ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р.Справа № 922/853/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тест профіт", м.Харків
про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) в розмірі 130 363,53 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Кварцехелію Г.Е. за довіреністю № 08-11/194/2-15 від 20.01.2015 року,

відповідача - Караван Р.В. від 10.03.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тест профіт", м.Харків, в якій просить суд стягнути з останнього збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) в розмірі 130 363,53 грн., та судові витрати. Позивач посилається на те, що не укладання відповідачем відповідного договору пайової участі до прийняття об'єкту містобудування до експлуатації та несплата коштів пайового внеску до місцевого бюджету спричинили Харківській міській раді збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), оскільки за умови виконання відповідачем правових норм передбачених ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", бюджет м. Харкова міг би реально отримати вказану суму.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.02.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 11.03.2015 року о 10:15 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2015 року розгляд справи було відкладено на 30.03.2015 року о 10:15 год.

У судовому засіданні 30.03.2015 року було оголошено перерву до 14.04.2015 року о 10:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав відзив в повному обсязі, проти задоволення позову заперечував.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 06.12.2013 р. за № ХК 45 (арк.с. 24-26), було збудовано громадський будинок - нежитлова будівля літ. "А-1" (кафе) за адресою : м.Харків, вул. Римарська, 8-А, загальною площею 129,0 кв.м., замовником якого є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тест профіт", м.Харків (відповідач).

Листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 03.02.2014 р. № 53/0/124-14, від 05.03.2014 р. № 138/0/124-14 та від 07.05.2014 р. № 333/0/124-14 ТОВ «ТЕСТ ПРОФІТ», було повідомлено останнього про необхідність виконання вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

В свою чергу, відповідачем було направлено на адресу позивача відповіді від 14.04.2014 № 10, від 10.06.2014 № 11 про те, що згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 06.12.2013 р. за № ХК 45, вартість всіх основних фондів, що приймаються до експлуатації 143,00 тис. грн., а тому величина пайової участі не може перевищувати 10 % від вказаної суми, та буде становити 14300,00 грн.

Крім того, листом від 07.07.2014 за № 17 відповідачем на адресу Департаменту економіки та комунального майна направлено копію загального зведеного кошторису будівництва реконструкції нежитлової будівлі літ. А-1 (кафе) по вул. Римарській, 8-А в м. Харкові з посилання на декларацію готовності об'єкта до експлуатації від 06.12.2013р. № ХК 45, якою об'єкт будівництва: громадський будинок - нежитлова будівля літ. «А-1» (кафе) за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 8-А, загальною площею 129,0 кв.м., прийнято до експлуатації.

Департаментом економіки та комунального майна надана відповідь від 20.11.2014 № 921/0/124-14, якою ТОВ «ТЕСТ ПРОФІТ» проінформовано, що закінчена будівництвом нежитлова будівля літ. «А-1» (кафе) по вул. Римарській, 8А в. м. Харкові (II категорія складності) прийнята в експлуатацію, як самовільно збудована, про що свідчить декларація готовності об'єкта до експлуатації від 06.12.2013 № ХК 45. Порядок прийняття в експлуатацію громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 24.06.2011 № 91. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів здійснюється за наявності звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечності експлуатації.

Як вказує позивач, дії забудовника, щодо ухилення відповідача від укладання договору пайової участі та не сплати останнім розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання вказаних коштів, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Вказані вище обставини й стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

17.02.2011 р. Верховною Радою України було прийнято Закон № 303 8-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон), який згідно з його преамбулою покликаний встановити правові та організаційні основи містобудівної діяльності та забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Цей Закон набрав чинності з дня його опублікування 12.03.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону, замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (ч. 9 ст. 40 Закону).

В той же час, позивач посилається на те, що не укладання відповідачем відповідного договору пайової участі до прийняття об'єкту містобудування до експлуатації та несплата коштів пайового внеску до місцевого бюджету спричинили Харківській міській раді збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), оскільки за умови виконання відповідачкою правових норм, передбачених ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", бюджет м. Харкова міг би реально отримати вказану суму.

Проте, суд не погоджується з вищевикладеними висновками позивача, з наступних підстав.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс 12).

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про відсутність в діях (бездіяльності) відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, з наступних підстав.

Так, позивач зазначає, що не укладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова сталося саме з вини відповідача. Проте, суд не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування, відповідно до цього Закону.

На виконання ч. 1. ст. 40 Закону, рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 р. № 804 та від 22.05.2013 р. № 319, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів, порядок розрахунку розміру величини пайового внеску та відповідальність за ухилення від укладення вказаних договорів.

Згідно з п. 5.1 Порядку, у разі встановлення факту будівництва та введення об'єкта до експлуатації без укладення договору про пайову участь забудовника у розвитку інфраструктури м. Харкова Департамент економіки та комунального майна у десятиденний термін з дня встановлення такого факту, надсилає замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням лист-повідомлення про необхідність укладення відповідного договору.

У листі-повідомленні Департамент економіки та комунального майна повідомляє про порядок укладення договору про пайову участь, про строк, у який замовник має вжити передбачених Порядком заходів щодо добровільного укладення договору, та про передбачену цим Порядком та чинним законодавством України відповідальність за ухилення від укладання такого договору (п. 5.2 Порядку).

Таким чином, обов'язок звернення за укладенням договору про пайову участь покладено саме на Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Згідно з 5.3 Порядку, у разі ухилення замовника від виконання вимог, вказаних у листі-повідомленні щодо укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова у добровільному порядку, Департамент економіки та комунального майна вчиняє наступні дії:

- на підставі наявної інформації та у відповідності до цього Порядку проводить розрахунок величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури;

- готує два примірники договору пайової участі у розвитку інфраструктури з додатками;

- надсилає підписані два примірники договору з додатками замовнику будівництва рекомендованим поштовим відправленням.

Як вже було зазначено, Управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна направило на адресу відповідача листи від 03.02.2014 р. № 53/0/124-14, від 05.03.2014 р. № 138/0/124-14 та від 07.05.2014 р. № 333/0/124-14 з проектом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, якими було повідомлено останнього про необхідність виконання вимог закону та підписання зазначеного договору.

Направлення вказаних листів на адресу відповідача підтверджується відповідними поштовими чеками (арк.с. 18, 23).

Проте, відповідач на вказані листи управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова не підписав.

Відповідно до п. 5.5 Порядку, у разі не укладання замовником договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова до введення об'єкта в експлуатацію розмір пайової участі, розрахований у відповідності до п. 5.4. цього Порядку, збільшується на 10 %.

Отже, посилання позивача на неможливість укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова після введення об'єкта в експлуатацію не відповідає дійсності та спростовується вищевикладеними положеннями Порядку.

Крім того, в п. 5.10 Порядку закріплено, що спори, пов'язані з укладенням договору пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов'язковість укладення яких встановлена законом, в тому числі при ухиленні від укладення договору однієї або обох сторін, вирішуються в судовому порядку. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (п. 5.11 Порядку).

Таким чином, Порядком передбачена можливість укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, у разі ухилення замовника від його укладення, за рішенням суду на вимогу позивача. Крім того, з вищезазначених положень вбачається, що в рішенні суду може бути зазначена інша дата укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, що також спростовує позицію позивача щодо неможливості укладення договору в судовому порядку після введення об'єкта в експлуатацію.

Відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Проте, позивачем не надано доказів, що ним вживалися заходи, спрямовані на уникнення збитків, зокрема, позивач не звертався з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участь.

Отже, твердження позивача про те, що неотримання місцевим бюджетом доходів від не укладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, сталося саме з вини відповідача не відповідають дійсності та спростовуються вищевикладеним.

Крім того, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Але зобов'язання щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди особою, яка здійснила забудову об'єкта нерухомості, ані Законом, ані іншим нормативним актом не передбачена.

Позивач посилається на те, що місцевому бюджету м. Харкова в особі Харківської міської ради було заподіяно збитки в сумі 130 363,53 грн., як неодержаний прибуток (упущена вигода), на який позивач мав право розраховувати у тому разі, якби відповідач своєчасно уклав договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Втім, як вже було зазначено, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Таким чином, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин.

За таких обставин, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, отже, цивільна відповідальність відповідача у вигляді відшкодування збитків в даному випадку не може настати.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 623, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.04.2015 р.

Суддя А.М. Буракова

922/853/15