КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/17270/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від позивача: Колесник Д.В. - представник за довіреністю від 18.06.2012 року;

від відповідача: Дульський О.Л. - представник за довіреністю від 02.04.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакран»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року

у справі № 910/17270/13 (суддя Грєхова О.А.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-Буд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакран»

про стягнення 336 221, 88 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакран»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-Буд»

про визнання недійсними та скасування угод про зарахування зустрічних вимог

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-Буд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакран» про стягнення 336 221, 88 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем не сплачено заборгованість з орендної плати за договором оренди майна № 2008-07-15 від 15.07.08., що зумовило нарахування пені, 3% річних, збитків від інфляції та звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2013 у справі № 910/17270/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2014, позов задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.09.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2013 по справі № 910/17270/13 скасовано та справу передано на новий розгляд.

В ході повторного розгляду справи, відповідачем була подана зустрічна позовна заява, про визнання недійсними та скасування угоди про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-1 від 22.11.2012, угоди про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-2 від 12.02.2013, угоди про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-3 від 16.07.2013.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що в угодах про зарахування зустрічних вимог відсутні істотні умови, які б деталізували господарські правовідносини, по грошовій сумі; угода про зарахування зустрічних вимог повинна містити чіткі данні, які відносяться до зобов'язань, які повинні завершитися зарахуванням; в угодах про зарахування зустрічних вимог не відображено рух коштів до їх прямого списання, що в свою чергу є грубим порушення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року у справі № 910/17270/13 первісні позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 169 320, 00 грн. основного боргу, 1 641, 04 пені, 33 753, 78 грн. - 3% річних та 45 595, 66 грн. збитків від інфляції. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю. Зустрічний позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тими ж підставами, що і зустрічний позов.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакран» прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А. та призначено до розгляду на 07.04.2015 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.04.2015 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 07.04.2015 року заперечував проти апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 15.07.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Столиця-Буд» (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентакран» (далі - орендар) було укладено договір оренди майна № 2008-07-15 (далі - договір), відповідно до умов якого (п. 1.1, п. 1.2) орендодавець зобов'язався передати орендарю у тимчасове платне користування (оренду Баштовий кран Linden Comansa 10LC140, вантажопід'ємністю 8 тон, зав. № 15374 в кількості один (далі - майно), яке є власністю орендодавця, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове платне користування (оренду) майно та сплачувати орендодавцю орендну плату.

Згідно з п. 1.3 договору, момент користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту приймання-передачі майна.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору між сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі майна від 01.08.2008 року.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що термін його дії (термін оренди) встановлено з моменту фактичної передачі майна (01.08.2008.) до 31.12.2010. Моментом фактичної передачі є надання майна орендарю за підписаним сторонами актом прийому-передачі майна, який містить в собі дату підписання акту, яка дорівнює даті передачі майна та даті початку нарахування орендної плати; назву майна, його детальний опис та технічний стан на момент передачі.

Додатковою угодою від 03.01.2011 року до договору термін дії договору продовжено до 31.12.2011 та встановлено, що якщо жодна із сторін протягом 30 днів до закінчення терміну дії договору не заявить про намір його розірвати, то договір автоматично пролонгується строком на один рік.

Колегією суддів встановлено, що у зв'язку із відсутністю заяв про розірвання договору, строк його дії автоматично було продовжено до 31.12.2012 року.

Закінчення встановленого п. 2.1 договору терміну дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплати орендних платежів у повному обсязі за фактичне використання майна орендарем після закінчення зазначеного терміну (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, загальна вартість орендної плати становить 140,00 грн. з ПДВ за 1 (одну) годину роботи баштового крану. орендодавець має право на періодичний перегляд розміру орендної плати в залежності від ринкової вартості оренди аналогічного обладнання узгодженої між орендодавцем та орендарем. Зміна орендної плати повинна письмово узгоджуватись між сторонами не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до передбачуваного строку зміни орендної плати. Після закінчення строку узгодження, який складає 30 (тридцять) календарних днів з дати одержання зазначеного вище повідомлення, сторони підписують додаткову угоду до договору.

Додатковою угодою № 1 від 01.07.2009 до договору розмір орендної плати встановлено 110,00 грн. з ПДВ за одну годину роботи.

Згідно з п. п. 3.2, 3.3 договору, орендна плата сплачується орендарем шляхом прямого безготівкового переказу відповідних грошових коштів, в українських гривнях, на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендар на підставі затверджених сторонами актів наданих послуг та рахунку - фактури орендодавця, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту їх підписання, щомісячно перераховує на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату, передбачену п. 3.1 договору.

07.12.2012 року між сторонами підписано договір про розірвання договору оренди майна № 2008-07-15 від 15.07.2008, яким договір розірвано з 07.12.2012. Орендар зобов'язався повернути за актом орендодавцю майно протягом 10 календарних днів з 07.12.2012.

Згідно з п. 4.4 договору, орендар повинен повернути майно після закінчення строку оренди та демонтажу в строк не пізніше 7 (семи) робочих днів. Орендар повинен повернути майно технічно справним, в такому ж стані як отримав в оренду, з урахуванням його нормального зносу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до підписаного та скріпленого печатками сторін акту приймання-передачі майна від 12.06.2013 року, орендар передав (повернув), а орендодавець прийняв майно за договором.

Колегією суддів встановлено, що позивач надав відповідачеві послуг з оренди баштового крану за договором на загальну суму в розмірі 1 290 160, 00 грн., що підтверджується належним чином завіреними копіями:

- актів здачі-прийняття робіт: № ОУ-0000035 від 30.11.2012, № ОУ-0000032 від 31.10.2012, № ОУ-0000030 від 31.09.2012, № ОУ-0000026 від 31.08.2012, № ОУ-0000024 від 31.07.2012, № ОУ-0000021 від 30.06.2012, № ОУ-0000017 від 31.05.2012, № ОУ-0000015 від 30.04.2012, № ОУ-0000011 від 31.03.2012, № ОУ-0000006 від 29.02.2012, № ОУ-0000003 від 31.01.2012, № ОУ-0000044 від 31.12.2011, № ОУ-0000038 від 30.11.2011, № ОУ-0000034 від 31.10.2011, № ОУ-0000029 від 31.09.2011, № ОУ-0000027 від 31.08.2011, № ОУ-0000020 від 31.07.2011, № ОУ-0000016 від 30.06.2011, № ОУ-0000010 від 31.05.2011, № ОУ-0000009 від 29.04.2011, № ОУ-0000001 від 31.08.2008, № ОУ-0000002 від 30.09.2008, № ОУ-0000006 від 31.10.2008, № ОУ-0000009 від 30.11.2008, № ОУ-0000015 від 31.12.2008, № ОУ-0000003 від 31.01.2009, № ОУ-0000004 від 29.02.2009, № ОУ-0000006 від 31.03.2009, № ОУ-0000008 від 30.04.2009, № ОУ-0000011 від 31.05.2009, № ОУ-0000014 від 30.06.2009, № ОУ-0000019 від 31.07.2009, № ОУ-0000022 від 31.08.2009, № ОУ-0000027 від 30.09.2009, № ОУ-0000033 від 31.10.2009, № ОУ-0000037 від 30.11.2009, № ОУ-0000040 від 31.12.2009, № ОУ-0000003 від 31.01.2010, № ОУ-0000004 від 28.02.2010, № ОУ-0000009 від 31.03.2010, № ОУ-0000012 від 30.04.2010, № ОУ-0000015 від 31.05.2010, № ОУ-0000018 від 30.06.2010, № ОУ-0000021 від 31.07.2010, № ОУ-0000024 від 31.08.2010, № ОУ-0000027 від 30.09.2010, № ОУ-0000030 від 31.10.2010, № ОУ-0000033 від 30.11.2010, які підписані позивачем та відповідачем, а також посвідчені відтисками їх печаток.

- змінними рапортами про роботу крану: за листопад 2012 року, за жовтень 2012 року, за вересень 2012 року, за серпень 2012 року, за липень 2012 року, за червень 2012 року, за травень 2012 року, за квітень 2012 року, за березень 2012 року, за лютий 2012 року, за січень 2012 року, за грудень 2011 року, за листопад 2011 року, за вересень 2011 року, за серпень 2011 року, за липень 2011 року, за червень 2011 року, за травень 2011 року, за квітень 2011 року, за серпень 2008 року, за вересень 2008 року, за жовтень 2008 року, за листопад 2008 року, за грудень 2008 року, за грудень 2009, за листопад 2009 року, за жовтень 2009 року, за вересень 2009 року, за серпень 2009 року, за липень 2009 року, за червень 2009 року, за травень 2009 року, за квітень 2009 року, за березень 2009 року, за лютий 2009 року, за січень 2009 року, за листопад 2010 року, за жовтень 2010 року, за вересень 2010 року, за серпень 2010 року, за липень 2010 року, за червень 2010 року, за травень 2010 року, за квітень 2010 року, за березень 2010 року, за лютий 2010 року, за січень 2010 року.

В свою чергу позивач зазначає, що відповідач розрахувався за надані послуги частково на підтвердження чого наддав суду копії виписок з банківського рахунку та угоди про зарахування зустрічних вимог від 22.11.2012, 12.02.2013, 16.07.2013, які укладені з відповідачем протягом користування майном за договором та по яких зараховані часткові оплати за користування баштовим краном відповідачем по справі.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до відповідача із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 169 320, 00 грн. заборгованість по сплаті передбачених договором орендних платежів.

Заперечуючи проти позову, відповідач у зустрічних позовних вимогах просить визнати недійсними угоди про зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Зокрема, як на підставу для недійсності вказаного правочину позивач посилається на те, що вказані правочини суперечать нормам чинного законодавства, а саме приписам ст. 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки в них відсутні істотні умови та посилання на первинні документи.

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом наведених норм вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 28.10.2010 р. у справі №19/207.

Колегія суддів відзначає, що вимоги, які були зараховані відповідно до оспорюваних правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідають вказаним положенням законодавства з огляду на наступне.

Так, угода про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-1 від 22.11.2012, угода про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-2 від 12.02.2013 та угода про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-3 від 16.07.2013, ґрунтуються на договорі оренди майна № 2008-07-15 щодо сплати орендної плати за користування ТОВ "Рентакран" баштовим краном та договорах на проведення робіт по демонтажу баштового крану № ДДМ-007/01 від 29.12.2012, № ДДМ-007 від 10.09.2012 та договору про надання послуг № 3/1 від 16.07.2013 щодо оплати робіт по демонтажу баштового крану та надання послуг ТОВ "Компанія "Столиця-Буд".

Зокрема, 22.12.2012 року ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" та ТОВ "Рентакран" вчинили правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого припинилися зобов'язання ТОВ "Рентакран" на суму 66500,00 грн. боргу, внаслідок порушення ТОВ "Рентакран" договору оренди майна № 2008-07-15, та зобов'язання ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" перед ТОВ "Рентакран" щодо сплати заборгованості за договором на проведення демонтажу баштового крану від 10.09.2012, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 22.12.2012.

12.02.2013 року ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" та ТОВ "Рентакран" вчинили правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого припинилися зобов'язання ТОВ "Рентакран" на суму 82500,00 грн. боргу, внаслідок порушення ТОВ "Рентакран" договору оренди майна № 2008-07-15 та зобов'язання ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" перед ТОВ "Рентакран" щодо сплати заборгованості за договором на проведення демонтажу баштового крану від 28.12.2012., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12.02.2013.

16.07.2013 року ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" та ТОВ "Рентакран" вчинили правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого припинилися зобов'язання ТОВ "Рентакран" на суму 50940,00 грн. боргу, внаслідок порушення ТОВ "Рентакран" договору оренди майна № 2008-07-15 та зобов'язання ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" перед ТОВ "Рентакран" щодо сплати заборгованості за договором про надання послуг № 3/1 від 16.07.2013, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16.07.2013.

При цьому, факт неоплати орендної плати за договором оренди майна № 2008-07-15 та неоплати виконаних робіт та наданих послуг за договорами на проведення робіт по демонтажу баштового крану № ДДМ-007/01 від 29.12.2012, № ДДМ-007 від 10.09.2012 та договору про надання послуг № 3/1 від 16.07.2013, підтверджується первинними документами наданими сторонами та копії яких залучено судом до матеріалів справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у ТОВ "Рентакран" виникло зобов'язання перед ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" щодо оплати заборгованості по договору оренди майна № 2008-07-15 та ТОВ "Компанія "Столиця-Буд" виникло зобов'язання перед ТОВ "Рентакран" щодо оплати заборгованості по договорами на проведення робіт по демонтажу баштового крану № ДДМ-007/01 від 29.12.2012, № ДДМ-007 від 10.09.2012 та договору про надання послуг № 3/1 від 16.07.2013.

За змістом статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Суд відзначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності випадків недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених приписами статті 602 Цивільного кодексу України.

Твердження позивача за зустрічним позовом про те, що не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог у випадку наявності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо, не приймається судом до уваги, оскільки приписами чинного законодавства України (зокрема, статтями 203 Господарського кодексу України та 601 Цивільного кодексу України) не передбачено такої обов'язкової умови для зарахування зустрічних однорідних вимог як відсутність спору між сторонами.

Більш того, навіть у випадку існування спору між сторонами стосовно характеру зобов'язання або його змісту, але за наявності умов, встановлених приписами ст. 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, встановлених ст. 602 Цивільного кодексу України, зарахування зустрічних однорідних вимог є можливим.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2008 р. у справі №37/144 та від 09.12.2008 р. у справі №37/638.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо безпідставності зустрічних позовних вимог про визнання недійсними та скасування угоди про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-1 від 22.11.2012, угоди про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-2 від 12.02.2013, угоди про зарахування зустрічних вимог № ДВЗ-3 від 16.07.2013, з огляду на наявність умов, встановлених ст. 601 Цивільного кодексу України, та відсутність обставин, встановлених ст. 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається.

Як зазначалося вище, факт надання послуг з оренди баштового крану за договором на загальну суму в розмірі 1290160,00 грн. підтверджується належним чином завіреними копіями: актів здачі-прийняття робіт: № ОУ-0000035 від 30.11.2012, № ОУ-0000032 від 31.10.2012, № ОУ-0000030 від 31.09.2012, № ОУ-0000026 від 31.08.2012, № ОУ-0000024 від 31.07.2012, № ОУ-0000021 від 30.06.2012, № ОУ-0000017 від 31.05.2012, № ОУ-0000015 від 30.04.2012, № ОУ-0000011 від 31.03.2012, № ОУ-0000006 від 29.02.2012, № ОУ-0000003 від 31.01.2012, № ОУ-0000044 від 31.12.2011, № ОУ-0000038 від 30.11.2011, № ОУ-0000034 від 31.10.2011, № ОУ-0000029 від 31.09.2011, № ОУ-0000027 від 31.08.2011, № ОУ-0000020 від 31.07.2011, № ОУ-0000016 від 30.06.2011, № ОУ-0000010 від 31.05.2011, № ОУ-0000009 від 29.04.2011, № ОУ-0000001 від 31.08.2008, № ОУ-0000002 від 30.09.2008, № ОУ-0000006 від 31.10.2008, № ОУ-0000009 від 30.11.2008, № ОУ-0000015 від 31.12.2008, № ОУ-0000003 від 31.01.2009, № ОУ-0000004 від 29.02.2009, № ОУ-0000006 від 31.03.2009, № ОУ-0000008 від 30.04.2009, № ОУ-0000011 від 31.05.2009, № ОУ-0000014 від 30.06.2009, № ОУ-0000019 від 31.07.2009, № ОУ-0000022 від 31.08.2009, № ОУ-0000027 від 30.09.2009, № ОУ-0000033 від 31.10.2009, № ОУ-0000037 від 30.11.2009, № ОУ-0000040 від 31.12.2009, № ОУ-0000003 від 31.01.2010, № ОУ-0000004 від 28.02.2010, № ОУ-0000009 від 31.03.2010, № ОУ-0000012 від 30.04.2010, № ОУ-0000015 від 31.05.2010, № ОУ-0000018 від 30.06.2010, № ОУ-0000021 від 31.07.2010, № ОУ-0000024 від 31.08.2010, № ОУ-0000027 від 30.09.2010, № ОУ-0000030 від 31.10.2010, № ОУ-0000033 від 30.11.2010, які підписані позивачем та відповідачем, а також посвідчені відтисками їх печаток; змінними рапортами про роботу крану: за листопад 2012 року, за жовтень 2012 року, за вересень 2012 року, за серпень 2012 року, за липень 2012 року, за червень 2012 року, за травень 2012 року, за квітень 2012 року, за березень 2012 року, за лютий 2012 року, за січень 2012 року, за грудень 2011 року, за листопад 2011 року, за вересень 2011 року, за серпень 2011 року, за липень 2011 року, за червень 2011 року, за травень 2011 року, за квітень 2011 року, за серпень 2008 року, за вересень 2008 року, за жовтень 2008 року, за листопад 2008 року, за грудень 2008 року, за грудень 2009, за листопад 2009 року, за жовтень 2009 року, за вересень 2009 року, за серпень 2009 року, за липень 2009 року, за червень 2009 року, за травень 2009 року, за квітень 2009 року, за березень 2009 року, за лютий 2009 року, за січень 2009 року, за листопад 2010 року, за жовтень 2010 року, за вересень 2010 року, за серпень 2010 року, за липень 2010 року, за червень 2010 року, за травень 2010 року, за квітень 2010 року, за березень 2010 року, за лютий 2010 року, за січень 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами п. 6.1.1 договору встановлено обов'язок орендаря своєчасно здійснювати перерахування орендної плати за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дострокове розірвання Договору не звільняє Орендаря від виконання зобов'язань по сплаті орендної плати (п. 7.5 Договору).

Проте відповідач свого обов'язку по сплаті орендної плати в терміни, визначені договором, в повному обсязі не виконав, доказів оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві, до матеріалів справи не надав.

Крім того, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України (п. 1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

При цьому, позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем (п. 4.2 вказаної постанови Пленуму ВГСУ).

Колегія суддів зазначає, що відповідач з вересня 2008 року по вересень 2013 року періодично проплачував орендні платежі, чим вчиняв дії, які свідчать про визнання боргу.

Крім того, судом враховано укладені між сторонами угоди про зарахування зустрічних позовних вимог.

Таким чином, врахувавши викладене та дослідивши обчислення позовної давності по кожному простроченому відповідачем платежу за договором, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущено, а заява відповідача про застосування строку позовної давності по основному боргу є такою, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 169 320, 00 грн.

Також, за прострочення виконання зобов'язання по оплаті переданого в оренду майна позивачем заявлено до стягнення з відповідача 45979,90 грн. пені нарахованої:

- по акту № ОУ-0000026 від 31.08.2012 на суму 22 880,00 грн. за період з 07.09.2012 по 07.03.2013;

- по акту № ОУ-0000030 від 30.09.2012 на суму 22 880,00 грн. за період з 13.10.2012 по 13.04.2013;

- по акту № ОУ-0000032 від 31.10.2012 на суму 22 880,00 грн. за період з 08.11.2012 по 08.05.2013;

- по акту № ОУ-0000035 від 08.12.2012 на суму 22 880,00 грн. за період з 08.12.2012 по 08.06.2013;

- на суму 396 040,00 грн. за період з 07.12.2012 по 07.06.2013;

- на суму 352 350, 00 грн. за період з 16.07.2013 по 12.08.2013;

- на суму 352 360, 00 грн. за період з 13.08.2013 по 26.09.2013.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 ГК України також передбачено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення перерахування суми щомісячної орендної плати, орендодавець має право нарахувати та стягнути з орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період такого порушення, від розміру несплаченої орендної плати за кожний день такого прострочення.

Пунктом 2.1 договору термін його дії (термін оренди) встановлено з моменту фактичної передачі майна (01.08.2008) до 31.12.2010. Моментом фактичної передачі є надання майна орендарю за підписаним сторонами актом прийому-передачі майна, який містить в собі дату підписання акту, яка дорівнює даті передачі майна та даті початку нарахування орендної плати; назву майна, його детальний опис та технічний стан на момент передачі.

Додатковою угодою від 03.01.2011 до договору термін дії договору продовжено до 31.12.2011 та встановлено, що якщо жодна із сторін протягом 30 днів до закінчення терміну дії договору не заявить про намір його розірвати, то договір автоматично пролонгується строком на один рік.

Закінчення встановленого п. 2.1 договору терміну дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплати орендних платежів у повному обсязі за фактичне використання майна орендарем після закінчення зазначеного терміну (п. 2.2 договору).

07.12.2012 між сторонами підписано договір про розірвання договору оренди майна № 2008-07-15 від 15.07.2008, яким договір розірвано з 07.12.2012.

Відповідно до ч.1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 статті 631 ЦК України).

Тобто, зобов'язання з надання послуг є припиненими на підставі Договору від 07.12.2012 про розірвання Договору оренди майна № 2008-07-15 від 15.07.08. Також, відповідно до ч.1 статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється на підставах встановлених договором.

На підставі аналізу вищевикладених приписів законодавства можна дійти висновку, що зобов'язання припиняється внаслідок припинення строку дії договору, так як це є різновидом домовленості сторін, яка зафіксована, зокрема, в умовах угоди.

Проте, пеня нарахована позивачем в тому числі і за періоди після розірвання договору.

Таким чином, здійснивши перерахунок суми пені колегія суддів зазначає, що сума пені становить 1 641, 04 грн., а отже суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу про стягнення пені частково у зазначеному розмірі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 33 753, 78 грн. - 3% річних, 45595,66 грн. - збитків від інфляції нараховані з 30.09.2010 року по 10.11.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції наданий позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення 3 % річних та збитків від інфляції у розмірі 33 753, 78 грн. та 45 595, 66 грн. відповідно.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року у справі № 910/17270/13 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакран» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 року у справі № 910/17270/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/17270/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко