РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015Справа №910/2894/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Іллічівське»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 3 936,01 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Некряч А.В. - довіреність №23 від 09.01.2015 року;

від відповідача: Бортник Л.В. - довіреність №26 від 23.01.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Іллічівське» про відшкодування шкоди в порядку регресу 3 936,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну Кошур В.Є., який є страхувальником позивача, було завдано матеріальної шкоди, яка була відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 3 936,01 грн. - заборгованості.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 18.03.2015 року.

25.02.2015 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшли документи по справі.

16.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 18.03.2015 року оголошено перерву до 31.03.2015 року.

В судовому засіданні 31.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 31.03.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 31.03.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2012 року між Кошур В.Є. (далі по тексту - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі по тексту - страховик, позивач) укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0000426 (далі за текстом - Договір), за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки «Фольцваген», державний номер АН6675НТ (далі по тексту - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 19.02.2014 року в м. Макіївка, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, та транспортний засіб марки «ВАЗ», державний номер АН0470ЕР, яким керував Жиляк В.М., у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (Висновок про оцінку розміру збитків №11-01/03 від 11.03.2014 року; Акт огляду транспортного засобу від 20.02.2014 року; Відомості про ДТП; наявні в матеріалах справи).

Відповідно до Страхового акту №00137371 від 27.04.2014 року вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 4 446,74 грн. (копія страхового акту в матеріалах справи).

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія заяви в матеріалах справи), позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт, видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові (зазначені документи містяться в матеріалах справи) у розмірі 6 878,27 грн.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Майнова шкода, завдана страхувальникові позивача була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору, однак відповідач вважає що завдані страхувальнику збитки спричинені з вини водія транспортного засобу марки «ВАЗ» державний номер АН0470ЕР Жиляк В.М., а тому на думку позивача відповідач (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічівське»), як страховик Жиляк Л.В. (власник транспортного засобу марки «ВАЗ» державний номер АН0470ЕР) повинен відшкодувати завдані збитки в розмірі 3 936,01 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність Жиляк Л.В. (власник транспортного засобу марки «ВАЗ» державний номер АН0470ЕР) застрахована в Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Іллічівське» (далі по тексту - відповідач), відповідно до Полісу серія АС №9208737, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

В розумінні ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна - є адміністративним правопорушенням.

Згідно з ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи постанова про скоєння адміністративного правопорушення з вини Жиляк В.М. та притягнення його до адміністративної відповідальності відсутня.

А тому в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в зв'язку з недоведеністю факту вини Жиляк В.М. у скоєнні ДТП 19.02.2014 року в м. Макіївка, за участю застрахованого транспортного засобу та транспортного засобу марки «ВАЗ», державний номер АН0470ЕР, яким керував Жиляк В.М.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 08.04.2015 року.