РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №911/5517/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ларєв»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції»
Простягнення 168 029,28 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Чех О.Я. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ларєв» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» про стягнення 168 029,28 грн., з яких: 149 916,48 грн. - заборгованості за поставлений товар, 8 049,92 грн. - інфляційних втрат, 1 059,68 грн. - процентів за користування коштами, 9 003,20 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2014 року було порушено провадження у справі №911/5517/14, розгляд справи призначено на 21.01.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2015 року розгляд справи було відкладено до 11.02.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2015 року справа № 911/5517/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларєв» то Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» про стягнення 168 029,28 грн. надіслана за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматичного розподілу справ від 19.02.2015 року, справу № 911/5517/14 було передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року справу № 911/5517/14 справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.03.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 20.03.2015 року надав документи по справі та усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 20.03.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою від 20.03.2015 року розгляд справи відкладено на 06.04.2015 року.

03.04.2015 року до через канцелярію суду від представника позивач надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 06.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 06.04.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.04.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ларєв» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №240, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями силами (в т.ч. транспортом) та за рахунок постачальника на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю (п.1.6).

Згідно п. 4.4 договору (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до договору від 01.08.2013 року №240) підписання накладної та одержання всіх необхідних документів на товар свідчить про погодженість замовлення та виконання поставки.

Пунктом 4.14 договору сторони передбачили право покупця на повернення товару.

Відповідно до п. 5.8 договору (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до договору від 01.08.2013 року №240) оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України не пізніше 50 календарних днів з моменту поставки та підписання сторонами видаткової накладної. У випадку відкриття нових магазинів мережі, в яких покупець має намір здійснювати продаж товару, що постачається постачальником, оплата за першу поставку в цих магазинах здійснюється через 50 календарних днів після відкриття відповідного магазину.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін цього договору та діє до 31.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 755 349,37 грн., проте відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав не в повному обсязі, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 149 916,48 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за період з 02.06.2014 року по 02.09.2014 року.

Відповідно до підписаного між сторонами акту звірки взаєморозрахунків за період з червня 2014 року по серпень 2014 року станом на 31.08.2014 року у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість в розмірі 180 083,19 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання з оплати поставленої продукції, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 149 916,48 грн. основного боргу, 9 003,20 грн. пені, 8 049,92 грн. інфляційних втрат та 1 059,68 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення умов договору поставки №240 від 01.08.2013 року, не в повному обсязі виконав зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем за договором товару, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 149 916,48 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 149 916,48 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар, керуючись пунктом 8.7.1 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 9 003,20 грн. пені

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку по своєчасній оплаті отриманого товару за договором поставки №240 від 01.08.2013 року, адже всупереч умов наведеного договору у визначений строк договором строк не в повному обсязі було здійснено оплату за отриманий товар, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Умовами п. 8.7.1 договору (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до договору від 01.08.2013 року №240) у випадку несвоєчасної оплати товару, передбаченої п. 5.8 договору постачальник має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день простроченя.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами та з огляду на те, що відповідачем під час розгляду справи не наведено жодних обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за порушення строків оплати за договором, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю, в сумі 9 003,20 грн.

Позивач просить суд також стягнути з відповідача 1 059,68 грн. три відсотки річних та 8 049,92 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, 1 059,68 грн. та 8 049,92 грн., відповідно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе/Бастіонна, буд. 1/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларєв» (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 18-А, ) 149 916 (сто сорок дев'ять тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. 48 коп. - основного боргу, 9 003 (дев'ять тисяч три) грн. 20 коп. - пені, 1 059 (одну тисячу п'ятдесят дев'ять) грн. 68 коп. - 3% річних, 8 049 (вісім тисяч сорок дев'ять) грн. 92 коп. - інфляційних втрат, 3 360 (три тисячі триста шістдесят) грн. 59 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

09.04.2015 року.