ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа № 910/17963/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І. (доповідач)

за участю представників:

позивача - Шпортила Я.І.,

відповідача - Горобця Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015

у справі № 910/17963/14 господарського суду міста Києва

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 26 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про зобов'язання відповідача виконати вимоги договору від 11.03.2010 № 1494.1 та платіжне доручення № 1 від 10.07.2014, а саме: здійснити списання грошових коштів у сумі 1 000 000,00 грн. з рахунку позивача № 1494 і виконати платіж на рахунок Державної казначейської служби України за призначенням, а також про стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ коштів в сумі 26 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2014 (суддя Головатюк Л.Д.) позов задоволено у повному обсязі. Зобов'язано ПАТ "Родовід Банк" виконати умови договору від 11.03.2010 № 1494.1 та платіжне доручення № 1 від 10.07.2014, а саме: здійснити списання грошових коштів у сумі 1 000 000,00 грн. з рахунку ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" і виконати платіж на рахунок Державної казначейської служби України за призначенням: 24110100, часткова плата КМУ за надання гарантій по іноземному кредиту (угода № 13000-04/70 від 22.09.2005) без ПДВ. Стягнуто з ПАТ "Родовід Банк" на користь ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" пеню за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ коштів у сумі 26 000,00 грн. та 3045,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 (колегія суддів у складі: суддя Власов Ю.Л. - головуючий, судді Федорчук Р.В., Хрипун О.О.) вказане рішення господарського суду від 15.10.2014 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 27.01.2015, а рішення господарського суду першої інстанції від 15.10.2014 залишити в силі. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушено вимоги ст.ст. 42, 32, 33, 34, 43, 104 ГПК України, ст.ст. 525, 526, 1068, 1071 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Так, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на обставини, які не були підставою для повернення платіжного доручення від 10.07.2014 та яких не існувало ні на дату повернення платіжного доручення без виконання, ні на дату прийняття рішення господарським судом першої інстанції, безпідставно скасував рішення суду від 15.10.2014.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Прим цьому відповідач вважає, що постанова апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою і прийнятою з додержанням норм процесуального та матеріального права, а доводи викладені в касаційній скарзі спростовуються наявними матеріалами справи.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи було встановлено, що:

- 24.02.2010 ВАТ Банк "БІГ Енергія" та ПАТ "Родовід Банк" був укладений договір про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банк "БІГ Енергія", відповідно до умов якого ВАТ Банк "БІГ Енергія" передало відповідачу частину своїх зобов'язань, встановлених договором банківського вкладу (депозиту) № 30/10-11-06, перевело на відповідача частину свого боргу за договором банківського вкладу № 30/10-11-06, внаслідок чого відповідач замінив ВАТ Банк "БІГ Енергія" як зобов'язану сторону у виплаті позивачу суми вкладу та у зобов'язанні зі сплати позивачу процентів на суму вкладу, тому відповідач став зобов'язаним здійснити (виконати) замість ВАТ Банк "БІГ Енергія" обов'язок з виплати позивачу суми вкладу у розмірі 102 743 013,69 грн. та процентів у розмірі 4 323 651,21 грн.;

- ВАТ Банк "БІГ Енергія" також відступило відповідачу усі свої права вимоги за кредитним договором № 01/01-12-2009 до ТОВ "Сорпо Інвест", внаслідок чого відповідач замінив ВАТ Банк "БІГ Енергія" як кредитора у таких зобов'язаннях: розмір основного зобов'язання - 107 000 000,00 грн., процентна ставка за користування кредитними коштами - 19% річних, що станом на дату підписання договору складає 66 664,90 грн., сплата нарахованих процентів здійснюється в кінці строку дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів 07.06.2010;

- 24.02.2010 сторонами у справі був укладений договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента № 104.1/03-Д-10, відповідно до умов якого відповідач прийняв від вкладника на строковий депозитний рахунок № 0054 грошові кошти в сумі 107 066 664,90 грн. та зобов'язався повернути вкладникові суму вкладу 02.03.2011 і сплатити нараховані проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором;

- згідно з п. 2.1 вказаного договору зарахування на рахунок здійснюється відповідно до договору про передачу активів та зобов'язань, який укладено з ВАТ Банк "БІГ Енергія";

- 24.02.2010 відповідачем, з урахуванням передачі активу за договором про передачу активів та зобов'язань, оприбутковано 107 066 664,90 грн.;

- за період з 24.02.2010 по 16.09.2014 відповідно до умов договору № 104.1/03-Д-10 позивачу були нараховані проценти у розмірі 13 235 199,77 грн.;

- 11.03.2010 ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (клієнт) та ПАТ "Родовід Банк" (банк) укладено договір № 1494.1 банківського мультивалютного рахунку, згідно з умовами якого банк відкриває клієнту поточний мультивалютний рахунок № 1494 в національній валюті України для зберігання коштів клієнтів та зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта за цим рахунком за плату, встановлену в розділі 3 цього договору, відповідно до чинного законодавства, банківських правил (нормативно-правових актів Національного банку України, внутрішніх положень Банку тощо) та умов цього договору, а клієнт зобов'язується здійснювати операції за рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України, банківських правил та умов цього договору;

- відповідно до п. 2.1 договору клієнт здійснює операції за рахунком на підставі платіжних інструментів, включаючи розрахунково-касові документи, які передбачені чинним законодавством України та банківськими правилами;

- згідно з п. 2.2 договору клієнт надає розрахункові документи до банку на паперових носіях або у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи програмно-технічний комплекс "Клієнт-Банк". Обслуговування рахунку та здійснення операцій за рахунком за електронними розрахунковими документами та спеціальними платіжними засобами (платіжними картками тощо) здійснюється банком на підставі окремих договорів, що укладаються між банком та клієнтом;

- відповідно до п. 2.5 договору розрахунково-касові документи банк приймає та виконує в день їх надходження за умови, що вони були надані в період операційного часу, який встановлюється для кожної валюти окремо, з урахуванням умов п. 2.8 цього договору;

- клієнт надав до банку два екземпляри оригіналу платіжного доручення № 1 від 10.07.2014 на суму 1 000 000,00 грн., призначення платежу: "24110100, часткова плата КМУ за надання гарантій по іноземному кредиту (угода № 13000-04/70 від 22.09.2005), без ПДВ";

- банком було повернено платіжне доручення № 1 від 10.07.2014 без виконання з наступною відміткою: "неналежно оформлений розрахунковий документ, відповідно до п.п. 2.4, 2.5 та 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, п. 5.2.3 договору № 1494.1 банківського мультивалютного рахунку від 11.03.2010".

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

Вищий господарський суд України погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне:

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Отже, нормами чинного законодавства встановлено можливість списання коштів з рахунку клієнта лише за розпорядженням клієнта (крім випадків, встановлених законом, наприклад, за рішенням суду), тобто при надходженні до банку платіжного доручення банк зобов'язаний перевіряти реквізити "Підписи платника" та "М.П." для ідентифікації клієнта.

Порядок виконання платіжних доручень або повернення їх клієнтам врегульовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.15 Інструкції порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Положеннями п. 2.4. Інструкції на банк платника покладено обов'язок перевірки відповідності заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника", а також "М.П." та "Підписи платника" вимогам додатка 8 до Інструкції.

Згідно з п. 2.5 Інструкції якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 8 до Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 12.11 глави 12 Інструкції.

Також банки повертають без виконання розрахункові документи, якщо:

- у розрахунковому документі не заповнено хоча б один із реквізитів, заповнення якого передбачено його формою, крім реквізиту "Дата валютування";

- - немає супровідних документів, надання яких разом з розрахунковим документом передбачено цією Інструкцією, або закінчився строк дії цих супровідних документів;

- платіжне доручення подано до банку з порушенням законодавства України, або не може бути виконано відповідно до законодавства України;

- порушено інші вимоги цієї глави, глав 5, 6 і 12 цієї Інструкції.

Отже, згідно з п. 2.4 та п. 2.5 Інструкції реквізити

розрахункових документів клієнтів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника", а також "М.П." та "Підписи платника" мають відповідати вимогам глави 2, глав 5, 6 і 12 і вимогам додатка 8 до Інструкції.

Згідно з додатком 8 до Інструкції реквізит "Підписи платника" має перевірятися банком платника на предмет наявності підписів (підпису) відповідальних осіб (відповідальної особи), які вповноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці із зразками підписів і відбитка печатки.

Аналогічні положення містить і договір, який регулює правовідносини сторін.

Відповідно до п. 5.1.7 договору банк зобов'язаний приймати та видавати документи за рахунком особам, які зазначені у картці із зразками підписів та відбитком печатки, або довіреній особі клієнта згідно з довіреністю останнього.

Умовами п. 5.2.3 договору передбачено, що банк зобов'язаний у разі оформлення клієнтом розрахунково-касових документів з порушенням норм чинного законодавства України та банківських правил, у тому числі і ті, які викликають сумнів з приводу відповідності підпису, печатки, які відображені у картці із зразками підписів, мотивовано повернути їх клієнту.

Крім того, умовами п. 5.2.3 договору сторони обумовили необхідність повернення платіжного доручення клієнта у випадку сумнівів щодо відповідності підписів на розрахунковому документі, підписам, які відображено в картці із зразками підписів.

Отже, чинним законодавством, зокрема п.п. 2.4, 2.5, 2.15 глави 2, додатку 8 Інструкції, а також умовами договору, який регулює правовідносини між банком та клієнтом, а саме п. 5.1.7, п. 5.2.3 договору, передбачено обов'язковість дотримання вимог, що ставляться до оформлення платіжних документів, та обов'язки банку щодо перевірки належного оформлення розрахункових документів, що подаються до банку, в тому числі на предмет відповідності заповнення реквізиту "Підписи клієнта" тим, які заявлені банку у картці із зразками підписів та відбитку печатки. Також, цими нормами передбачено обов'язок банків повернути розрахункові документи у випадку неправильного заповнення реквізитів, в тому числі, у випадку виникнення сумнівів щодо невідповідності реквізиту "Підписи платника" заявленим банку у картці із зразками підписів та відбитку печатки клієнта.

Враховуючи викладене, у випадку сумніву щодо відповідності підпису на платіжному дорученні зразкам підписів, заявленим у картці зразків підписів, банк зобов'язаний повернути платіжне доручення без виконання з метою недопущення списання коштів не за розпорядженням клієнта.

Як встановили господарські суди попередніх інстанцій, банком на зворотньому боці платіжного доручення № 1 від 10.07.2014 вказано наступні причини його повернення - неналежно оформлений розрахунковий документ із вказівкою на п. 2.4, п. 2.5, п. 2.15 глави 2 Інструкції про безготівкові розрахунки, п. 5.2.4 договору, якими встановлено вимоги до заповнення реквізитів та порядок повернення розрахункових документів.

У зв'язку з викладеним, Вищий господарський суд України вважає помилковим висновок суду першої інстанції про ненаведення банком мотивів повернення без виконання платіжного доручення № 1 від 10.07.2014 на суму 1 000 000,00 грн. та про дотримання клієнтом вимог додатка 8 до Інструкції.

Апеляційний господарський суд правильно не погодився із висновками суду першої інстанції про те, що пункти 2.4., 2.5 та 2.15 глави 2 Інструкції не могли бути порушені клієнтом, адже встановлюють дії банку при перевірці платіжних доручень, оскільки норми зазначених пунктів встановлюють в першу чергу вимоги до оформлення розрахункових документів.

Крім того, Вищий господарський суд України вважає за необхідне зазначити, що висновок суду першої інстанції про необхідність звернення банку до клієнта із запитами або до спеціалістів, які мають відповідну кваліфікацію щодо встановлення невідповідності наявних на документах підписів, підписам конкретної особи, а також про відсутність такого спеціаліста у штаті банку, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Так, вчинення зазначених дій не вимагається ні Цивільним кодексом України, ні Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ні Інструкцією про безготівкові розрахунки, ні іншими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення господарського суду першої інстанції та послався на обставини, які не були підставою для повернення платіжного доручення від 10.07.2014 № 1 без виконання, відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на наступне:

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на наявність обставин щодо безпідставності набуття Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" грошових коштів у розмірі 120 301 864,67 грн. відповідач посилався під час розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанцій.

У цьому зв'язку, суд апеляційної інстанції на підставі вимог ст.ст. 43, 101 ГПК України, правомірно взяв до уваги постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 у справі № 911/2277/14, якою визнано недійсним договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи - резидента № 104.1/03-Д-10 від 24.02.2010, укладений ПАТ "Родовід Банк" та Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та встановлено факт безпідставності набуття Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" грошових коштів у розмірі 120 301 864,67 грн., які були перераховані AT "Родовід Банк" на поточний рахунок позивача № 1494 в AT "Родовід Банк", МФО 321712 з депозитного рахунку ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" відкритого за договором строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи - резидента № 104.1/03-Д-10 від 24.02.2010.

Отже, врахування вказаних фактичних обставин справи не суперечить вимогам ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, оскільки вказаною постановою, яка набрала законної сили з дня її прийняття, тобто 03.11.2014, також в черговий раз підтверджено наявність таких обставин щодо недійсності договору строкового банківського вкладу № 104.1/03-Д-10 від 24.02.2010 та безпідставності набуття Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" грошових коштів у розмірі 120 301 864,67 грн. на час розгляду в судах обох інстанцій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

За таких обставин, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 43, 47, 35, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін та дійшов обґрунтованих висновків, в зв'язку з цим підстави для зміни чи скасування постанови апеляційного господарського суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 у справі № 910/17963/14 залишити без змін.

Головуючий суддя:Н. Губенко
Судді: Т. Барицька В. Картере