ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 920/2017/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Ященка Р.Ю. за довіреністю № 14-135 від 13.05.2014 р.

відповідача - Вишневецького О.В. за довіреністю б/н від 16.12.2014 р.

Думенко Н.Д. за довіреністю б/н від 16.12.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія -3", м. Суми (вх. № 1109С/3-11) на рішення господарського суду Сумської області від 29.01.2015 р. у справі № 920/2017/14

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія -3", м. Суми

про стягнення 21124,98 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 р. до господарського суду Сумської області звернулось ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія -3" 21124,98 грн. заборгованості по договірним зобов'язанням, в тому числі: 10261,14 грн. пені, 2635,47 грн. 3% річних, 8228,37 грн. інфляційних збитків. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення відповідачем строків оплати за придбаний природний газ.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.01.2015 р. у даній справі (суддя Рунова В.В.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія -3" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" заборгованість за договором купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/2645-ТЕ-29 у сумі 21124,98 грн., в тому числі: 10261,14 грн. пені, 2635,47 грн. 3% річних, 8228,37 грн. інфляційних збитків; а також витрати по сплаті судового збору в даній справі у сумі 1827 грн.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Судові витрати покласти на позивача.

Так, в своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що за поставлений позивачем газ він розраховувався у встановлені строки. На підтвердження своїх тверджень відповідач надав копії платіжних доручень б/н від 31.01.2013р., №3 від 16.01.2013р., №12 від 04.02.2013р., №14 від 12.02.2013р., а також копії актів звірки розрахунків.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2015 р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.03.2015 р.

В судовому засіданні 25.03.2015 р. колегією суддів оголошено про перерву у розгляді справи до 08.04.2015 р.

Відповідачем 06.04.2015 р. надано за вх. № 5551 письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та поясненнях до неї доводи сторони, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду Сумської області з позовною вимогою про стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат позивач посилався на те, що відповідачем порушені строки оплати за придбаний природний газ.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд посилався на їх обґрунтованість, підтвердженість матеріалами справи та відповідність положенням чинного законодавства, з чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року між НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ОСББ "Мрія -3" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу №13/2645-ТЕ-29.

Відповідно до п.1.1 Договору №13/2645-ТЕ-29 продавець зобов'язувався передати покупцю природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з актів прийому-передачі природного газу, позивач з січня 2013 року по грудень 2013 року передав відповідачу, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 194168,75 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору №13/2645-ТЕ-29 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 - го числа місяця наступного за місяцем поставки.

Суттєвою обставиною є те, що оплата, незалежно від номеру та дати договору, вноситься на один і той самий рахунок № 1.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання щодо оплати газу виконав, але з порушенням встановленого п. 6.1 договору №13/2645-ТЕ-29 строку.

В свою чергу, як зазначає відповідач, він розрахувався за прийнятий природний газ вчасно, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

б/н від 31.01.2013р. на суму 17373,33 грн.

№3 від 16.01.2013р. на суму 24000,00 грн.

№12 від 04.02.2013р. на суму 8000,00 грн.

№14 від 12.02.2013р. на суму 12000,00 грн., разом на загальну суму 61373,33 грн.

Дослідженням даних платіжних доручення встановлено, що в них в графі "призначення платежу" кошти сплачувалися за договором №12/360-ТЕ-29 від 28.08.2012р., тобто за договором, який був укладений у попередньому опалювальному періоді.

В свою чергу, відповідач зазначає, що при перерахування коштів відповідачем помилково в зазначених платіжних дорученнях було зазначено в графі "призначення платежу" - «платежі за спожитий газ за договором №12/360-ТЕ-29 від 28.08.2012р.», тому суму у розмірі 61373,33 грн. необхідно враховувати як плату за договором №13/2645-ТЕ -29 від 28.12.2012р., що позивач і зробив після отримання цих платежів, тому ніякого прострочення оплати не було.

Наведені позивачем твердження отримали своє підтвердження в судовому засіданні.

Так, відповідно до положень п. 6.4. договору сторін в разі відсутності заборгованості та заборгованості зі сплати неустойки, сума, яка була надлишково сплачена Покупцем, зараховується як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Оскільки договір за 2012 р. був виконаний в повному обсязі без заборгованості, Позивач, на думку колегії суддів, був зобов'язаний врахувати надлишкову оплату як оплату за наступні періоди.

Саме це позивач і зробив. Як свідчить поданий відповідачем акт звірки розрахунків за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р, складений представниками позивача, (а.с. 133), зарахування спірних коштів в оплату газу, спожитого за договором 13/2645 - ТЕ-29 від 28.12.2012 р., відбулося 31.01.2013 р. по 28.02.2013 р., тобто до нарахування штрафних санкцій.

Відносно належності і допустимості акту звіряння як доказу у справі колегія суддів зазначає таке.

Клопотання про витребування цього акту і посилання на нього зроблені відповідачем в ході вирішення спору в першій інстанції, однак акт не був витребуваний судом (а.с. 70). Тому прийняття цього доказу в суді апеляційної інстанції не суперечить приписам ч.1 ст. 101 ГПК України.

Щодо значення такого доказу, як акт звірки взаємних розрахунків, колегія суддів зазначає, що акт звірки не може підтверджувати здійснення господарських операцій, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку, і таке правове тлумачення є усталеним в судовій практиці, однак в даному випадку предметом доказування є саме бухгалтерська операція переносу авансів і акт звіряння є доказом, який беззаперечно підтверджує,що ця бухгалтерська операція була здійснена у зазначений в акті час.

Тому даний акт звірки приймається колегією суддів як належним та допустимий доказ сплати заборгованості відповідачем перед позивачем вчасно.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач свої зобов'язання за спірним договором в частині оплати здійснив в строк, передбачений п. 6.1. спірного договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, дослідженням матеріалів справи та наданими відповідачем доказами підтверджується факт сплати відповідачем заборгованості вчасно, то і підстави для нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних у позивача відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 99, 101,102, п.2 ст. 103, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія -3", м. Суми на рішення господарського суду Сумської області від 29.01.2015 р. у справі № 920/2017/14 задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.01.2015 р. у справі № 920/2017/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ід. код 20077720) на користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мрія -3" (40024, м. Суми, вул. Харківська, 3/1, ід. код 37186200) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 913,50 грн.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 10.04.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.