РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/1249/15-г

За позовомПриватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Росія»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації
прозобов'язання виконати платіжне доручення
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Івашков С.О.
від відповідача:Дяденко Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Росія» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (надалі - «Банк») про зобов'язання виконати платіжне доручення.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що в порушення умов договору банківського поточного рахунку №TF.236301.001 від 25.04.2011 р. відповідачем не здійснено перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення №532 від 18.12.2014 р. на суму 1 193 817,87 грн., у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання Банку виконати вказане платіжне доручення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.02.2015 р.

12.02.2015 р. від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що станом на момент формування позивачем спірного платіжного доручення в установі Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а відтак задоволення вимог позивача як кредитора здійснюється в порядку, передбаченому приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судових засіданнях 16.02.2015 р. та 18.03.2015 р. судом оголошувались перерви на 18.03.2015 р. та 15.04.2015 р. відповідно.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача з'явилася, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2014 р. між Банком та Підприємством (клієнт) було укладено договір банківського поточного рахунку №TF.236301.001 (надалі - «Договір»), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № 8570.

Відповідно до п. 1.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків (невід'ємна частина договору), банк відкриває клієнту поточний рахунок (в національній та/або іноземній валюті) для приймання та зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього Договору та законодавства України.

Згідно з п. 1.5 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку (рахунках) з дотриманням вимог чинного законодавства, за винятком примусового списання коштів та накладення арешту (тимчасового призупинення операцій) уповноваженими органами у випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п. 2.3 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, переказ коштів з рахунків клієнта банк виконує відповідно до черговості надходження розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Банк може виконувати перекази з урахуванням поточних надходжень коштів протягом операційного дня у разі технічної можливості.

Згідно з п. 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, банк виконує доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного дня; після операційного часу банк виконує: наступного операційного дня або в день їх надходження за умови технічної можливості згідно тарифів банку.

18.12.2014 р. Підприємством було сформовано для виконання Банку платіжне доручення №523 від 18.12.2014 р. на суму 1 193 817,87 грн. із призначенням платежу «погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №KKPOG.236301.006 від 28.04.2014», яке на день звернення із позовом до суду залишається невиконаним.

Листом №1484 від 29.12.2014 р. Банк повідомив позивача про те, що платіжне доручення №523 від 18.12.2014 р. на суму 1 193 817,87 грн. ним не було виконано у зв'язку з запровадженням з 28.11.2014 р. в Банку тимчасової адміністрації.

Спір у справі виник у зв'язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача виконувати платіжне доручення №523 від 18.12.2014 р. на суму 1 193 817,87 грн.

Договір є договором банківського рахунку, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 72 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 р. № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 р. № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Банку, згідно з яким з 28.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку». Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 р. по 27.02.2015 р.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до статті 2 Закону кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

На підставі положень Цивільного кодексу України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі №910/9232/14.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відтак, оскільки на день формування Підприємством платіжного доручення №523 від 18.12.2014 р. на суму 1 193 817,87 грн. в установі відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію, тому виконання вказаної операції зі списання грошових коштів обмежувалось повноваженнями Банку, передбаченими п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання позивача на положення приписів п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не приймаються судом до уваги, оскільки за змістом вказаної норми обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

З наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що у період з 28.11.2014 р. по 05.01.2015 р. на рахунку позивача знаходилися грошові кошти у розмірі 1 193 817,87 грн.

При цьому судом встановлено, що вказані грошові кошти надійшли на рахунок позивача до дня запровадження процедури тимчасової адміністрації, про що свідчить наявність таких коштів станом на 28.11.2014 р. (дату запровадження тимчасової адміністрації в Банку) та відсутність будь-яких оборотів грошових коштів за вказаний період до формування спірного платіжного доручення №523 від 18.12.2014 р.

З огляду на викладене та враховуючи, що вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунку у відповідача, є саме вимогами кредитора Банку, - вони не могли бути задоволені відповідачем в силу імперативних приписів ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Підприємства до Банку з викладених в позові правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Росія» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.04.2015 р.

Суддя В.П. Босий