РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/2838/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаПриватне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»
про звернення стягнення на предмет іпотеки
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Шматко В.О. дов. №б/н від 03.10.2014р.
від відповідача -не з'явився
від третьої особиЄвдокименко В.М. дов. №б/н від 04.03.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» про звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того просив судові витрати у розмірі 73 080,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» своїх зобов'язань, як позичальника, за Кредитним договором №1173-КД від 11.04.2013, у зв'язку з чим в останнього утворилась заборгованість у розмірі 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн. Оскільки виконання зобов'язання за указаним договором було забезпечено іпотекою за Іпотечним договором №2016-In від 30.04.2014, позивач просить суд в рахунок погашення наведеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2015 порушено провадження у справі №910/2838/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» та призначено розгляд вказаної справи на 23.03.2015.

13.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/2838/15-г від 14.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 розгляд справи №910/2838/15-г відкладався на 06.04.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судове засідання 06.04.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судові засідання, призначені на 23.03.2015 та 06.04.2015 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/2838/15-г від 14.02.2015 не виконали, заяв та клопотань не подавали.

Представник третьої особи у судове засідання 06.04.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи та просив суд призначити у справі будівельно-технічну експертизу.

В судовому засіданні обговорювалося клопотання третьої особи про призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Позивач заперечує проти клопотання третьої особи про призначення будівельно-технічної експертизи, вважає що зазначене клопотання третьої особи спрямоване на затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Розглянувши заявлене клопотання, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки не доведено що питання, які виникли при вирішенні господарського спору, потребують спеціальних знань.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних у матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, відповідно до ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/2838/15-г.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.04.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - Позикодавець, Банк, Позивач) та Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» (далі - Позичальник, Третя особа) укладено Кредитний договір №1173-КД, з додатковими угодами до нього: Додаткова угода №1 від 24.04.2013, Додаткова угода №2 від 03.12.2013, Додаткова угода №3 від 11.02.2014, Додаткова угода №4 від 11.03.2014, Додаткова угода №5 від 24.04.2014, Додаткова угода №6 від 25.07.2014 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору (згідно з останньою редакцією) Банк зобов'язався надати Позичальнику мультивалютний кредит у розмірі еквівалентному 15 800 000,00 (п'ятнадцять мільйонів вісімсот тисяч) доларів США. Кредит надається у вигляді поновлювальної крендитної лінії з щоденним лімітом кредитування, який зменшується протягом дії цього договору у відповідну дату до відповідного розміру, в порядку та на умовах, визначених в п. 6.1. договору (п. 1.2. Кредитного договору з урахуванням редакції, викладеній у додатковій угоді №6 від 25.07.2014).

Згідно з положеннями п.п. 1.4.-1.5. Кредитного договору (з урахуванням редакції, викладеній у Додатковій угоді №6 від 25.07.2014) валютами кредитування є гривня, долар США. При цьому кредитні кошти в гривні Позичальник має право використовувати лише на погашення процентів. Загальна сума кредитних коштів, виданих Банком Позичальникові за договором не повинна перевищувати ліміт кредиту сумарно за всіма позичковими рахунками, відкритими Позичальнику на підставі Кредитного договору.

Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що надання кредиту відбувається за цільовим призначенням, обумовленим договором, на підставі заяви на отримання кредитних коштів шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритиій в Банку, з наступним виконанням розрахункових документів Позичальника.

Приписами п. 6.1. Кредитного договору (з урахуванням останньої редакції) сторонами визначено графік погашення кредиту, відповідно до якого до:

- 01.09.2014 - сума заборгованості за кредитом, яка перевищує еквівалент 9 800 000,00 дол. США;

- 16.10.2014 - сума заборгованості за кредитом, яка перевищує еквівалент 8 800 000,00 дол. США;

- 01.11.2014 - сума заборгованості за кредитом, яка перевищує еквівалент 7 800 000,00 дол. США;

- 16.11.2014 - сума заборгованості за кредитом, яка перевищує еквівалент 6 800 000,00 дол. США;

- 01.12.2014 - всю суму заборгованості за кредитом.

Сторони погодили, що за користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 12,5% (дванадцять цілих п'ять десятих процентів) річних (із розрахунку 360 днів на рік), якщо кредит та/або його відповідна частина надається у доларах США; за ставкою 23% річних (із розрахунку 365 днів на рік), якщо кредит та/або його відповідна частина надається у гривні (п. 7.2.1. Кредитного договору з урахуванням редакції, викладеній у Додатковій угоді №6 від 25.07.2014).

Позивачем зобов'язання за Кредитним договором виконані в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Судом встановлено, що укладений Кредитний договір за своєю правовою природою є Кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Параграфів 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний Кредитний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вказує Позивач, у результаті невиконання Позичальником до 04.11.2014 умов Кредитного договору з повернення суми кредиту в останнього виникла заборгованість у розмірі 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Позикодавець 31.10.2014 звернувся до Позичальника з повідомленням (вих. №КНО-61.1.1. від 29.10.2014) про повернення частини кредиту згідно графіка, яке було отримане 04.11.2014 уповновадженою особою Позичальника.

Однак, як зазначає Позикодавець, відповіді на вищевказане повідомлення Позичальник не надав, розрахунків з останнім не провів.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у Третьої особи грошового зобов'язання по сплаті на користь Позивача на підставі Кредитного договору №1173-КД від 11.04.2013 суми заборгованості у розмірі розмірі 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн.

Третьою особою указана заборгованість не спростована, доказів її погашення суду не надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальником обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Нормами ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

З метою забезпечення виконання Третьою особою своїх зобов'язань за Кредитним договором, 30.04.2014 між Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» (далі - Іпотекодавець, Відповідач) укладено Іпотечний договір №2016-In, та договір про внесення змін до Іпотечного договору №1 від 25.07.2014 (далі - Іпотечний договір).

Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зобов'язання, зазначеного в цій статті, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах, визначених в цьому договорі, нерухоме майно, зазначене в ст. 2 цього договору (далі - Предмет іпотеки).

Згідно з п. 2.1. Іпотечного договору предметом іпотеки є нежитлове приміщення, група приміщень №633 (літ. А), загальною площею 632,9 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Туманяна Ованеса, буд. 15-А.

Пунктом 2.3. Іпотечного договору передбачено, що оціночна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін на момент укладення цього договору оцінено у сумі 6 811 857,00 грн. При цьому сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмету іпотеки Іпотекодержатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету іпотеки.

Як передбачено п. 6.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, зокрема, у випадках: невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання; невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов'язання, зробленої на підставі закону, Кредитного договору чи цього договору

Відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 зст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Однак положення частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

Як зазначалося раніше, у зв'язку з невиконанням Третьою особою своїх кредитних зобов'язань, Банк в порядку передбаченому ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 31.10.2014 надіслав Відповідачу вимогу про усунення порушення основного зобов'язання, у якому висунув вимогу про сплату заборгованості за Кредитним договором та попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак Третя особа не виконала у встановлений строк порушені зобов'язання.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як передбачено ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення прилюдних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 Закону.

Положеннями ст. 582 ЦК України визначено, що оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4. Постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 за №1 з урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Водночас господарський суд за необхідності може згідно із статтею 41 ГПК вирішити питання про призначення у справі відповідної судової експертизи.

Разом з тим, як зазначалося раніше, пунктом 2.3. Іпотечного договору сторонами було погоджено вартість предмета іпотеки, яка за взаємною домовленістю на момент укладення договору становить 6 811 857,00 грн.

Таким чином, вартість предмету іпотеки на момент укладання Іпотечного договору №2016-In від 30.04.2014 є такою, що погоджена сторонами.

За таких обставин, оскільки сторонами в п. 2.3. Іпотечного договору було досягнуто згоди стосовно вартості предмету іпотеки, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною державним виконавцем на підставі проведеної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності застави, є неводеведними та необгрунтованими.

Крім того, відповідно до п. 4. Постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 за №1 якщо господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в силу приписів статті 38, частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у резолютивній частині рішення суду має бути встановлено та зазначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем та Третьою особою не були надані суду належні та допустимі докази на спростування викладеного в позові.

Крім того, Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заявлені до нього вимоги не спростував, доказів погашення заборгованості за Кредитним договором та/або наявності об'єктивних причин неможливості виконання договірних зобов'язань суду не надав.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 31.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором, як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна.

Судом вище встановлено, що загальна сума заборгованості Третьої особи складає 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн.

Так, згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставки судового збору за подання до господарського суду встановлюються у таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, стороні на користь якої прийнято рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони, а також витрати, пов'язані з розглядом справи в суді. За таких обставин, витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. В рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» (02097, м. Київ, вул. Милославська, буд. 49; ) за Кредитним договором №1173-КД від 11.04.2013, а саме: заборгованості за кредитом у розмірі 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №2016-In від 30.04.2014, а саме: нежитлове приміщення, група приміщень №633 (літ. А), загальною площею 632,9 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Туманяна Ованеса, буд. 15-А, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63; ).

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - продаж предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною 6 811 857,00 грн. у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Преміум» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63; ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080,00грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6. Дата складання повного тексту рішення 14.04.2015.

Суддя А.В.Яковенко