номер провадження справи 20/43/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 Справа № 908/987/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Технології Світла" (83058, м. Донецьк, вул. Переїзна, буд. 3; адреса для листування: 49000, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, буд. 88а)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Буммір" (84331, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Краматорський, буд. 14А; тел. , )

про стягнення суми 16570,13 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився (Уколова М.В. (дов. б/н від 01.03.2015 р.)

у попередніх судових засіданнях);

Від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 16570,13 грн., із яких: сума 12894,17 грн. заборгованості відповідно до договору поставки № 143/2 від 26.02.2010 р., сума 189,08 грн. пені, сума 709,26 грн. 3% річних, сума 2777,62 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/987/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/43/15, справу призначено до розгляду на 11.03.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 08.04.2015 р., 16.04.2015 р.

16.04.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у судове засідання, призначене на 16.04.2015 р., не з'явився. Від позивача на електронну адресу суду 15.04.2015 р. надійшло письмове клопотання, оригінал якого надійшов поштою 16.04.2015 р., в якому позивач просить провести судове засідання 16.04.2015 р. за наявними матеріалами справи без участі позивача. Зазначено, що позивач позов підтримує в повному обсязі, права позивача відомі та зрозумілі; інших заяв, клопотань, відводів не має.

11.03.2015 р. та 08.04.2015 р. від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, які в судових засіданнях підтримав представник позивача. Зазначені пояснення були прийняті судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою, мотивовані слідуючими обставинами. Відповідно до умов договору поставки № 143/2 від 26.02.2010 р. позивачем у період часу з 12.09.2012 р. по 24.12.2013 р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 14922,00 грн., що підтверджується видатковими накладними. Відповідачем було здійснено часткову оплату в сумі 1917,30 грн. за товар, отриманий по видатковій накладній № НТ1-001546 від 12.09.2012 р. По накладній № НТ1-002179 від 28.11.2012 р. частково погашено заборгованість заліком зустрічних вимог у розмірі 110,53 грн. Загальна сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 12894,17 грн. Просить стягнути з відповідача суму 12894,17 грн. заборгованості, суму 189,08 грн. пені за період із 05.03.2014 р. по 24.09.2014 р., суму 709,26 грн. 3% річних за період із 12.12.2012 р. по 06.01.2015 р., суму 2777,62 грн. інфляційних втрат, нарахованих із грудня 2012 р. по листопад 2014 р. Позов обґрунтовано ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 173, 174, 193, 216-218, 230-232, 256, 265 ГК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 550, 610, 611, 612, 625, 629, 655, 691, 692, 712 ЦК України.

У судові засідання представник відповідача не з'явився. 12.03.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло письмове клопотання вих. № 02/03 від 02.03.2015 р., в якому відповідач просить відкласти судове засідання з 11.03.2015 р. на більш пізню дату, проводити судові засідання за участі представника ТОВ «Буммір».

Причини неявки в судові засідання, призначені на 08.04.2015 р., 16.04.2015 р., відповідач не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань, у тому числі письмового відзиву на позов, від відповідача до суду не надійшло.

Ухвали суду направлялися відповідачу поштою на адресу, зазначену в позовній заяві та у клопотанні відповідача вих. № 02/03: 84331, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Краматорський, буд. 14А. Ухвали на адресу суду не поверталися. Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» (зі змінами внесеними Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 01.12.2014 р. № 01-06/2052/14) інформація про час і місце судового засідання, призначеного на 16.04.2015 р., була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет. Відповідач причини неявки в судові засідання не повідомив. Будь-яких документів, заяв, клопотань, у т.ч. письмового відзиву, від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи обмеженість строку розгляду спору, встановленого ст. 69 ГПК України (17.04.2015 р. є останнім днем вирішення спору в справі), суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність сторін, за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, надані в попередніх судових засіданнях, суд

ВСТАНОВИВ:

26.02.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові Технології Світла» (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Буммір» (покупець за договором) було укладено договір поставки № 143/2 із протоколом розбіжностей від 26.02.2010 р. та протоколом узгодження розбіжностей.

За умовами договору № 143/2 постачальник зобов'язався протягом терміну дії цього договору постачати у власність покупця товари на підставі погодженої сторонами специфікації (додаток 1), яка є невід'ємною частиною цього договору, відповідно до поданим покупцем замовленням, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар згідно з умовами цього договору. Право власності на товар переходить до покупця в момент підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної) накладної (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Поставка здійснюється на умовах DDP (з доставкою) на склад покупця у м. Краматорськ, б. Краматорський, б. 14а відповідно до міжнародних Правил поставки «Інкотерм-2000» (п. 3.3).

Згідно з п. 4.1 датою приймання товару вважається дата підписання товарно-транспортної накладної уповноваженими особами покупця.

Ціни та асортимент товару визначаються у двосторонніх специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, погоджених сторонами у письмовій формі (п. 2.1). Загальна сума договору визначається згідно з накладних. Ця сума є орієнтовною та остаточно визначається, виходячи з ціни на товар та загальної кількості товару, поставленого відповідно до умов та на протязі дії цього договору (п. 2.8).

У розділі 5 договору сторони узгодили порядок розрахунків. Відповідно до п. 5.1 днем розрахунку вважається день, в який сума, що підлягає оплаті, списується з банківського рахунку покупця на рахунок постачальника. Згідно з п. 5.2 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) остаточний розрахунок за кожну партію поставленого товару покупець здійснює не пізніше 90 календарних днів від дати постачання відповідної партії товару, вказаної у видатковій накладній.

Відповідно до п. 12.8, термін дії договору до 31.12.2010 р.

Сторонами до договору поставки № 143/2 укладалися додаткові угоди від 30.12.2010 р., 30.12.2011 р., 25.12.2012 р., якими продовжувався термін дії договору. Відповідно до п. 12.8 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 25.12.2012 р., термін дії договору до 31.12.2013 р.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачеві товар:

- на суму 2157,12 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-001546 від 12.09.2012 р.;

- на суму 964,80 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-001702 від 03.10.2012 р.;

- на суму 1712,76 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-001873 від 23.10.2012 р.;

- на суму 591,48 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-002029 від 13.11.2012 р.;

- на суму 933,24 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-002179 від 28.11.2012 р.;

- на суму 2063,04 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-002314 від 13.12.2012 р.;

- на суму 1129,38 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-002420 від 26.12.2012 р.;

- на суму 1193,94 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-000016 від 09.01.2013 р.;

- на суму 1292,76 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-000115 від 23.01.2013 р.;

- на суму 979,62 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-000245 від 06.02.2013 р.;

- на суму 1309,56 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-02934 від 04.12.2013 р.;

- на суму 594,30 грн. згідно з видатковою накладною № НТ1-03171 від 24.12.2013 р., всього на загальну суму 14922,00 грн.

Усі видаткові накладні в графі «отримав» містять підпис особи, яка отримала товар. Підпис скріплений штампом юридичної особи - відповідача із зазначенням дати отримання товару.

Підставою поставки товару в усіх видаткових накладних, окрім накладних № НТ1-02934 від 04.12.2013 р., № НТ1-03171 від 24.12.2013 р., зазначений договір № НТ1-143/2 від 26.02.10. Відповідно до письмового пояснення позивача, яке надійшло до суду 11.03.2015 р., позивач до березня 2013 р. використовував програмне забезпечення « 1С: Підприємство. Версія 7.7». Видаткові накладні формувались за допомогою цього програмного забезпечення. Вказана версія програми автоматично зазначала шифр «НТ1» в номерах накладних та номерах договорів у графі «Підстава». У зв'язку з чим, у видаткових накладних, виписаних позивачем у період до 28.02.2013 р., у графі «Підстава» перед номером договору зазначений шифр «НТ1». Зазначено, що всі накладні, які покладені в підставу позову по даній справі, виписані на виконання договору поставки № 143/2 від 26.02.2010 р., та будь-який інший договір поставки між сторонами у справі не укладався.

У письмовому поясненні, яке надійшло до суду 08.04.2015 р., позивач зазначив, що в видаткових накладних, які підписані відповідачем, відсутні посилання на довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей. Підтвердженням повноважень особи, яка прийняла товар за вище переліченими видатковими накладними, є скріплення підпису печаткою підприємства.

27.11.2013 р. відповідачем згідно з платіжним дорученням № 472 сплачено суму 4000,00 грн. із призначенням платежу: «оплата за фонари. светильники с-но дог-ра № 143/2 от 26.02.2010 в т.ч. НДС 666.67», що підтверджується банківською випискою (копія міститься в матеріалах справи). Відповідно до письмового пояснення позивача від 05.03.2015 р., сума 1917,30 грн. зарахована в рахунок погашення боргу за видатковою накладною № НТ1-001546 від 12.09.2012 р. Враховуючи, що розрахунок за поставлений товар здійснювався відповідачем по мірі реалізації товару, відповідач при здійсненні оплати посилався лише на договір № 143/2 від 26.02.2010 р., а не на конкретну видаткову накладну. Тому позивачем зарахування платежів відповідача по договору № 143/2 здійснювалося по мірі виникнення заборгованості за накладними. В зв'язку з цим, з оплати відповідача від 27.11.2013 р. було погашено залишок заборгованості за накладною № НТ1-001277 від 01.2012 р. та заборгованість за накладною № НТ1-001355 від 15.08.2012 р., а залишок грошових коштів в сумі 1917,30 грн. було зараховано в оплату накладної № НТ1-001546 від 12.09.2012 р.

У матеріалах справи мається підписана сторонами та скріплена круглими печатками юридичних осіб угода № б/н, без дати про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог. Відповідно до даної угоди сторонами вирішено вважати припиненими заліком зобов'язання ТОВ «Буммір» перед ТОВ «Нові Технології Світла» в сумі 110,53 грн.

Згідно з письмовими поясненнями позивача від 05.03.2015 р., зарахування суми 110,53 грн. відповідно до зазначеної вище угоди в рахунок оплати за видатковою накладною № НТ1-002179 від 28.11.2012 р. здійснено у зв'язку з тим, що заборгованість позивача перед відповідачем у сумі 110,53 грн. виникла по договору № 107 від 26.02.2010 р. за надання ТОВ «Буммір» послуг із маркетингу в період продажу товарів, поставлених по накладній № НТ1-002179 від 28.11.2012 р.

Згідно з письмовими поясненнями позивача від 01.04.2015 р., оскільки угода про залік направлялася на адресу позивача поштовим відправленням і дата надходження угоди була невідома сторонам, в угоді дата вказана не була. Позивач отримав угоду 03.01.2014 р. та цією ж датою провів зарахування вимог у бухгалтерському обліку. Вважає датою укладення угоди про припинення зобов'язань заліком зустрічної однорідної вимоги - 03.01.2014 р.

Таким чином, заборгованість за видатковою накладною № НТ1-001546 від 12.09.2012 р. становить 239,82 грн., за видатковою накладною № НТ1-002179 від 28.11.2012 р. - 822,71 грн. Платежі за іншими видатковими накладними, які покладено в підставу позову, відповідачем не сплачувалися.

У зв'язку з наявною заборгованістю позивач у лютому 2015 р. звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким було порушено провадження у даній справі.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням ТОВ «Буммір» є м. Краматорськ Донецької області. Відповідно, справа за позовом до ТОВ «Буммір» стосовно виконання договору поставки № 143/2 від 26.02.2010 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Таким чином, справа за позовом ТОВ «Нові Технології Світла» до ТОВ «Буммір» стосовно виконання договору поставки № 143/2 від 26.02.2010 р. підсудна господарському суду Запорізької області.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 538 ЦК виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 601 ЦК зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушені взяті за умовами договору зобов'язання щодо оплати за поставлений товар (не пізніше 90 календарних днів від дати поставки партії товару). Відповідач позов не спростував, докази погашення заборгованості, яка виникла за договором № 143/2, суду не надав.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 12894,17 грн. заборгованості (14922,00 грн. (поставка за накладними) - 1917,30 грн. (оплата) - 110,53 грн. погашення зобов'язання заліком однорідних вимог)) є обґрунтованою, підтверджена належними доказами, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 189,08 грн., відповідно до п. 8.2 договору, за період з 05.03.2014 р. по 24.09.2014 р., згідно з розрахунком.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 8.2 договору № 143/2 від 26.02.2010 р. сторони встановили, що у випадку затримки оплати товару покупцем, він сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків, передбачених договором, є доведеним і вимоги про стягнення пені заявлено обґрунтовано. Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що він не суперечить закону і умовам договору, пеня за визначений позивачем період становить 189,08 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача належить пеня в загальній сумі 189,08 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 709,26 грн. 3% річних згідно з розрахунком за період з 12.12.2012 р. по 06.01.2015 р. та суму 2777,62 інфляційних втрат, розрахованих за період з грудня 2012 р. по листопад 2014 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем окремо за кожною накладною, судом встановлено, що він не суперечить закону та умовам договору, у зв'язку з порушенням відповідачем грошових зобов'язань до стягнення з відповідача за заявлений позивачем період належить сума 709,26 грн. 3% річних.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

У п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат окремо за кожною видатковою накладною. Разом з тим, позивач нарахував інфляційні враховуючи місяць, в якому платіж мав бути здійснений, що є невірним. Індекс інфляції повинен враховуватися починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат окремо за кожною видатковою накладною, судом встановлено, що до стягнення з відповідача належить сума 2714,94 грн. інфляційних втрат.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Статтею 49 ГПК України визначено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати суд вважає за необхідне покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 22 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буммір» (84331, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Краматорський, буд. 14А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Технології Світла» (83058, Донецька область, м. Донецьк, вул. Переїзна, буд. 3; адреса для листування: 49000, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, буд. 88а, код ЄДПОУ 33756456) суму 12894 (дванадцять тисяч вісімсот дев'яносто чотири) грн. 17 коп. заборгованості, суму 189 (сто вісімдесят дев'ять ) грн. 08 коп. пені, суму 709 (сімсот дев'ять) грн. 26 коп. - 3% річних, суму 2714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 94 коп. інфляційних втрат, суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 21 квітня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд, який розглянув справу. У разі неподання скарги, рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання у повному обсязі.