ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 р. Справа № 923/193/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Івлевій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні

до: Виконавчої дирекції Херсонського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Херсон

про стягнення 7879,47 грн. шкоди

за участю представників сторін:

від позивача - Глущенко А.П. дов. б/н від 05.01.2015 р., Татарин В.П. № 8093/10 від 23.03.2015 р.

від відповідача - Дегтярьов Ю. Є. дов. № 4 від 05.01.2015 р., Шангарь Т.В. дов. № 26 від 05.01.2015 р.

Управління Пенсійного фонду України в м. Херсон (далі-позивач) звернувся з позовом до виконавчої дирекції Херсонського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності м. Херсон (далі-відповідач) про стягнення 7879,47 грн. шкоди за подання некоректної звітності до управління ПФУ та несвоєчасного її коригування, що призвело до отримання Звєрєвою Л.А. пенсійних коштів в сумі недостовірних документів первинної бухгалтерської звітності, що спричинило виникнення збитків у сумі 7879,47 грн. без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем ст. 1166 ЦК України, ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 101 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилається на відсутність вини, оскільки ним подана коригуючи відомість, яка є підставою для технологічної заміни попередньо накопичених відомостей в обліковій картці особи на актуальні. Заперечує факт подання недостовірних даних, оскільки при розрахунку пенсії враховуються розмір заробітної плати та страховий стаж.

Розгляд справи відбувся в судових засіданнях 19.03.2015 р., 26.03.2015 р., 07.04.2015 р.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають як права (брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду і т.п.), так і обов'язки (зокрема, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи).

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

На обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Херсоні перебуває та отримує пенсію по інвалідності Звєрєва Л.А. з 21.11.2005 року. На момент призначення пенсії Звєрєва Л.А. працювала у Виконавчій дирекції Херсонського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Згідно ч. .5 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, що була чинною на момент призначення пенсії) для обчислення пенсії враховувалась заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Для призначення пенсії Звєрєва Л.А. надала довідку про заробітну плату за період з 01.07.1995 по 30.06.2000 роки. У зв'язку з призначенням пенсії страхувальником подано індивідуальні дані за 2005 рік з позначками "Призначення пенсії" (код типу ставки 1). А по закінченню 2005 року страхувальником надано до УПФУ звіти про заробітну плату Звєрєвої Л.А. за період 01.01.2005 по 31.12.2005 з позначкою "Початкова" (код типу ставки 2).

Всі дані про заробітну плату застрахованих осіб, поданих страхувальниками зберігаються у Центральному сховищі ПФУ. За умови співпадання основних реквізитів індивідуальних відомостей на застраховану особу у системі персоніфікованого обліку відбувається технологічна заміна попередньо накопичених відомостей в обліковій картці особи на актуальні відомості. Така заміна відбувається тільки на центральному рівні. У випадку, коли основні реквізити індивідуальних відомостей на застраховану особу не співпадають, у Центральному сховищі ПФУ залишаються актуальними обидва документи, що призводить до недостовірного відображення розміру заробітної плати застрахованої особи, а саме подвоєнню заробітної плати за період співпадання по обох звітах з позначками "Призначення пенсії" та "Початкового".

При переведенні з одного виду пенсії на інший (за віком) за заявою Звєрєвої Л.А від 06.07.2010 р., відповідно до ч.4 ст. 42 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" було враховано заробітну плату за період з 01.07.1995 по 30.06.2010 за даними, що містилися в Центральному сховищі бази даних персоніфікованого обліку відомостей ПФУ.

У серпні 2014 року управлінням ПФУ за заявою страхувальника проведено позапланову перевірку у Виконавчій дирекції ХОВ ФССТВП щодо правильності формування відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) на застраховану особу Звєрєву Л.А., за результатами якої виявлено, що при заповненні індивідуальних відомостей про застраховану особу з позначкою "Призначення пенсії" за період з 01.01.2005 по 31.10.2005 роки страхувальником зазначено код типу ставки страхового збору 1 (зазначається для загальної категорії застрахованих осіб), а при заповненні індивідуальних відомостей про застраховану особу з позначкою "Початкова" за період з 01.01.2005 по 31.12.2005 року страхувальником зазначено код типу ставки страхового збору 2 (зазначається для застрахованих осіб категорії інвалідів).

При перевірці правильності формування відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованої особи, встановлено, що було двічі подано Індивідуальні відомості про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за 2005 рік по Звєрєвій Л.А., а саме страхувальником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми "Призначення пенсії" з кодом типу ставки 1 за період з 01.01.2005 по 31.10.2005 та страхувальником подано Індивідуальну відомість по працівнику з типом форми "Початкова" з кодом типу ставки 2 за період з 01.01.2005 по 31.12.2005 роки. При переведенні пенсіонера з одного виду пенсії на інший (автоматичному перерахунку) це призвело до завищення суми заробітної плати (автоматично враховано подвійні суми заробітної плати) за період з 01.01.2005 по 31.12.2005 роки, з якої розраховувався розмір пенсії з 01.07.2010 по 31.08.2014 роки, що зумовило переплату пенсії в сумі 7879,47 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогами до відповідача про відшкодування шкоди в сумі 7879,47 грн.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 03.12.2013 № 25-2 "Про визнання такою, що втратила чинність, постанови Правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-2 установлено, що облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01 січня 2011 року ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 "Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за №1000/9599 (далі - Постанова № 7-6), та постанови правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1 "Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 року за № 1136/17152 (далі - Постанова № 26-1).

Відповідно до положень, Постанови № 7-6 страхувальник один раз на рік до 1 квітня поточного року згідно із затвердженим графіком повинен був подати до територіального органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації комплект документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за попередній рік.

Водночас, якщо застрахована особа зверталась за призначенням (перерахунком) пенсії протягом поточного року (до терміну подання річної звітності) для додаткового обліку даних про застраховану особу за період, що минув після останнього звіту, в комплекті документів, необхідних для призначення пенсії, страхувальник повинен був надати територіальному органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації усі відсутні у СПОВ відомості про застраховану особу-заявника за період роботи у страхувальника до дати формування заяви на призначення пенсії.

У разі виявлення недостовірних відомостей, які подані та/або накопичені в електронних базах даних персоніфікованого обліку, страхувальник подає до відповідного територіального органу Пенсійного фонду необхідні коригуючі або скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних звітів про застраховану особу.

На підставі поданого документа з позначкою "коригуюча" у системі персоніфікованого обліку відбувається технологічна заміна попередньо накопичених відомостей в обліковій картці особи на актуальні відомості, що подані страхувальником у документі з позначкою "коригуюча".

На підставі поданого документа з позначкою "скасовуюча" недостовірні відомості облікової картки вилучаються із переліку актуальних для використання, але залишаються у електронному архіві для збереження історії звітування. Скасування відомостей здійснюється, якщо некоректними виявились такі ключові реквізити первинного звіту, як код страхувальника, звітний рік, номер облікової картки застрахованої особи, код категорії застрахованої особи, код підстави для спеціального стажу.

Відповідно до ч. 1 ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу не достовірних документів, і відшкодовують її.

За загальним правилом, визначеним ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1166 ЦК України.

При цьому, протиправною поведінкою у цивільних правовідносинах є, зокрема, порушення особою вимог правової норми, тобто здійснення заборонених дій, оскільки за принципом генерального делікту, кожному заборонено заподіювати шкоду майну або особі та будь-яке заподіяння шкоди іншому вважається протиправним.

Враховуючи зазначене, з'ясування наявності чи відсутності всіх елементів складу правопорушення входить до предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. При цьому, згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, суд зазначає, що хоча позивач і довів належними доказами заподіяння йому шкоди та її розмір, він (позивач) не довів протиправної поведінки відповідача, оскільки останнім подано індивідуальну відомість з поміткою "коригуюча", а не "початкова", в акті перевірки не зазначено які саме норми порушено відповідачем, відсутні відомості про притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, яка передбачена для посадових осіб страхувальника п. 6 ч. 16 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що між сторонами виник спір внаслідок подання, реєстрації, обліку, збереження відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку. Достовірність відомостей про розмір заробітної плати та страхового стажу Звєрєвої Л.А., які враховуються при обчисленні пенсії, на чому наголошував відповідач, позивачем не заперечувались.

Відповідно до Постанови КМ України від 04.06.1998 року № 794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування" функції щодо створення і забезпечення функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб, тобто організація збирання, оброблення, систематизації і зберігання відомостей про фізичних осіб покладено на уповноважений орган.

Згідно із пунктом 1.1. Постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6 "Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування" органи Пенсійного фонду ведуть облік застрахованих осіб та персоніфікований облік відомостей про суми заробітної плати (доходу) та облік сплати страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розміру за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем порядку подання, реєстрації в системі персоніфікованого обліку індивідуальної відомості з поміткою страхувальника "коригуюча", а отже і причинного зв'язку між діями відповідача та заподіяною шкодою в зв'язку з подвоєнням розміру заробітної плати при автоматичному перерахунку пенсії Звєрєвій Л.А.

Заперечення відповідача про неналежність та допустимість акту перевірки № 119 від 21.08.2014 р., як доказу у справі, судом до уваги не беруться, оскільки документального підтвердження про подання до органу Пенсійного фонду України зауважень, заперечень на акт перевірки при незгоді з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті, за межами розгляду справи, суду не надано, а індивідуальна відомість з типом форми "скасовуюча", подана до Пенсійного Фонду на вимогу акту, підписана керівником та головним бухгалтером відповідача.

Суд не бере до уваги заяву позивача про те, що відповідач, подавши індивідуальну відомість з типом форми "скасовуюча", тим самим визнав свою вину у заподіянні шкоди, оскільки відповідач, заперечуючи вину, послався на подання індивідуальної відомості з поміткою "коригуюча", якою був змінений код типу ставки страхового збору.

Відповідно до ст.256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач об'єктивно отримав можливість заявити позов, дізнавшись про розміри вчинених переплат пенсій Звєрєвій Л.А. з акту перевірки від 21.08.2014р. При цьому позов про відшкодування шкоди подано до суду 06.02.2015 року, тобто в межах строків позовної давності.

Таким чином, дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 14.04.2015

Суддя Т.А. Остапенко