РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015Справа №910/12983/14

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Бриклейерз"

до відповідача1: публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІН БЕККЕР"

про: визнання недійсним підпункту 4.3.1.3.1 пункту 4.3.1.3 кредитного договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Мишакова Ю.А. - пред.по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/12983/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бриклейерз" до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІН БЕККЕР" про визнання недійсним підпункту 4.3.1.3.1 пункту 4.3.1.3 кредитного договору.

Звертаючись з позовом до суду про визнання недійсним підпункту 4.3.1.3.1 пункту 4.3.1.3 кредитного договору позивач, як на підставу заявлених вимог про визнання зазначеного підпункту договору недійсним посилається на те, що вказаним пунктом договору встановлюється обмеження правосуб'єктності позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Бриклейерз" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.01.2015 рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 скасовано та передано на розгляд до господарського суду міста Києва. Скасовуючи рішення судів Вищий господарський суд України в своїй постанові від 21.10.2014 вказав, що судами не досліджено чи має право товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІН БЕККЕР" відповідно до своїх установчих документів, на підставі яких ним здійснюється господарська діяльність, на укладення угод, які б породжували права та обов'язки для третіх осіб (зокрема для позивача) або надають право вимагати від третіх осіб не вчиняти певні, не заборонені законом дії.

У результаті повторного автоматичного розподілу справу № 910/12983/14 передано судді Шкурдовій Л.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.15 року справу №910/12983/14 прийнято до свого провадження суддею Шкурдовою Л.М.

В судовому засіданні 31.03.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З огляду на те, що позивач та відповідач 1 були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача та представника відповідача 2 на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2007 між Закритим акціонерним товариством "Внєшторгбанк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк" (кредитор) та ТОВ "Лін Беккер" (позичальник) укладено договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 (надалі - договір №10-0604/299к-07), за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування.

Між тими ж сторонами укладено ряд договорів про внесення змін до договору № 10-0604/299к-07.

Так, 30.11.2011 укладено договір № 16 про внесення змін до договору № 10-0604/299к-07, яким зокрема пункт 4.3.13. викладено в новій редакції: « 4.3.13 протягом строку дії цього Договору без попереднього письмового погодження з банком позичальник (ТОВ "ЛІН БЕККЕР") зобов'язаний та зобов'язується забезпечити виконання АТ «Фоззі», АТ «Сільпо Рітейл», ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «Бриклейерз»: 4.3.13.1. не надавати кредити та/або гарантії третім особам та/або не виступати поручителем/майновим поручителем/гарантом за зобов'язанням третіх осіб у сумі, що перевищує еквівалент 1 000 000,00 дол. США на одну юридичну особу протягом календарного року, за виключенням:

надання кредитів, гарантій на користь позичальника, AT "ФОЗЗІ", AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ", ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД", ТОВ "Бриклейерз" та інших осіб, що увійшли до складу Групи компаній "FOZZY GROUP";

надання майнових порук по зобов'язанням позичальника та/або по зобов'язанням AT "Фоззі", та/або по зобов'язанням AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ", та/або по зобов'язанням ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД", та/або по зобов'язанням ТОВ "Бриклейерз", та/або по зобов'язанням інших осіб, що увійшли до складу Групи компаній "FOZZY GROUP", якщо майно, що буде предметом майнової поруки, було придбане або придбавається частково або повністю за рахунок кредиту, що отриманий після укладання договору № 16 про внесення змін до договору № 10-0604/299к-07;

надання порук/гарантій по зобов'язанням позичальника, AT "ФОЗЗІ", AT "СІЛЬПО РІТЕЙЛ", ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД", ТОВ "Бриклейерз" та інших осіб, що увійшли до складу Групи компаній "FOZZY GROUP", у випадку якщо поручитель/гарант надає поруку/гарантію по зобов'язанням юридичної особи, за зобов'язаннями якої поручитель/гарант надав поруку/гарантію перед банком.

Звертаючись з позовом до суду про визнання недійсним підпункту 4.3.1.3.1 пункту 4.3.1.3 кредитного договору позивач, як на підставу заявлених вимог про визнання зазначеного підпункту договору недійсним посилається на те, що вказаним пунктом договору встановлюється обмеження правосуб'єктності позивача.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Позивач (ТОВ «Бриклейерз»)не є учасником Договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 та Договору № 16 про внесення змін до договору № 10-0604/299к-07, не підписував їх, а тому вказані договори не можуть породжувати для позивача прав та обов'язків.

За своїм змістом оспорюваний підпункт 4.3.13.1 Договору № 16 про внесення змін до договору №10-0604/299к-07 фактично створює зобов'язання для третіх осіб, в даному випадку - позивача, оскільки умовами даного пункту визначено перелік обмежень для позивачів, пов'язаних з їх господарською діяльністю, що суперечить ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України та в контексті прав позивача суперечить положенням ст.ст.43, 44 ГК України, в яких закріплено принцип свободи підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов цього договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Таким чином, включення певних зобов'язань в договір для позивача, який цей договір не укладав і не підписували, фактично обмежує його цивільну дієздатність.

У частині 1 статті 207 ГК України зазначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Господарська компетенція як сукупність господарських прав та обов'язків, встановлених чинним законодавством для певного виду господарських організацій, виникає у господарській організації з моменту її офіційного створення і є видовою, тобто аналогічною для господарських організацій певного виду.

Для з'ясування питання наявності або відсутності у суб'єкта господарювання права, необхідного для укладення відповідного правочину, слід враховувати, що правосуб'єктність будь-якої юридичної особи є спеціальною, оскільки визначається встановленими цілями її діяльності відповідно до закону та/або установчих документів даної юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 2 не надано доказів того, що статутні та установчі документи, на підставі яких ним здійснюється господарська діяльність, або певні положення законодавства, або належним чином оформлені договірні відносини надають йому повноваження на укладення угод, які б породжували права та обв'язки для третіх осіб (зокрема, для позивача) або надають право вимагати від третіх осіб не вчиняти певні, не заборонені законом дії.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Правочин не може бути визнаний недійсним в цілому, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Позовні вимоги полягають у визнанні недійсним підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 Договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 року в редакції Договору про внесення змін № 16 від 30.11.2011 р. в цілому, в той же час, вказаний підпункт містить умови щодо й інших суб'єктів господарювання, в частині яких питання щодо визнання недійсним вказаного підпункту договору в даній справі не ставилося, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 Договору підлягає визнанню недійсним в частині позивача.

Оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідачів за приписами ст.49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати в частині товариства з обмеженою відповідальністю "Бриклейерз" недійсним підпункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 Договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Лін Беккер" (08132, Київська обл., м.Вишневе, вул.Промислова, 5, ) та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бул. Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код: 14359319), що викладений у редакції Договору про внесення змін № 16 від 30.11.2011 р. до Договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/299к-07 від 13.07.2007 року.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІН БЕККЕР" (08132, Київська обл., м.Вишневе, вул.Промислова, 5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бриклейерз" (02090, м.Київ, вул.Бутлерова, буд.1, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн 00 коп.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бул. Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, будинок 8/26; ідентифікаційний код: 14359319) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бриклейерз" (02090, м.Київ, вул.Бутлерова, буд.1, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн 00 коп.

Повне рішення складено 07.04.2015 р.

Суддя Шкурдова Л.М.