ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 909/28/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузя В.Л.

суддів Зварич О.В.

Юрченка Я.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги за вих. № 202 від 12.03.15 Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.15

у справі № 909/28/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", м. Київ

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область

про стягнення 5 768 509,87 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Гуль Л.А. - представник (довіреність № 63 від 02.02.15);

від відповідача - не з'явився;

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.15 у справі № 909/28/15 (суддя Максимів Т.В.) позов задоволено, стягнуто з приватного СГП "Оскар", на користь ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" 5 371 496,96 грн. - основного боргу, 55 558,66 грн. - пені, 301 769,49 грн. - штрафу; 39684,76 грн. - річних та 73080 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.15 у справі № 909/28/15 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

При цьому, скаржник зіслався на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення, не зазначивши, які саме норми порушено, які обставини справи не встановлені або їм судом не надано правильна оцінка.

06 квітня 2015 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін з підстав його законності та обґрунтованості.

Скаржник участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, натомість до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою уповноваженого представника.

Норми статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. З врахуванням того, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання відповідача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду не знайшла підстав для його задоволення, з огляду на те, що обставини щодо перебування представника відповідача у відпустці не були документально підтверджені, у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для правильного вирішення спору по суті, а тому суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Присутній представник позивача у судовому засіданні навів свої доводи та міркування з приводу поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 08.04.15 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.15 у справі № 909/28/15, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12.02.14 між ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" (продавець) та приватним сільськогосподарським підприємством "Оскар" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу насіння № 14 НК 02/КВСЯ, за умовами якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця товар (насіння), згідно Специфікацій - Додатків до договору, що становлять його невід'ємну частину, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити його вартість згідно з умовами договору.

Пунктами 2.1.,2.2. договору сторонами обумовлено, що ціни, загальна вартість, найменування товару, вид обробки, одиниця виміру, зазначаються у додатках. В ціну товару входить вартість тари, упаковки та маркування. Ціна товару може бути змінена продавцем в односторонньому порядку у випадку зростання міжбанківського курсу придбання долара США до національної валюти України на один або більше процентів, діючого на дату кожного фактичного платежу, відносно міжбанківського курсу придбання долара США до національної валюти України, що діяв на дату першого платежу за договором/або поставки товару (в залежності від того, яка подія відбулась першою). Загальна ціна товару, підрахована з урахуванням результатів коригування ціни на товар на дату здійснення кожного фактичного платежу - є фактичною загальною ціною товару по цьому договору, яку покупець зобов'язаний оплатити. У випадку несвоєчасної оплати, покупець оплачує повну вартість придбаного товару з урахуванням п. 2.2. договору. При цьому ціна за товар визначається на дату здійснення фактичного платежу.

Відповідно до п.2.3. договору, покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 30% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку до договору або замовленні покупця, не пізніше, ніж за 14 днів до дати поставки відповідної партії товару. Решта вартості товару виплачується покупцем до 01.12.14 - 100% вартості партії товару, отриманого покупцем.

Товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця у відповідності до видаткової накладної (п. 3.5. договору поставки).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками без зауважень.

29 вересня 2014 року між сторонами була підписана додаткова угода до договору № 14НК02/КВСЯ від 12.02.14, якою передбачалася знижка для покупця як учасника програми планування посіву «Піонер Прогноз Плюс 2014», за умови надання відповідачем в строк до 01.10.14 оригіналу сертифікату, виданого йому ТОВ «Піонер Насіння Україна» за затвердженою формою.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами були підписані специфікації до договору № 14 НК 02/КВСЯ від 12.02.14, в яких сторони погодили найменування поставленого товару (насіння кукурудзи та соняшника), його кількість, вартість, дату попередньої оплати відповідачем та дати поставки (а.с. 13 на звороті, а.с. 14). Дані специфікації підписані представниками сторін без зауважень.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 14 НК 02/КВСЯ від 12.02.14, позивач відповідно до підписаних між сторонами специфікацій поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар - насіння соняшнику та кукурудзи на суму 4 330 244,17 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових накладних: №АІ000000765 від 17 березня 2014 року; № АІ000000767 від 17 березня 2014 року; № АІ000000790 від 17 березня 2014 року та довіреністю №274/1 від 17 березня 2014 року, видатковими накладними № АІ від 26 березня 2014 року, № АІ від 26 березня 2014 року та довіреністю №289/1 від 26 березня 2014 року, видатковою накладною № АІ від 01 квітня 2014 року та довіреністю №309/1 від 01 квітня 2014 року, видатковою накладною № АІ від 07 квітня 2014 року та довіреністю № 328/1 від 07 квітня 2014 року, що підписані представниками сторін.

В порушення взятих на себе договірних зобов'язань, відповідач станом на 01.12.14 лише частково оплатив отриманий товар на суму 1 312 549,25 грн., що підтверджується витягом з банківської виписки від 20.02.14, внаслідок чого у нього виник борг щодо несплаченої загальної вартості товару, який до звернення з позовом до суду становив 3 017 694,92 грн. Доказів на погашення цієї суми боргу або доказів на її спростування ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не подано.

Враховуючи п. 2.2 договору купівлі-продажу насіння № 14 НК 02 /КВСЯ від 12.02.14, відкоригована сума боргу за розрахунком позивача складає 5 371 496,96 грн. (а.с. 9-10), правильність проведення якого перевірена судом апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за укладеним договором поставки від 12.02.14 в частині поставки товару, натомість відповідач за отриманий товар у повному обсязі не розрахувався.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5 371 496,96 грн.

Щодо задоволення місцевим господарським судом позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, штрафу та 20 % річних судова колегія зазначає наступне:

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, у т.ч. неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття, згідно з яким неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до змісту ст. 230 ГК України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом п. 6.4. договору купівлі-продажу насіння № 14 НК 02/КВСЯ від 12.02.14. сторони погодили, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати до моменту повної оплати , а також 20% річних від простроченої суми.

Зважаючи на те, що відповідачем не виконано у повному обсязі взяті на себе за договором господарські зобов'язання в частині непроведення повної оплати товару (насіння кукурудзи та соняшника), а відтак місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 55 558,66 грн. - пені за період з 02.12.14 по 25.12.14 та 39 684,76 грн. - 20 % річних (а.с. 9).

Крім того, у разі порушення покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за товар відповідно до графіку, встановленого договором, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10% від суми неоплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків проведення оплати, встановлених договором (п. 6.5. договору).

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та умови договору від 12.02.14, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що стягнення судом з відповідача штрафу в розмірі 10 %, що складає 301 769,49 грн. є правомірним. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено правильність проведеного позивачем розрахунку пені, річних та штрафу і встановлена їх правильність та відповідність наявному в матеріалах справи розрахунку позивача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, Львівський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, звертаючись до суду апеляційної інстанції, оскаржив у повному обсязі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.15 у справі № 909/28/15, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 5 371 496,96 грн. - основного боргу, 55 558,66 грн. - пені, 301 769,49 грн. - штрафу; 39 684,76 грн. - річних та 73 080 грн. - судового збору.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги з вимогою скасувати рішення Господарського суду Львівської Івано-Франківської області від 26.02.15 у справі № 909/28/15 в повному обсязі становить 36 540 грн. (30 мінімальних заробітних плат). Проте, як вбачається з платіжного доручення № 1940 від 11.03.15, доданого до апеляційної скарги, відповідач сплатив 50 грн., а тому з урахуванням норм ст. 49 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню 36 490 грн. судового збору за результатами вирішення даного спору в суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покласти на скаржника в порядку ст.ст. 49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу за вих. № 202 від 12.03.15 Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.02.15 у справі № 909/28/15 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" (78252, вул. Гагаріна, 31, с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область, ) в доход спеціального фонду Державного бюджету України (МФО банку 825014, Банк ГУДКСУ у Львівській області, УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, , рахунок 2006) 36 490 грн. недоплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Місцевому господарському суду видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.04.15

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Зварич О.В.

Юрченко Я.О.