ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р.Справа № 922/956/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" Єрмака В.О., м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006", м. Харків
про стягнення 21381876,33 грн.
за участю представників сторін:

позивача -Виноградова Ю.О., дов. від 08.12.2014 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 21381876,33 грн. заборгованості за договором № 47 на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданому правовому обґрунтуванні позовних вимог підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 02 квітня 2015 року до суду повернулася копія судової ухвали про порушення провадження у справі № 922/956/15 з поштовою відміткою "відсутність (вибуття) адресата".

Судом на вказану у позовній заяві адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006": 61022, м. Харків, вул. Іванівська, 1 надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006" належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, судом встановлено наступне.

24 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006" (позичальником, відповідачем) було укладено договір № 47 на кредитну лінію (відновлювальну).

Відповідно до пункту 1.1. договору № 47 на кредитну лінію (відновлювальну) у період з 24 березня 2010 року по 10 травня 2010 року Банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов*язується надати позичальникові кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 1300000,00 грн. (ліміт) без додаткових спеціальних переговорів, а позичальник зобов*язується повернути кредит у строк не пізніше 10 травня 2010 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 26% на визначених договором умовах.

На виконання умов договору на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року та взятих на себе зобов'язань позивач надав Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006" кредит на обумовлену в договорі суму, що підтверджується меморіальним ордерами.

Згідно пункту 5.2.1. договору № 47 на кредитну лінію (відновлювальну), позичальник зобов'язаний здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пункту 5.2.5. договору на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року, позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит, сплатити нараховані проценти та неустойку, незалежно від настання строку виконання зобов'язання, зокрема, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань з повернення кредиту або сплати процентів.

Згідно пункту 6.1.1. договору № 47 на кредитну лінію (відновлювальну), у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.1. договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки.

В пункті 7.9. договору на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином умов договору, у зв*язку з чим станом на 26 січня 2015 року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006" перед позивачем складає суму у розмірі 21381876,33 грн., з них: сума строкової заборгованості за кредитом - 20159400,00 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками - 188890,82 грн.; сума просторченої заборгованості за відсотками - 958616,06 грн.; сума пені за простроченою заборгованістю за відсотками - 74696,45 грн.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач доказів погашення заборгованості перед позивачем до суду не надав, та не спростував відсутність заборгованості за договором № 47 на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року.

Враховуючи вказані обставини суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови укладеного з позивачем договору та вимоги статті 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких підстав, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача строкової заборгованості за кредитом у розмірі 20159400,00 грн., строкової заборгованості за відсотками у розмірі 188890,82 грн., просторченої заборгованості за відсотками у розмірі 958616,06 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно пункту 6.1.1. договору № 47 на кредитну лінію (відновлювальну), у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.1. договору, та/або строків сплати процентів, комісій, позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України також встановлено, що пеня за прострочу платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач надав обґрунтований розрахунок пені, який відповідає вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення 74696,45 грн. пені за простроченою заборгованістю за відсотками обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 21381876,33 грн. заборгованості за договором № 47 на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року. є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

Приймаючи до уваги, що відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 73080,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 173, 174, 193, 343, 345 Господарського кодексу України, статтями 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 598, 599, 610-612, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38 43, 47-49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006" (61022, м. Харків, вул. Іванівська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (61166, м. Харків, пр. Леніна, 36, код банку 351931, код ЄДРПОУ 200156,33 грн. заборгованості за договором № 47 на кредитну лінію (відновлювальну) від 24 березня 2010 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ-2006" (61022, м. Харків, вул. Іванівська, 1, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 73080,00 судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.04.2015 р.

Суддя П.В. Хотенець