РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2015Справа №910/2215/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
простягнення грн. 67 коп.
Представники сторін:

від позивача: Малярчук Ю.Б. - представник за довіреністю № 2-20д від 19.12.2014;

від відповідача: Вознюк Є.В. - представник за довіреністю № 14-167 від 11.06.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 1755023 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу від 07.03.2014 неналежним чином виконав свій обов'язок з оплати за поставлений протягом серпня-листопада 2014 року позивачем товар (зокрема, за актами приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 на суму 476209551 грн. 77 коп., від 30.09.2014 на суму 457364424 грн. 97 коп., від 31.10.2014 на суму 472458080 грн. 66 коп., від 30.11.2014 на суму 461289285 грн. 61 коп. та від 30.11.2014 на суму 1653 грн. 95 коп.), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі грн. 60 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 порушено провадження у справі № 910/2215/15-г; розгляд справи призначено на 23.02.2015.

У судовому засіданні 23.02.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 06.03.2015.

У судовому засіданні 06.03.2015 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі грн. 78 коп., зважаючи на часткове погашення відповідачем заборгованості у розмірі 652869670 грн. 40 коп., та в тому числі просив стягнути заборгованість за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 478054573 грн. 58 коп.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона, фактично, одночасно є заявою про зміну підстав позову та заявою про зменшення позовних вимог, оскільки актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 478054573 грн. 58 коп. позивач не обґрунтовував свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, звертаючись до суду з позовною заявою. При цьому, вказана заява позивача одночасно зменшує кількісні показники, а саме розмір грошових коштів, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

З огляду на те, що подана позивачем заява не змінює предмету позову (стягнення заборгованості), подана уповноваженим представником позивача (відповідно до довіреності № 2-12д від 19.12.2014) в передбаченому законодавством порядку до початку розгляду справи по суті, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача грн. 78 коп. заборгованості за Договором № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу від 07.03.2014.

У судовому засіданні 06.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 13.03.2015.

13.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 13.03.2015 клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Тобто, питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Заява про призначення колегіального розгляду справи повинна бути обґрунтованою та мотивованою, повинні бути вказані конкретні обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Заява також повинна бути підтверджена фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Однак, відповідач у клопотання про призначення колегіального розгляду справи не навів обставин на підтвердження складності справи або складності спору, не надав жодного доказу в обґрунтування поданого клопотання, обмежившись при цьому лише твердженням про необхідність дослідження великої кількості доказів та встановлення фактів, що не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

У судовому засіданні 13.03.2015 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі грн. 67 коп., у зв'язку з частковою оплатою відповідачем боргу у розмірі 238182119 грн. 11 коп.

Розглянувши подану представником позивача заяву про зменшення позовних вимог, суд визнав її обґрунтованою та прийняв до розгляду, у зв'язку розглядає даний спір з новою ціною позову, що становить грн. 67 коп.

У судовому засіданні 13.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 03.04.2015.

03.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача повторно надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи, розглянувши яке у судовому засіданні 03.04.2015. суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

У судовому засіданні 03.04.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.04.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 03.04.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

07.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (постачальник) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (покупець) укладено Договір № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передавати покупцеві у 2014 році у власність природний газ власного видобутку для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, а покупець приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник передає покупцеві у 2014 році газ в обсязі 0 куб. м., у тому числі у першому кварталі - 3441000 куб. м., у другому кварталі - 3475000 куб. м., у третьому кварталі - 3482000 куб. м., у четвертому кварталі - 3447000 куб. м.

Відповідно до п. 3.1 Договору, передача газу до магістральних газопроводів Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» та в розподільні мережі суб'єктів господарювання здійснюється на газорозподільних станціях та пунктах виміру витрат газу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування».

Відповідно до п. 3.2 Договору, кількість газу, переданого покупцеві у звітному періоді, визначається за даними комерційних вузлів обліку газу, встановлених на ГРС (ПВВГ). Порядок визначення кількості газу та умови його приймання-передачі на ГРС (ПВВГ) здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу, затверджених наказом НАК «Нафтогаз України» від 11.05.2002 № 142.

Згідно з п. 3.4 Договору, приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві протягом місяця, документальне його оформлення та звітність здійснюється відповідно до наказу Мінпаливенерго від 24.12.2001 № 677 «Про затвердження нормативних актів з питань складання балансів та внутрішніх закупівель енергоресурсів».

Відповідно до п. 3.5 Договору, постачальник складає двосторонній акт приймання-передачі газу, який підписують уповноважені представники сторін.

Згідно з п. 3.6 Договору, місячний акт, що зазначений у п. 3.5 даного Договору, уповноважені представники сторін підписують до 8 числа місяця, наступного за місяцем поставки. Підписаний сторонами акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що ціна газу за 1000 куб. м. відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 30.12.2013 № 1851 становить 349 грн. 20 коп., крім того ПДВ - 69 грн. 84 коп., разом з ПДВ - 419 грн. 04 коп.

Загальна розрахункова сума Договору складає грн. 00 коп., крім того ПДВ - 966934800 грн. 00 коп., разом з ПДВ - грн. 00 коп. (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору, розрахунки за газ здійснюються покупцем грошовими коштами в гривнях шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості обсягу газу, що поставляється у поточному місяці на підставі наданого рахунку.

Згідно з п. 5.2 Договору, остаточний розрахунок за фактично поставлений газ повинен бути проведений не пізніше 20 банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до п. 5.3 Договору, звірка розрахунків здійснюється на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та щомісячного акту приймання-передачі газу протягом 10 днів з дати одержання будь-якою із сторін відповідної письмової вимоги іншої сторони.

Вказана звірка оформлюється відповідним актом звірки розрахунків (п. 5.4 Договору).

Відповідно до п. 11.1 Договору, він вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу від 07.03.2014 за період з серпня по грудень 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму грн. 54 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 на суму 476209551 грн. 77 коп., від 30.09.2014 на суму 457364424 грн. 97 коп., від 31.10.2014 на суму 472458080 грн. 66 коп., від 30.11.2014 на суму 461289285 грн. 61 коп., від 30.11.2014 на суму 1653 грн. 95 коп., від 31.12.2014 на суму 478054573 грн. 58 коп., які підписані та скріплені печатками уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 5.2 Договору, остаточний розрахунок за фактично поставлений газ повинен бути проведений не пізніше 20 банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

Таким чином, свій обов'язок з оплати за поставлений позивачем природний газ відповідач повинен був здійснити до 26.09.2014 (включно) за актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2014, до 28.10.2014 (включно) за актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2014, до 28.11.2014 (включно) за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014, до 26.12.2014 (включно) за актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 та до 02.02.2015 (включно) за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014.

Разом з тим суд зазначає, що умова п. 5.1 Договору про здійснення відповідачем розрахунків за газ на підставі наданого рахунку, по суті, не містить конкретно визначеного строку здійснення оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо здійснення відповідачем розрахунків за газ на підставі наданого рахунку не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Так само, надання рахунку позивачем не може розглядатись як подія, з якою пов'язано початок перебігу строку виникнення зобов'язання, оскільки подія є об'єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як надання (виставлення чи отримання) рахунку є саме дією, яка є вираженням суб'єктивної волі учасників правовідносин.

Таким чином, надання рахунку позивачем залежить від волі сторони договору, а отже, містить суб'єктивний елемент можливості зловживання стороною договору її правами та сприяння ненастанню строку оплати, що також суперечить вимогам розумності, добросовісності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що документами, які підтверджують факт виконання позивачем зобов'язання з поставки природного газу, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання з оплати за поставлений природний газ, є саме акти приймання-передачі природного газу, які складені, засвідчені підписами та печатками уповноваженими представниками сторін.

Саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарської операції і містять інформацію як про обсяги поставленого товару та і про його вартість, тоді як рахунок є лише документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, оскільки не є обумовленою сторонами обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Невиставлення рахунку не можна вважати і простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк виконання зобов'язання відповідача по оплаті за поставлений позивачем природний газ погоджений сторонами у п. 5.2 Договору, тобто не пізніше 20 банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу.

При цьому, суд зазначає, що посилання позивача на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 у справі № 910/11087/14 та постанову Вищого господарського суду України від 18.11.2014 у справі № 910/11087/14, в яких зазначено, що акти приймання-передачі природного газу свідчать тільки про поставку природного газу відповідачу та мають значення лише для остаточних розрахунків відповідно до п. 5.2 Договору, тоді як підставою для оплати мають бути виставлені позивачем рахунки, як на преюдицію, є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Разом з тим, суд зазначає, що у постанові Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 у справі № 910/11087/14 та постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2014 у справі № 910/11087/14 була надана правова оцінка обставинам, та не встановлювались самі обставини, з огляду на що викладена правова оцінка у вказаних постановах не має преюдиційного значення.

Водночас, позивачем були надані до матеріалів справи копії рахунків та докази їх направлення відповідачу.

Судом встановлено, що свій обов'язок з оплати за поставлений позивачем природний газ відповідач здійснив частково, внаслідок чого станом на 31.01.2015 у нього виникла заборгованість за Договором № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу від 07.03.2014 у розмірі грн. 18 коп., що підтверджується складеним представниками сторін актом звірки розрахунків за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 за Договором № УГВ8490/11/3-14, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Зважаючи на здійснені відповідачем у період з 27.02.2015 по 06.03.2015 часткові оплати заборгованості у загальному розмірі 891051789 грн. 51 коп., що підтверджується банківськими виписками за вказаний період та наданими відповідачем копіями платіжних доручень, заборгованість Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за Договором № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу від 07.03.2014 зменшилась до грн. 67 коп. (за період поставки з серпня по грудень 2014 року), що також підтверджується наданою позивачем довідкою про розрахунки станом на 12.03.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за Договором № УГВ8490/11/3-14 поставки природного газу від 07.03.2014 у розмірі грн. 67 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі грн. 67 коп., з огляду на що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення грн. 67 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код: 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) грошові кошти у розмірі (один мільярд триста сорок два мільйони двадцять шість тисяч шістсот три) грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 10.04.2015

Суддя І.М. Отрош