РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/3208/15-г
За позовом Приватного підприємства "Автомагістраль"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення 2605545,83 грн.

Cуддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Корзаченко В. М. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Заявлено позов про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Київській області заборгованості за Договором № 32Д-13 на виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці 36+500-км38+500 в межах Київської області в розмірі 2605545,83 грн., в тому числі 3% річних в розмірі 229635,20 грн. та 2375910,63 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 32Д-13 та вчасно не здійснив оплату виконаних робіт. Факт неналежного виконання зобов'язань відповідачем було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/21892/14, відповідно до якого стягнуто з відповідача 21999172,49 грн. - основного боргу, 329083,52 грн. - 3 % річних, 2815894,08грн. - інфляційні втрати та 66802,92 грн. - судового збору. Проте, відповідач зазначене рішення суду не виконав, що зумовило нарахування 3 % річних за період з 08.10.2014 по 11.02.2015 та інфляційних втрат за період з 01.10.2014 по 31.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2015 порушено провадження по справі № 910/3208/15-г, розгляд справи призначено на 02.03.2015.

В судовому засіданні 02.03.2015, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 06.04.2015.

31.03.2015 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 305577,55 грн. нарахованих за період з 08.10.2014 по 25.03.2015 та інфляційні втрати в розмірі 3673861,81 нарахованих за період з 01.10.2014 по 28.02.2015.

Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Представник позивача в судове засідання 06.04.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з урахування поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання 06.04.2015 не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В матеріалах справи наявна розписка відповідача про те, що останній повідомлений про перерву в судовому засіданні до 06.04.2015.

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.04.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

10 вересня 2013 року між Службою автомобільних доріг у Київській області (замовник) та Приватним підприємством "Автомагістраль" (підрядник) укладено Договір № 32Д-13 на виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 36+500 - км 38+500 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), відповідно до умов якого сторони погодили, що підрядник зобов'язується до грудня 2014 року виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 36+500 - км 38+500 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

13 вересня 2013 року між Службою автомобільних доріг у Київській області (замовник) та Приватним підприємством "Автомагістраль" (підрядник) укладено Договір №33Д-13 на виконання робіт з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 38+500 - км 42+000 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), відповідно до умов якого сторони погодили, що підрядник зобов'язується до грудня 2014 року виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса на ділянці км 38+500 - км 42+000 в межах Київської області (залишки робіт та додаткові роботи), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до Актів приймання виконаних будівельних робіт за Договором № 32Д-13 та Договором №33Д-13, Приватним підприємством "Автомагістраль" виконано роботи на загальну суму 21999172 гривні 49 копійок.

Під час розгляду справи № 910/21892/14 Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідач не виконав свого обов'язку за договором № 32Д-13 та своєчасно не здійснив оплату робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/21892/14 стягнуто з відповідача 21999172,49 грн. - основного боргу, 329083,52 грн. - 3 % річних, 2815894,08грн. - інфляційні втрати та 66802,92 грн. - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі № 910/21892/14 залишено без змін.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення основної суми боргу.

Таким чином, спірне грошове зобов'язання у жодний із передбачених чинним законодавством способів не припинилось, має місце прострочення його виконання у заявлений позивачем період, а тому позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних і встановив їх обґрунтованість та доведеність.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 305577,55 грн. нарахованих за період з 08.10.2014 по 25.03.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційні втрат в розмірі 3673861,81 нарахованих за період з 01.10.2014 по 28.02.2015, то суд здійснивши перерахунок інфляційних виявив, що позивач неправильно нарахував суду інфляційних втрат за зазначений період.

Таким чином, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат нарахованих за період з 01.10.2014 по 28.02.2015 в розмірі 3669579,08 грн., відповідно до розрахунку суду.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд. -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А, ) на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" (07351, Київська обл., Вишгородській район, с. Синяк, вул. Леніна, 68, ) 305577 (триста п'ять тисяч п'ятсот сімдесят сім) грн. 55 коп. - 3% річних, 3669579 (три мільйони шістсот шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 08 коп. - інфляційних нарахувань та 73001 (сімдесят три тисячі одну) грн. 35 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.04.2015

Суддя О.А.Грєхова