РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015№910/4495/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ньюко"
до 1.Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна";
2.Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"
провнесення змін до договору

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Андрєєв А.Г., Мороз Л.П. - представники за дов.

від відповідача-1: Вілько Н.Г. - представник за дов.;

від відповідача-2: Ігнатенко М.В. - представник за дов.

У судовому засіданні 15.04.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюко" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" та Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про внесення змін до п. 18.3.3 договору страхування №300106133 від 22.05.2008 шляхом викладення пункту 18.3.3 в наступній редакції: "При настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором термін шляхом перерахування суми страхового відшкодування або її частини на рахунок вигодо набувача в рахунок погашення заборгованості позичальника по кредитним договорам з вигодо набувачем, зазначеним у п.3.3 цього Договору. При цьому виплата страхового відшкодування на рахунок вигодо набувача здійснюється у розмірі, що не перевищує межі відповідальності страхувальника як майнового поручителя позичальника, станом на дату виплати страховиком страхового відшкодування вигодо набувачу. Частина страхового відшкодування, що залишилась, виплачується страхувальнику/власнику".

Ухвалою від 02.03.2015 провадження у справі порушено та призначено розгляд справи на 25.02.2015.

В судовому засіданні 25.03.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 15.04.2015.

Відповідачі заперечили проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, зокрема, з тих підстав, що спірний договір страхування припинив свою дію ще в червні 2009 року, а позивач звернувся з пропозицією у 2014 році, тобто після припинення його дії. Крім того, відповідачі наголосили на тому, що п. 18.3.3 договору страхування в редакції укладеного сторонами договору не порушують права позивача, та не створює можливості подвійного задоволення банком своїх вимог за рахунок отримання страхового відшкодування та за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні 15.04.2014, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

21.06.2007 між ПП "Софт Транс" та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступник ПАТ "ОТП Банк") укладений договір про надання кредиту №CR 07-310/29/1.

21.06.2007 між ПП "Софт Транс" та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступник ПАТ "ОТП Банк") укладений договір № CR 07-313/29-1.

22.06.2007 між ТОВ "Ньюко" (іпотекодавець за договором) та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк" (іпотекодержатель), укладений іпотечний договір №PL07-324/29-1, за умовами якого в іпотеку передано нежитлове приміщення торговельно-побутового центру, загальною площею 5 773, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Середня 83ж.

Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотеко держателя щодо виконання боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитними договорами у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитних договорах, з усіма змінами і доповненнями до них.

Відповідно до п. 4.3 Договору, іпотекодавець забезпечує страхування предмета іпотек, згідно з умовами кредитних договорів.

22.05.2008 між ЗАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (страховик за договором) та ТОВ "Ньюко" (страхувальник за договором) та ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" (вигодонабувач за договором) укладений договір страхування № 300106133 (далі -Договір страхування), за умовами якого, страховик бере на себе зобов'язання при настанні страхового випадку відшкодувати страхувальнику заподіяний матеріальний збиток відповідно до умов договору та в межах страхового суми, а страхувальник - сплачувати страхову премію у визначеному розмірі та в узгоджені сторонами цього договору строки.

Предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням майном, а саме: будівлі вартістю 30 321 896,15 грн. власником якого є страхувальник. Застраховане майно передано в іпотеку вигодонабувачу відповідно до договору іпотеки №PL 07-324/29-1 від 22.06.2007, укладений з метою виконання зобов'язань ПП "Софт Транс".

Відповідно до п. 18.2.1 договору іпотеки, страхувальник має право отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку за письмовим погодженням із вигодо набувачем.

Згідно п. 18.3.3 Договору іпотеки, при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк шляхом перерахування суми страхового відшкодування або її частини на рахунок вигодо набувача в рахунок погашення фактичної заборгованості позичальника по кредитному договору з вигодо набувачем, зазначеним в п. 3.3 цього Договору. При цьому, під "фактичною заборгованістю" за кредитним договором розуміється вся сума заборгованості позичальника перед вигодо набувачем станом на дату виплати страховиком страхового відшкодування вигодо набувачу. Частина страхового відшкодування, що залишилось, виплачується страхувальнику/власнику. Інший порядок виплати страхового відшкодування можливий тільки за письмової згоди вигодо набувача. Ознакою узгодження порядку сплати страхового відшкодування є лист вигодо набувача.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя. У разі наступної іпотеки страхування предмета іпотеки не є обов'язковим. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. У разі набуття прав за іпотечним договором новим іпотекодержателем він також набуває право вимоги до страховика.

У разі настання страхового випадку щодо предмета іпотеки іпотекодержатель має переважне право на задоволення своєї вимоги за основним зобов'язанням із суми страхового відшкодування. Після задоволення вимоги іпотекодержателя, що має вищий пріоритет, з суми страхового відшкодування будь-яке перевищення суми страхового відшкодування над розміром вимоги іпотекодержателя, що має вищий пріоритет, підлягає розподілу між іпотекодержателями, що мають нижчий пріоритет, та іншими кредиторами боржника відповідно до пріоритету та розміру їх зареєстрованих прав чи вимог і іпотекодавцем в останню чергу (ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ "Про іпотеку").

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне:

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.05.2014 у справі №5017/2445/2012 позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" до ТОВ "Ньюко" задоволено повністю та стягнуто на користь банку заборгованість за договором про надання кредиту №CR07-310/29-1 від 21.06.2007 у сумі 10 617 743,92 дол. США та за договором про надання кредиту №CR 07-313/29-1 від 21.06.2007 в сумі 7 437 149, 09 дол. США, за рахунок реалізації майна за договором іпотеки № 07-324/29-1 від 22.06.2007, а саме нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83-Ж, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації, визначеною Одеським науковим дослідним інститутом судових експертиз, в розмірі 22 862 664,00 грн. з урахуванням ПДВ, та 64 380 судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 зазначене рішення скасовано частково, позов задоволено частково та стягнуто на користь банку заборгованість за договором про настання кредиту №CR 07-310/29-1 від 21.06.2007 в сумі 9 386 529,04 дол. США та за договором про надання кредиту №CR 07-313/29-1 від 21.06.2007 у сумі 6 181 384, 80 дол. США, за рахунок реалізації майна за іпотечним договором № 07-324/29-1 від 22.06.2007, а саме нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83-Ж, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації, визначеною Одеським науковим дослідним інститутом судових експертиз, в розмірі 22 862 664,00 грн. з урахуванням ПДВ, та 55 495,56 судового збору. В решті позову відмовлено.

Позивач повідомив, що 11.07.2008 на застрахованому об'єкті сталась пожежа, про що складений акт від 25.07.2008. Крім того, позивач зазначив про перебування на розгляді у господарському суді справи про стягнення з ПАТ "АСК "Інго Україна" страхового відшкодування за вказаним страховим випадком.

Позивач вважає, що дати закінчення дії договору страхування договором не встановлено, визначено лише період страхування, закінчення кого не свідчить про припинення дії договору у повному обсязі, в тому числі щодо обов'язку виплатити страхове відшкодування, з огляду на положення п. 11 договору страхування.

З посилання на наведене, позивач зазначає про істотне порушення його прав, адже фактично позбавляє його законного права у разі настання страхового випадку отримати страхове відшкодування за умови попереднього задоволення банком його вимог саме до майнового поручителя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, за умови існування п. 18.3.3 договору в теперішній редакції, виникає становище за яким майновий поручитель після звернення стягнення на його майно шляхом продажу з публічних торгів повинен відповідати за зобов'язаннями позичальника ще й сумою страхового відшкодування за пошкодження реалізованого майна. Отже, пунктом 18.3.3 договору фактично встановлено додаткову відповідальність майнового поручителя.

Отже, позивач зазначає, що банк отримуючи як суму від реалізації предмета іпотеки так і суму страхового відшкодування за нього, задовольняє свої вимоги в подвійному розмірі, тобто він отримує як страхове відшкодування, так і вартість предмета іпотеки.

Позивач просить суд внести зміни до п.18.3.3 договору страхування №300106133 від 22.05.2008 шляхом викладення пункту 18.3.3 в наступній редакції: "При настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором термін шляхом перерахування суми страхового відшкодування або її частини на рахунок вигодо набувача в рахунок погашення заборгованості позичальника по кредитним договорам з вигодо набувачем, зазначеним у п. 3.3 цього Договору. При цьому виплата страхового відшкодування на рахунок вигодо набувача здійснюється у розмірі, що не перевищує межі відповідальності страхувальника як майнового поручителя позичальника, станом на дату виплати страховиком страхового відшкодування вигодо набувачу. Частина страхового відшкодування, що залишилась, виплачується страхувальнику/власнику".

Позивач звернувся до відповідачів з пропозицією про зміну умов зазначеного договору, у відповідь на яку, відповідачі не погодились на запропоновану позивачем зміну, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Відповідачі заперечили проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, зокрема, з тих підстав, що спірний договір страхування припинив свою дію ще в червні 2009 року, а позивач звернувся з пропозицією у 2014 році, тобто після припинення його дії. Крім того, відповідачі наголосили на тому, що п. 18.3.3 договору страхування в редакції укладеного сторонами договору не порушують права позивача, та не створює можливості подвійного задоволення банком своїх вимог за рахунок отримання страхового відшкодування та за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 Цивільного кодексу України).

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

В розділі 11 договору страхування сторони погодили строк його дії: період страхування: з 22 червня 2008 року по 21 червня 2009 року (всього 365 днів).

Тобто встановлений в п. 11.1 Договору страхування період страхування і є тим відрізком часу протягом якого сторони праві здійснити свої права та виконати обов'язки.

Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про страхування", дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії.

Таким чином, суд погоджується з твердження відповідача-1 щодо припинення дії договору страхування 21.06.2009.

Позивач звернувся з пропозицією до відповідачів про зміну п. 18.3.3 договору страхування у грудні 2014 року, тобто після припинення дії цього Договору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 985 ЦК України, страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Вигодонабувачем за договором страхування є відповідач-2.

Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування (ст. 3 ЗУ "Про страхування").

Відповідно до п. 6.1 Договору, страховим випадком є пожежа, в тому числі пожежі в результаті підпалу, вибуху або іншої події.

Відповідач-1 підтвердив про надходження до нього повідомлення відповідача про подію, що має ознаки страхового випадку - пожежу, яка сталась 11.07.2008 за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83 Ж.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача із пропозицією про зміну умов договору страхування, строк дії договору страхування закінчився, а діючим законодавством не передбачена можливість зміни вигодонабувача за договором страхування після настання страхового випадку.

Таким чином, з цього випливає, що редакції п. 18.3.3 договору страхування несу перечить вимогам чинного законодавства та не порушує права позивача, не створює можливості для подвійного задоволення банком своїх вимог за рахунок отримання страхового відшкодування за договором страхування та коштів в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, адже вартість пошкодженого майна в результаті страхового випадку (пожежі) предмету іпотеки, зменшилась, що в результаті приводить до зменшення його вартості, яку банк міг отримати в результаті звернення стягнення на нього у випадку відсутності пошкоджень предмета іпотеки, які виникли в результаті страхового випадку.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

2.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 20.04.2015.

Суддя М.Є. Літвінова