 23.07.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 /особисто/;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 53 746,31 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" (далі по тексту - ПАТ КБ „ПриватБанк") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 53 746,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 31 027,74 грн., процентів за користування кредитом в сумі 13 431,86 грн., пені в сумі 6 773,46 грн. та заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 2 513,25 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, наданого відповідачу згідно поданої ним заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 31.10.2013р. та згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, затвердженими ПАТ КБ „Приват Банк".

Відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості перед позивачем із повернення суми отриманого кредиту в розмірі 31 027,74 грн. та заперечував проти задоволення решти позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк". Крім того, посилаючись на намір укладення із позивачем угоди про реструктуризацію заборгованості, а також на власну хворобу, відповідач просив надати йому відстрочку виконання даного рішення терміном на два місяці.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

31.10.2013р. ОСОБА_3 було подано до ПАТ КБ „ПриватБанк" заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг /а.с. 30/, відповідно до якої позивач зобов'язався при наявності вільних грошових коштів здійснювати обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, про розмір якого банк сповіщає клієнта на свій розсуд або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка з клієнтом. Порядок встановлення, зміну ліміту, погашення заборгованості та розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг /а.с. 31-42/ та Тарифами банку /а.с. 43-45/, розміщеними в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування.

Згідно з п. 3.2.1.1.1 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта. Відповідно до п. 3.2.1.1.3 вказаних Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

В силу п. 3.2.1.1.6 Умов ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк,Sms-повідомлення або інших).

Пунктом 3.2.1.1.8 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до „Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - „Угода").

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 зазначених Умов при укладенні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом „першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2.1.1.8 Умов проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі). При належному виконанні Клієнтом зобов'язань, передбачених „Умовами та правилами надання банківських послуг", за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування Ліміту, проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк.

Відповідно до розділу 3.2.1.4 Умов та правил надання банківських послуг, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го по 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (надалі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.1 Умов).

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п. 3.2.1.4.1.2. Умов).

При цьому, у випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 (тридцять шість)% річних, починаючи з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню (п. 3.2.1.4.1.2 Умов).

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань Клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9 Умов).

Крім того, згідно п. 3.2.1.4.4. Умов та правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Банк може за своїм розсудом не стягувати зазначену комісію в разі, якщо максимальне сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній календарний місяць, не перевищувало 100 грн.

Так, як стверджує ПАТ КБ „ПриватБанк", ним були належним чином виконані прийняті на себе зобов'язання за договором кредиту, факт укладення якого підтверджується поданням відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 31.10.2013р. та прийняття її до виконання позивачем, шляхом надання ОСОБА_3 кредитних лімітів в сумах: 40 000 грн. станом на 04.11.2013р.; 43 000 грн. станом на 22.11.2013р.; 43 000 грн. станом на 01.03.2014р.; 30 750,98 грн. станом на 02.03.2014р., про що свідчать виписка по рахунку та відповідна довідка банку.

З правового аналізу умов укладеного шляхом підписання відповідачем 31.10.2013р. заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг договору, правовідносини сторін за яким регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, вбачається, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитних договорів, є підставою для виникнення у сторін за цим договором відповідних зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного між сторонами 31.10.2013р. договору банківського обслуговування позивач зобов'язався надавати клієнту кредитні кошти в межах суми встановленого кредитного ліміту, а відповідач як клієнт зобов'язався повертати ПАТ КБ „ПриватБанк" отримані кредитні кошти, сплачувати відсотки за користування кредитом та комісію (винагороду) в строки та в розмірі, визначеному в п.п. 3.2.1.1.3, 3.2.1.4.1.1, 3.2.1.4.1.2, 3.2.1.4.1.2, 3.2.1.4.9, 3.2.1.4.4 Умов та правил надання банківських послуг, а також виконувати інші зобов'язання, що передбачені Умовами.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ст. 204 ЦК України укладений сторонами договір банківського обслуговування б/н від 31.10.2013р., як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, і зобов'язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як з'ясовано судом та не спростовано відповідачем, останній прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом не виконав, в обумовлені строки кредитні кошти за вказаним договором не повернув та не сплатив відсотки за користування наданим кредитом, а також належні до сплати банку інші платежі, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Як вбачається з наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.10.2013р. /а.с. 47/ та виписки з поточного рахунку № 0488 /а.с. 48/ протягом періоду з 01.11.2013р. по 12.12.2014р. відповідачем було отримано від банку кредитні кошти в межах встановлених лімітів, але не погашено у повному обсязі згідно умов договору банківського обслуговування б/н від 31.10.2013р. Відтак, відповідач протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, не здійснив погашення кредиту, у зв'язку з чим зазначений кредит, починаючи з 91-го дня в силу вищенаведених положень Умов та правил надання банківських послуг, вважається простроченим з 04.03.2014 р. Таким чином, станом на 12.12.2014р. за ОСОБА_3 рахується заборгованість перед позивачем з погашення отриманого кредиту в розмірі 31 027,74 грн.

В свою чергу, у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання останній сплачує банку відсотки за користування кредитом за підвищеними процентними ставками виходячи із положень вищенаведених Умов та правил надання банківських послуг, що станом на 12.12.2014р. складають за розрахунком позивача 13 431,86 грн.

Також згідно п. 3.2.1.4.4. Умов та правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

З наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.12.2014р. за відповідачем рахується заборгованість. зі сплати комісії, що розрахована в порядку п. 3.2.1.4.4 Умов та правил надання банківських послуг, в розмірі 2 513,25 грн.

Відмовою повернути отримані кредитні кошти за вищевказаним договором та сплатити нараховані проценти за користування кредитним коштами і комісію відповідач порушив умови цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 ЦК України. В свою чергу вказані обставини є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку.

Так, станом на момент розгляду справи згідно наданого позивачем розрахунку, за ОСОБА_3 рахується прострочена заборгованість перед ПАТ КБ „ПриватБанк" за договором банківського обслуговування б/н від 31.10.2013р. щодо погашення суми отриманого кредиту в розмірі 31 027,74 грн., сплати відсотків за користування кредитом в сумі 13 431,86 грн. та сплати комісії за користування кредитом в сумі 2 513,25 грн., у зв'язку з чим, позовні вимоги у названій частині підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Так, згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В п. 3.18.5.1. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2,.3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, п. 3.2.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачений п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3 Умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

З посиланням на зазначені положення Умов та правил надання банківських послуг позивачем було здійснено нарахування відповідачу до сплати пені в сумі 6 773,46 грн. за порушення останнім власних грошових зобов'язань у спірних правовідносинах. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, господарський суд визнає його правильним та обґрунтованим, у зв'язку з чим, позовні вимоги у названій частині підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ „ПриватБанк" в загальному розмір 53 746,31 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 31 027,74 грн., процентів за користування кредитом в сумі 13 431,86 грн., пені в сумі 6 773,46 грн. та заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 2 513,25 грн., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючи викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі шляхом присудження до стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" суми основного боргу в розмірі 31 027,744 грн., процентів за користування кредитом в сумі 13 431,86 грн., пені в сумі 6 773,46 грн. та заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 2 513,25 грн. відповідно до ст.ст. 11, 14, 202, 204, 509, 525, 526, 530, 549, 610- 612, 617, 625, 626, 629, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 173- 175, 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 2, 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

При цьому, розглянувши клопотання відповідача про надання йому відстрочки виконання даного судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно із вказаним клопотанням відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду по даній справі на два місяці, в обґрунтування чого посилається на власний скрутний фінансовий стан, викликаний в тому числі тяжкою хворобою психічного характеру, а також на намір укладення із позивачем угоди про реструктуризацію заборгованості. В свою чергу, позивач підтвердив факт проведення із ОСОБА_3 переговорів з приводу реструктуризації спірної суми заборгованості та не заперечував проти надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду на два місяці.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п.п. 7.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Проаналізувавши доводи ОСОБА_3, покладені в основу клопотання про надання йому відстрочки виконання рішення суду, враховуючи правову позицію ПАТ КБ „Приватбанк" з цього приводу, суд доходить висновку, що надання відповідачу пільгових умов виконання рішення суду по даній справі у вигляді відстрочки терміном на два місяці не призведе до порушення майнових інтересів сторін та надасть відповідачу можливість досягти згоди із позивачем з приводу реструктуризації спірної суми заборгованості.

З урахування викладеного, керуючись ст. 121 ГПК України суд доходить висновку про наявність правових підстав для надання ОСОБА_3 відстрочки виконання рішення суду по даній справі терміном на два місяці, у зв'язку з чим, відповідне клопотання відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 202, 204, 509, 525, 526, 530, 549, 610- 612, 617, 625, 626, 629, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 173- 175, 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 2, 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями), ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 121 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 /67570, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" /місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50; поштова адреса: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800; / суму основного боргу в розмірі 31 027 грн. 74 коп. /тридцять одна тисяча двадцять сім грн. 74 коп./, проценти за користування кредитом в сумі 13 431 грн. 86 коп. /тринадцять тисяч чотириста тридцять одна грн. 86 коп./, пеню в сумі 6 773 грн. 46 коп. /шість тисяч сімсот сімдесят три грн. 46 коп./, заборгованість з комісії за користування кредитом в сумі 2 513 грн. 25 коп. /дві тисячі п'ятсот тринадцять грн. 25 коп./, судовий збір в сумі 1 827 грн. 00 коп. /одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп./. Наказ видати.

3. Клопотання фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про надання відстрочки виконання рішення суду - задовольнити.

4. Надати фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 відстрочку виконання рішення господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. по справі № 916/341/15-г до 14.06.2015р.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили з урахуванням наданої суми відстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 20 квітня 2015 р.

Суддя С.П. Желєзна