ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р.Справа № 922/2389/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Жельне С.Ч. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Балаклійського району Харківської області м. Балаклія, Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Державна інспекція сільського господарства в Харківській області , м. Харків; 2. Державна екологічна інспекція в Харківській області, м. Харків; 3. Відділ Держземагентства в Балаклійському районі Харківської області, м. Балаклія,
до 1. Закритого акціонерного товариства "Балмолоко Плюс", м. Балаклея , 2. Балаклійської міської ради, м. Балаклія
про скасування рішення, визнання недійсним договору, припинення незаконного користування та звільнення земельної ділянки
за участю представників сторін:

Прокурор - Хряк О.О., посв. від 15.08.2014р.;

Представник першого відповідача - не з"явився;

Представник другого відповідача - Тяпаєв В.В., дов. № 02-15/1488 від 27.06.2014р.;

Треті особи (1-3) - не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Балаклійського району м. Харкова звернувся до господарського суду з позовом до Закритого акціонерного товариства "Балмолоко Плюс", м. Балаклія (перший відповідач) та Балаклійської міської ради (другий відповідач), в якому просить суд:

- Скасувати рішення Балаклійської міської ради Харківської області XXV сесії XXIV скликання від 29.12.2004р. "Про надання в оренду земельної ділянки по вул. Октябрьська, 43-Г в м. Балаклія Закритому акціонерному товариству "Балмолоко Плюс".

- Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.07.2005р., укладений між Балаклійською міською радою та ЗАТ "Балмолоко Плюс", зареєстрованого за № 06,

- Зобов"язати ЗАТ "Балмолоко Плюс" припинити незаконне використання та звільнити займані земельні ділянки, кадастрові номери :00:031:0086 та :00:031:0085, загальною площею 0,0924 га, вартістю 480609,36 грн., яка використовується на підставі вищевказаного договору.

- Покласти на відповідачів судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 16 червня 2014 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.07.2014р. о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 18.08.2014р. для розгляду справи призначено судову колегію.

Розпорядженням заступника голови господарського суду від 18.08.2014р. призначено склад колегії для розгляду справи № 922/2389/14: головуючий суддя Аюпова Р.М., судді Жельне С.Ч., Шатерніков М.І.

Ухвалою господарського суду від 18.09.2014р. призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі зупинено на термін проведення судової експертизи.

Розпорядженням заступника голови господарського суду від 26.02.2015р., в зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Шатернікова М.І., змінено склад судової колегії та для розгляду справи № 922/2389/14 призначено склад колегії: головуючий суддя Аюпова Р.М., судді Жельне С.Ч., Лаврова Л.С.

Ухвалою господарського суду від 26.02.2015р., враховуючи повернення матеріалів справи з експертної установи з висновком експерта, провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 12.03.2015р. об 11:00 год.

Ухвалами господарського суду від 12.03.2015р., 26.03.2015р. розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 01.04.2015р. прокурор надав заяву про часткову відмову від позову в частині зобов'язання ЗАТ "Балмолоко Плюс" припинити незаконне використання земельних ділянок, кадастрові номери :00:031:0086 та :00:031:0085, загальною площею 0,0924 га, вартістю 480609,36 грн. (вх. №12914). Прокурор просив суд прийняти відмову від позову в цій частині та припинити провадження в цій частині позову, на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України. В іншій частині позову, прокурор позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Також прокурором надані до суду додаткові письмові пояснення (вх. № 12915), які колегія суддів досліджує та долучає до матеріалів справи.

Представник другого відповідача у судовому засіданні 01.04.2015р. проти позову заперечував. Додаткових доказів по справі - суду не надав.

Представник першого відповідача у судове засідання 01.04.2015р. не з'явився, через канцелярію суду надав додаткові заперечення на позов (вх. № 12898), які судом розглядаються та долучаються до матеріалів справи.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, додаткових доказів по справі суду не надали. Представником Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, через канцелярію суду, надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника першої третьої особи (вх. № 12834), яке долучено до матеріалів справи.

Розглянувши клопотання прокурора про часткову відмову від позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачене право позивача, а з урахуванням вищенаведених положень статті 29 Господарського процесуального кодексу України і право прокурора, на відмову від позову до прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, господарський суд, відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, приймає часткову відмову прокурора від позову, оскільки вважає, що ця відмова не суперечить діючому законодавству і не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та на підставі чого у господарського суду є підстави для припинення провадження по справі згідно п. 4 ст. 80 ГПК України в цій частині позову.

Розглянувши заяву представника першого відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог прокурора (вх. № 12067), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тривалістю у три роки. Згідно з вимогами статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за ст.267 ЦК України суд може визнати поважними причини пропущення позовної давності.

Обставини та матеріали справи свідчать про те, що прокурор довідався про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави спірним рішенням та укладеним договором оренди під час проведення перевірки, тобто у грудні 2013 року, після отримання інформації з Державної інспекції сільського господарства в Харківській області (28.11.2013 №04.02-28/11878), відповідно до якої було встановлено що висновок державної землевпорядної експертизи від 10.01.2005 №4526, здійсненої Харківським обласним головним управлінням земельних ресурсів, виданий після рішень Балаклійської міської ради про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ЗАТ «Балмолоко Плюс».

Відповідно до Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури" в Господарський процесуальний кодекс України внесені зміни, відповідно до яких право виступати позивачем надано прокурору.

Таким чином, строк позовної давності для прокурора, у раз якщо він виступає самостійним позивачем в інтересах держави, починає вираховуватися з моменту, коли саме прокурор дізнався про наявні порушення.

Крім того на час виникнення спірних правовідносин, діяв Цивільний кодекс України, чинний з 01.01.2004р.

Відповідно до п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції станом на 19.12.2011р., позовна давність не поширюється: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України від 20.12.2011р. № 4176-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» положення п.4 ст. 268 Цивільного кодексу України скасовані.

Одночасно, згідно пунктом 5 розділу II Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону України передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» встановлено, що цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вищевказаний Закон опубліковано в газеті «Голос України» від 14.01.2012 № 6, таким чином закон набрав чинності 15.01.2012 Враховуючи викладене, строк позовної давності не порушено. Крім цього, відповідно «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарський спорів» Постанова № 10 від 29.05.2013 зазначено, що у статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, за законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна з давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Таким чином, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійснення власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

У п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013р., зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Отже, враховуючи те, що з позовними вимогами до господарського суду звернувся прокурор Балаклійського району Харківської області в інтересах держави, у зв'язку із порушенням земельного законодавства, та у відповідності до ст. 268 Цивільного кодексу України, ч. 4 якої передбачено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, колегія суддів відмовляє першому відповідачеві у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності до позовних вимог прокурора.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 03.10.2012р. у справі № 5023/5948/11.

Також першим відповідачем до господарського суду подавалось клопотання про припинення провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України, в зв'язку з непідсудністю даного спору для розгляду господарським судом (вх. № 11931), дослідивши яке, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Як вбачається із Постанови ВГСУ №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати наступне.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, гл. ЗО ЦК України, ст.. 148 ГК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України ст.ст. 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124,127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючі відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади - є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору ст. 1 ГПК України, підвідомчі господарським судам.

Згідно із пунктом 1.2.4. зазначеної постанови індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Поряд з цим у п. 15 Роз'яснень ВГСУ від 27.06.2007 № 04-5/120 визначено земельні спори, що підвідомчі господарським судам. До них належать справи, пов'язані із захистом права власності або користування землею, щодо стягнення заборгованості по орендній платі про користування земельною ділянкою, укладеною суб'єктом господарювання та органом місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, клопотання першого відповідача про припинення провадження у справі, в зв'язку з непідсудністю даного спору господарському суду, не підлягає задоволенню.

Окрім цього, перший відповідач, звертаючись до господарського суду із заявою про залишення позову прокурора без розгляду (вх. № 11928), зазначив, про невірне визначення прокурора в якості позивача. Колегія суддів критично оцінює дані твердження першого відповідача, з огляду на наступне.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичні осіб, що вчиняються у відносинах між ними і державою.

Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року визначено, що прокурори та їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в інтересах держави. Оскільки інтереси держави є „оціночним поняттям", прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Підставою представництва у суді інтересів держави - є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до ст.2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави з позовною заявою, вказує орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп99 по справі про організацію тлумачено положень ст.2 ГПК України під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, зазначених у частині 2 вищезазначеної статті потрібно розуміти орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з положеннями абз. З п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 «інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств».

Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутись порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних, інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля - є основним національним багатством, яке знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.1 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду, в інтересах держави щодо визнання недійсними угод укладених в порушення чинного законодавства.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 року №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам", господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Однак, у разі, коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем (частина друга статті 2, частина друга статті 29 ГПК), то господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 ГПК. Зазначені підстави в даному випадку відсутні, отже суд не повертає позовну заяву та не залишає її без розгляду.

Відповідно до рішення КСУ № 7-рп/2009 від 16.04.2009 на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію, прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя, четверта статті 21 Закону України "Про прокуратуру").

Отже, враховуючи вищезазначене, а також ст. ст. 1, 19 Закону України «Про прокуратуру» необхідно зазначити, що на прокуратуру покладається право подавати позов в подібних правовідносинах.

У відповідних нормативно-правових актах, а саме: ч.5 «Положення про Державну екологічну інспекцію» N 454/2011 від 13 квітня 2011 року, п.1 ч. 4 «Положення про Державну інспекцію сільского господарства» N 459/2011 від 13 квітня 2011 року, ст. 4 «Положення про Державне агентство земельних ресурсів» № 445/2011 від 08 квітня 2011 року визначені основні завдання цих органів. До того ж, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) - є центральним органом виконавчої влади, а не органом державного контролю, отже не має права проводити перевірки відповідних органів, виявляти та вимагати усунення виявлених порушень законодавства.

Окрім цього, згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади, відповідно до Указу Президента України № 459/2011 від 13.04.2011р. «Про Державну інспекцію сільського господарства України» - є Держсільгоспінспекція України та її територіальні органи на місцях, в даному випадку цим органом є Державна інспекція сільського господарства в Харківській області.

Разом з тим, ст.ст. 6, 9, 10 зазначеного Закону, якими передбачено повноваження вищевказаного органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України № 459/2011 від 13.04.2011р.

З огляду на викладене, враховуючи те, що Балаклійська міська рада Харківської області виступає у справі в якості відповідача, оскільки позовні вимоги стосуються безпосередньо вказаного органу місцевого самоврядування, та те що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, прокурор пред'являє цей позов у інтересах держави як позивач, а Державна інспекція сільського господарства в Харківській області та Державна екологічна інспекція в Харківській області є третіми особами у справі на стороні позивача.

Враховуючи викладене, клопотання представника першого відповідача про залишення позову прокурора без розгляду, на підставі п.1 ст. 81 ГПК України, в зв'язку з невірним визначенням прокурора в якості позивача - не підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

Проведеною прокуратурою Балаклійського району Харківської області перевіркою встановлені порушення вимог земельного законодавства під час укладання договору оренди земельної ділянки від 05 липня 2005 року зареєстрованого за №06 між Балаклійською міською радою (другий відповідач по справі) та ЗАТ «Балмолоко Плюс» (перший відповідач по справі).

Встановлено, що Державна сільськогосподарська інспекція у Харківській області та Державна екологічна інспекція у Харківській області (треті особи по справі) провели перевірку дотримання вимог чинного законодавства при укладенні та виконанні договору оренди земельної ділянки по вул. Октябрьська, 43-г у м. Балаклія, площею 0,0924 га, наданої для будівництва та обслуговування ряду торгівельних павільйонів. Зокрема, за результатами вказаних перевірок ці органи звернулися до прокуратури Балаклійського району для відповідного реагування.

Так, результатом перевірки Державної сільгоспінспекції у Харківській області встановлено, що висновок державної землевпорядної експертизи від 10.01.2005р. №4526, здійсненої Харківським обласним головним управлінням земельних ресурсів, виданий після рішень Балаклійської міської ради про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ЗАТ «Балмолоко Плюс».

Держекоінспекцією проведена перевірка з метою обстеження зазначеної вище земельної ділянки на предмет можливого порушень природоохоронного законодавства, при натурному обстеженні якої встановлений факт засмічення земельної ділянки побутовими відходами, що є порушенням ст.17 Закону України «Про відходи».

Загальним результатом перевірки екоінспекції став висновок від 02.12.2013р. №Кос-438/01-26/06-19, у якому визначено, що дана земельна ділянка фактично займає частину автомобільної дороги, що суперечить цільовому призначенню земельної ділянки та умовам використання земельної ділянки, зазначених у договорі оренди земельної від 05 липня 2005 року зареєстрованого за №06.

Так, згідно листа УДАІ при ГУ МВС України у Харківській обл. №К-606 від 10.12.2013р., який підтверджує висновки екоінспекції та сільськогосподарської інспекції, на переданій ЗАТ «Балмолоко Плюс» в оренду земельній ділянці по вул.Октябрьській, 43-г в м. Балаклія знаходиться проїзна частина вул.Жовтнева загального користування площею 237 м.кв. з проїзною частиною та існуючі тротуари площею 300 м.кв.

Таким чином, разом із земельною ділянкою було передано в користування об'єкт нерухомості - частину автомобільної дороги та тротуару, які є частиною майна територіальної громади м. Балаклія. В той же час, жодного рішення про передачу дороги в користування, правил її утримання а ні в рішенні, а ні в договорі не передбачено. Більше того, виходячи з змісту договору, на земельній ділянці передбачено будівництво споруд, які можуть унеможливити безпечний рух дорогою або її повне знищення.

Прокурор зазначає, що жодного рішення про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки під проїзною частиною по вул.Октябрьській, 43-г в м. Балаклія Балаклійською міською радою не приймалося.

Таким чином, звертаючись з відповідним позовом до господарського суду, прокурор вважає, що законом передбачені всі підстави для прийняття рішення про скасування рішення ХХV сесії ХХІV скликання Балаклійської міської ради Харківської області від 29.12.04. «Про надання в оренду земельної ділянки по вул.Октябрьська, 43-Г м. Балаклія, ЗАТ «Балмолоко Плюс» та визнавання недійсним договору оренди земельної ділянки по вул. Октябрьська (Жовтнева), 43-г в м.Балаклія, площею 0,0924 га укладеного між ЗАТ «Балмолоко Плюс» та Балаклійською міською радою, з підстав:

- порушення порядку зміни цільового призначення земельної ділянки, що суперечить вимогам ст.20 ЗК України;

- затвердження Балаклійською міськрадою проекту землеустрою та передання землі в оренду вчинено з порушенням встановленого порядку, а саме: без позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації та з порушенням вимог адресної топоніміки та ідентифікації земельної ділянки, що суперечить вимогам п.6 ст.123 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно приписів частини 1 статті 14 Конституції України, частини статті 1 Земельного кодексу України, земля - є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельним кодексом України встановлюється порядок володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у комунальній та державній власності.

Згідно статті 148 ГК України, земля - є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Земельного кодексу України та інших законів.

За статтею 2 ЗК України, земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами землі в межах території України, земельні ділянки на права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

На підставі ч.2 статті 125 ЗК України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону - частина 2 статті 126 ЗК України.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності є районні, обласні Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 Прикінцевих положень ЗК України "Про оренду землі", до розмежування, відповідно до закону земель державної і комунальної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Приписами статті 12 ЗК України та пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин) встановлене коло повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких, зокрема, належать розпорядження землями територіальних громад, надання земель у користування, організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів та ін.

Зі змісту ч. 2 ст. 2 названого Закону вбачається, що органи місцевого самоврядування, в тому числі і селищні ради, представляють інтереси територіальної громади.

Відповідно до ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюються в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Відповідно до приписів статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон) вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

За приписами статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин - є прийняття рішення сесії.

Статтею 152 ЗК України серед способів захисту прав на земельні ділянки, передбачено визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 20 ГК України визначено, що одним із способів захисту порушених прав суб'єктів господарювання є, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Статтею 16 ЦК України, серед способів захисту цивільних прав та інтересів судом визначено визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади та органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язків характер для цих суб'єктів цих відносин.

Зважаючи на ці норми, підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу (частина третя статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 123 ЗК України, до клопотання про відведення земельної ділянки додаються, передбачені частиною 5 статті 151 ЗК України документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Законом України "Про землеустрій" визначено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Положеннями ч.1 ст. 19 ЗК України, передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, частиною першою статті 19 ЗК України встановлений вичерпний перелік категорій земель України за основним цільовим призначенням. Проте, у межах категорії земель, земельні ділянки поділяються за конкретним цільовим призначенням.

Процедура оформлення права користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності зі зміною її цільового призначення регламентована нормами Земельного кодексу України за Закону України "Про землеустрій".

Так, відповідно ч. 2 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельної ділянки державної або комунальної власності здійснюється органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування шляхом прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу цієї ділянки у власність або надання у користування.

Зазначена норма Земельного кодексу України кореспондується з положенням ст.50 Закону України "Про землеустрій", якою передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються, зокрема, у разі зміни цільового призначення земельних ділянок.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України передають у власність або користування такі земельні ділянки (п.1 ч.2 ст. 123 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п.1 ч.3 ст.123 ЗК України).

Згідно зі статтею 50 наведеного Закону проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

-завдання на розроблення проекту землеустрою;

-пояснювальну записку;

-копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

-рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

-письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

-довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

-матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

-відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

-копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів);

-розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

-розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

-акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

-акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

-перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

-викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

-кадастровий план земельної ділянки;

-матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

-матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. №677, - після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Згідно ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи - є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення про передачу в оренду), обов'язковій державній експертизі підлягають, зокрема:

- проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

- проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;

проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань.

Згідно ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Розроблений та погоджений в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (у випадку надання у користування земельної ділянки комунальної власності - до відповідного органу місцевого самоврядування), який у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про його затвердження та надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (ч.ч. 6, 10 ст.123 ЗК України).

Відповідно до ч.2 ст.71 ЗК України, до земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме:

а) паралельні об'їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючи з'їзди;

б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об'єкти служби дорожнього сервісу;

в) будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами;

г) захисні насадження.

Колегією суддів встановлено, що рішенням ХХ сесією ХХІV скликання Балаклійською міською радою Харківської області від 25 травня 2004 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення та нормативної оцінки земельної ділянки у м. Балаклія по вул. Октябрьській , 43-г ЗАТ «Балмолоко Плюс». (першому відповідачу у справі)» дозволено ЗАТ «Балмолоко Плюс» замовити у відповідній землевпорядній організації проект відведення та нормативну грошову оцінку відповідної земельної ділянки для будівництва ряду павільйонів з метою надання в оренду.

На замовлення першого відповідача, Об'єднаною спілкою «ІНМОК» розроблено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ЗАТ «Балмолоко Плюс». для будівництва та обслуговування ряду торгівельних павільйонів з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по вул. Жовтевій, 43-г в м. Балаклія, Балаклійського району Харківської області», з якого вбачається, що зазначена земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: ділянка №1 площею 490 кв.м (0,0490 га) та земельної ділянки № 2 площею 434 кв.м. (0,0434 га). Земельна ділянка №1 уявляє собою прямокутник зі сторонами 35м та 14м. Земельна ділянка № 2 має форму прямокутника зі сторонами 31м та 14м. Земельна ділянка межує з півдня - незабудована територія, зі сходу - Балаклійський ринок, з півночі - незабудована територія, зі сходу - вул. Жовтнева.

Ухвалою господарського суду від 18.09.2014р. призначено у справі судову земельно-технічну експертизу та доручено її проведення Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса. попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", якщо, призначаючи судову експертизу, господарський суд не попередив особу чи осіб, які проводитимуть судову експертизу, про відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків, то поданий суду висновок може вважатися висновком спеціаліста, але не висновком судового експерта в розумінні частини першої статті 42 ГПК.

Особа набуває права та несе обов'язки експерта після оголошення (вручення) їй ухвали про призначення експертизи та попередження про відповідальність. Тільки за цих умов висновок експерта набуває доказової сили.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються , зокрема, висновками судових експертиз.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарським судом, на відповідь клопотання судового експерта, були надані витребувані експертом додаткові матеріали, у т.ч. результати топографо-геодезичних робіт, виконаних ТОВ "Астра", - координати фактично існуючій проїзної частини (дорожнього покриття) та тротуару по вул. Жовтневій, 43-Г у м. Балаклія.

Так, із висновку судового експерта, вбачається, що з результатів топографо-геодезичних робіт, виконаних ТОВ «АСТРА», вбачається, що координати кутів повороту меж, наданих у користування ЗАТ «Балмолоко Плюс». земельних ділянок, координати фактичного розташування дорожнього покриття під тротуаром та проїзною частиною по вул. Жовтневій у. м. Балаклея було складено план земельних ділянок № 43 по вул. Жовтневій (додаток № 1 до висновку експертизи). Площа тротуару в межах земельної ділянки № 1 складає 0,0170 га (170 кв.м.), площа поїзної частини вулиці в межах ділянки № 1 складає 0,0123 га (123 кв.м). В межах ділянки № 2 площа твердого покриття тротуару складає 0,0130 га (130 кв.м), а проїжджої частини вул. Жовтневої складає 0,0115 га.

З наведеного вбачається, що земельні ділянки ЗАТ «Балмолоко Плюс» і знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 43-г в м. Балаклія, Балаклійського району Харківської області, межі якої визначені в «Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ЗАТ «Балмолоко Плюс» для будівництва та обслуговування ряду торгівельних павільйонів з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по вул. Жовтневій, 43-г в м. Балаклія» має фактичний перетин (накладання) з існуючою проїжджою частиною (дорожнім покриттям) та тротуаром по вул. Жовтневій у м. Балаклія.

Тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.

Складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі.

Відповідно до ст. 181 ЦК України, - до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 14.04.2009р. № 660/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації» можна виділити такі ознаки нерухомої речі:

1) ці об'єкти розташовані на земельній ділянці та нерозривно пов'язані з землею, тобто вони не можуть існувати без землі;

2) переміщення зазначених об'єктів є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення:

Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

Згідно ст. 187 ЦК України, - складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Згідно ст. 188 ЦК України, - якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з того, що тротуар та проїзна частина являються елементами дороги та утворюють єдине ціле - дорогу, то рішення про передачу у користування земельної ділянки до площі якої входить частина дороги (тротуар та проїзна частина) загального користування, суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

29.12.2004р. Балаклійською міською радою ХХV сесії ХХІV скликання було прийнято рішення про надання ЗАТ «Балмолоко Плюс» (першому відповідачу у справі) в оренду земельну ділянку по вул. Жовтневій, 43-г у м. Балаклія.

На підставі зазначеного рішення, 31.01.2005р. між Балаклійською міською (другим відповідачем у справі) та ЗАТ «Балмолоко Плюс» (першим відповідачем у справі) був укладений договір оренди земельної ділянки. Предметом спірного договору оренди є земельна ділянка по вул. Октябрьській, 43 «г» у м. Балаклія Харківської області для будівництва та обслуговування ряду торгівельних павільйонів.

Між тим, у рішеннях Балакілійської міської ради від 25.05.2004р. та 29.12.2004р., не визначено, до якої категорії земель віднесена спірна земельна ділянка, про її вилучення із земель житлової та громадської забудови Балаклійської міської ради, і передана в оренду для будівництва та обслуговування ряду торгівельних павільйонів ЗАТ «Балмолоко Плюс» (першому відповідачу у справі) , не змінено цільове призначення земельної ділянки з категорії земель житлової та громадської забудови на землі дорожнього господарства.

Колегією суддів встановлено, що в даному випадку проект із землеустрою по зміні цільового призначення земель дорожнього господарства призначення не розроблявся.

Поняття "використання земель не за цільовим призначенням" визначено в роз'ясненнях Держкомзему, викладеному в листі від 27.12.2006р. №14-17-7/9942, в якому зазначається, що використовувати землю можна по різному, головне, щоб таке використання не виходило за рамки основного цільового використання, яке притаманне даній категорії землі. Земельним законодавством визначено, які саме землі відносяться до тієї чи іншої категорії і з якою метою вони можуть використовуватись.

Ст.20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції яка діяла на момент прийняття рішення) передбачає: «У разі зміни цільового призначення земельної ділянки надання її в оренду здійснюється за проектом відведення в порядку, встановленому законом».

Жодного рішення про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки під проїзною частиною по вул.Октябрьській, 43-г в м.Балаклія Балаклійською міською радою не приймалося.

Також ст.20 ЗК України передбачає, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, крім іншого є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Таким чином, закон встановлює необхідність дотримання процедури зміни цільового призначення земельної ділянки в разі передачі ділянки в

оренду із зміною цільового призначення, а в разі порушення вказаної вимоги, передбачено в якості імперативної норми - визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Відповідно до ст.181 ЦК України, - до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 14.04.09. №660/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації» можна виділити такі ознаки нерухомої речі:

1) ці об'єкти розташовані на земельній ділянці та нерозривно пов'язані з землею, тобто вони не можуть існувати без землі;

2) переміщення зазначених об'єктів є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення;

Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

Згідно ст.187 ЦК України, - складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Згідно ст.188 ЦК України, - якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, разом із земельною ділянкою було передано в користування об'єкт нерухомості - частину автомобільної дороги та тротуару, які є частиною майна територіальної громади м. Балаклія.

В той же час, жодного рішення про передачу дороги в користування, правил її утримання а ні в рішенні, а ні в договорі не передбачено.

Більше того, виходячи з змісту договору, на земельній ділянці передбачено будівництво споруд, які можуть унеможливити безпечний рух дорогою або її повне знищення.

Статтею 21 ЗК України визначені наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної республіки Крим, Ради міністрів Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення.

Таким чином, Балаклійською міською радою при прийнятті рішення XXV сесії XXIV скликання «Про надання в оренду земельної ділянки по вул.Октябрьська, 43-Г м. Балаклія, ЗАТ «Балмолоко Плюс» від 29.12.04. порушено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель з категорії земель житлової та громадської забудови на землі дорожнього, що є підставою для визнання недійсним рішення.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки по вул.Октябрьська (Жовтнева), 43-г в м. Балаклія, площею 0,0924 га укладеного 31.01.2005р. між ЗАТ «Балмолоко Плюс» та Балаклійською міською радою., колегія суддів зазначає наступне.

У п. 2.25 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. зазначено, що розглядаючи справи у спорах про визнання недійсним договорів оренди, суд повинен з"ясувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори.

Згідно зі статтею 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним - є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

З огляду на приписи статті 124 ЗК України, відповідний договір оренди земельної ділянки може бути визнаний недійсним з підстав незаконності передання в оренду земельної ділянки, зокрема через недодержання конкурентних засад, лише за умови визнання недійсним рішення органу державної влади про надання в оренду цієї ділянки, що є підставою для укладення оспорюваного договору.

Таким чином, договір оренди земельної ділянки, укладений на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування та за умови скасування такого рішення, повинен бути визнані недійсним.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачі доказів на спростування викладених обставин не надали.

Враховуючи недійсність рішення XXV сесії XXIV скликання Балаклійської міської ради «Про надання в оренду земельної ділянки по вул.Октябрьська, 43-Г м. Балаклія, ЗАТ «Балмолоко Плюс» від 29.12.04р., у зв'язку з тим, що воно прийнято з порушенням правових норм, приводять колегію суддів до висновку про те, що, в даному разі, має місце обґрунтованість доводів прокурора про недійсність спірного договору оренди земельної ділянки від 31.01.2005р.

Щодо вимоги прокурора про звільнення займаних першим відповідачем земельних ділянок, кадастрові номери :00:031:0086 та :00:031:0085, загальною площею 0,0924 га, вартістю 480609,36 грн., які використовуються на підставі вищевказаного договору оренди земельної ділянки від 31.01.2005р., колегія суддів вважає за необхідне задовольнити дану вимогу прокурора, оскільки вона є похідною від вимог прокурора про скасування рішення Балаклійської міської ради Харківської області XXV сесії XXIV скликання від 29.12.2004р. "Про надання в оренду земельної ділянки по вул. Октябрьська, 43-Г в м. Балаклія Закритому акціонерному товариству "Балмолоко Плюс" та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.07.2005р., укладеного між Балаклійською міською радою та ЗАТ "Балмолоко Плюс", зареєстрованого за № 06. Таким чином, враховуючи те, господарським судом задоволені вимоги прокурора, скасовано рішення Балаклійської міської ради Харківської області XXV сесії XXIV скликання від 29.12.2004р. "Про надання в оренду земельної ділянки по вул. Октябрьська, 43-Г в м. Балаклія Закритому акціонерному товариству "Балмолоко Плюс" та визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.07.2005р., укладений між Балаклійською міською радою та ЗАТ "Балмолоко Плюс", зареєстрованого за № 06, земельні ділянки, кадастрові номери :00:031:0086 та :00:031:0085, загальною площею 0,0924 га, вартістю 480609,36 грн., які використовуються першим відповідачем, на підставі визнаного недійсним договору оренди земельної ділянки від 31.01.2005р., підлягають звільненню ЗАТ "Балмолоко Плюс".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідачів.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру, судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір", підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Так, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Отже, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, з огляду на те, що предметом розгляду даної справи є три позовні вимоги немайнового характеру, суд покладає судові витрати у розмірі 3654,00 грн., які підлягають стягненню в дохід держави, пропорційно на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 14, 19, 121, 144 Конституції України, ст. ст. 1, 12, 22, 27, 29, 33, 34, 35, 49, 69, 78, 79, п. 4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати рішення Балаклійської міської ради Харківської області XXV сесії XXIV скликання від 29.12.2004р. "Про надання в оренду земельної ділянки по вул. Октябрьська, 43-Г в м. Балаклія Закритому акціонерному товариству "Балмолоко Плюс".

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05.07.2005р., укладений між Балаклійською міською радою (64200, м. Балаклія, вул. Куйбишева, 16, ) та Закритим акціонерним товариством "Балмолоко Плюс" (64200, м. Балаклія, вул. Тімірязєва, 6, ), зареєстрованого за № 06.

Звільнити займані земельні ділянки, кадастрові номери :00:031:0086 та :00:031:0085, загальною площею 0,0924 га, вартістю 480609,36 грн., які використовуються Закритим акціонерним товариством "Балмолоко Плюс" (64200, м. Балаклія, вул. Тімірязєва, 6, ) на підставі договору оренди земельної ділянки від 31.01.2005р.

Стягнути з Балаклійської міської ради (64200, м. Балаклія, вул. Куйбишева, 16, ) на користь держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - 1827,00 грн. судового збору.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Балмолоко Плюс" (64200, м. Балаклія, вул. Тімірязєва, 6, ) на користь держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - 1827,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині зобов"язання Закрите акціонерне товариство "Балмолоко Плюс" припинити незаконне використання земельних ділянок, кадастрові номери :00:031:0086 та :00:031:0085, загальною площею 0,0924 га, вартістю 480609,36 грн., які використовуються на підставі договору оренди земельної ділянки від 05.07.2005р. - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 06.04.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М. Аюпова С.Ч. Жельне Л.С. Лаврова

справа № 922/2389/14