ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа № 910/5654/14

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. -головуючий,
Жукової Л.В. (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р.
у справі № 910/5654/14 господарського суду Полтавської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет"
простягнення грошових коштів
в судовому засіданні взяли участь представники від:

позивача: не з'явилися;

відповідача: Перетятько В.Є. (дов. від 02.03.2015 р.),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" про стягнення 110 202,43 грн. заборгованості за договором поставки № NF від 01.03.2013 року.

Позивач подав до господарського суду заяву від 14.10.2014р. про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 106 181, 04 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2014 р. (суддя: Цюкало Ю.В.) у справі № 910/5654/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. (головуючий суддя: Дідиченко М.А., судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі № 910/5654/14 - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції повністю та прийняти нове рішення.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджені всі обставини справи, крім того неправильно застосовані норми чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши, згідно ч.1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № NF (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті вказаними в специфікації (додаток № 1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 402 628, 93 грн., що підтверджується видатковими накладними наявними в матеріалах справи.

Водночас, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 292 426, 50 грн. Беручи до уваги зазначене, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача 110 202, 43 грн.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку із частковим поверненням відповідачем позивачу товару, останній подав заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 106 181, 04 грн. заборгованості. Дана заява прийнята судом першої інстанції до розгляду та позовні вимоги розглядаються із врахуванням вказаної суми заборгованості.

Згідно із п. 6.1. договору, підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником, належним чином оформлених, товарних і податкових накладних протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаного в транспортній накладній, що підтверджується проставленням штампу "ТОВАР ОТРИМАНИЙ", покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 2, і в розмірі, який розраховується за формулою: розмір поточної оплати постачальнику за поставлений товар = розмір поточної заборгованості за поставлений товар, строк оплати по якому настав - розмір постійної діючої заборгованості покупця, що погоджена сторонами в додатку № 2 до договору.

Відповідно до додатку № 2 до договору, строк оплати - реалізація 1 раз на 7 календарних днів.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на день прийняття судом першої інстанції рішення, відповідачем було реалізовано товару на суму 93 218, 43 грн., який останнім сплачений не був.

Позивач листом № 6 від 14.01.2014 року повідомив відповідача про розірвання договору поставки № NF від 01.03.2013 року, у відповідності до п. 9.2 договору, та звернув увагу відповідача, що остаточні розрахунки між сторонами повинні бути завершені протягом 10 днів з моменту проведення звірки взаєморозрахунків, для чого направив останньому для підписання акт звірки.

Згідно із п. 9.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013 року. Договір вважається пролонгованим на один календарний рік, якщо жодна із сторін не попередила іншу сторону про припинення його дії за один календарний місяць до закінчення зазначеного терміну.

У відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 9.2 договору передбачено, що кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів, до запланованої дати розірвання. Протягом цього періоду сторони проводять звірку взаємних розрахунків. Покупець має право припинити платежі постачальникові до закінчення проведення звірки. Остаточні розрахунки повинні бути завершенні протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту звірки взаємних розрахунків.

Таким чином, згідно із умов п. 9.2 договору, сторони мали право достроково в односторонньому порядку розірвати договір, письмово попередивши про це іншу сторону.

Так, як зазначалося вище, листом № 6 від 14.01.2014 року, позивач повідомив відповідача про розірвання договору поставки, а отже останній вважається розірваним з 14.02.2014 року.

При цьому, у вказаний період, з 14.01.2014 року по 14.02.2014 року сторони повинні були провести звірку взаємних розрахунків.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач направлений на його адресу позивачем акт звірки взаєморозрахунків, не підписав. Відповіді щодо мотивованої відмови від його підписання позивачу не направив.

Крім того, з п. 5.7 договору вбачається, що покупець має право повернути поставлені товари без обмежень, а постачальник зобов'язаний їх прийняти, зокрема, у разі закінчення терміну дії договору, в т.ч. його дострокове припинення (розірвання).

Повернення товарів здійснюється за умови наявності у постачальника належним чином оформленої довіреності, за рахунок і транспортом постачальника, протягом 14 календарних днів з моменту отримання ним від покупця повідомлення про повернення/заміну товару по EDI та/або письмово (п. 5.8 договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач у визначений у п. 9.2 договору строк, тобто у строк до 24.02.2014 року (10 календарних днів після значення строку для підписання акту взаєморозрахунків), повідомлення про повернення товару позивачу не направляв.

З огляду на вищевикладене, відповідач не здійснив оплату поставленого товару в сумі 106 181,04 грн., отож судами правомірно задоволено позовні вимоги в заявленій сумі.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. у справі № 910/5654/14 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 р. у справі № 910/5654/14 залишити без змін.

Головуючий: Черкащенко М.М.

Судді: Жукова Л.В.

Нєсвєтова Н.М.