ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" квітня 2015 р.Справа № 924/373/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів

до комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства, м. Старокостянтинів

про стягнення боргу в сумі 100000,00 грн., 1660,71 грн. - інфляційних втрат, 123,00 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: Доманський В.А. - за довіреністю №1 від 06.04.2015р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 100000,00 грн. - боргу, 1660,71 грн. - інфляційних втрат, 123,00 грн. - 3% річних. Позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору позички №151/3 від 26.12.2012р. щодо повернення грошових коштів.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач представника у судове засідання не направив, натомість надіслав відзив, згідно якого позов визнав в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

26.12.2012р. між комунальним ремонтно-будівельним шляховим підприємством (позичальник) та комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (позикодавець) укладено договір позички №151/3, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в розмірі, що обумовлені цим договором, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (п. 1.1).

Згідно п. 2.1 вказаного вище договору, розмір позики за цим договором становить 100000,00 грн. (сто тисяч гривень).

Порядок надання позики сторони обумовили у розділі 3 договору, а саме: згідно п.п. 3.1. 3.2, 3.3 позичкодавець надає позику протягом 5 календарних днів з моменту підписання цього договору. Позичка надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку позикодавця в банківській установі, що його обслуговує.

Згідно п. 4.1. строк надання позики позичальнику становить два роки з моменту, що обумовлений п. 3.3 цього договору.

Остаточною датою повернення позики вважається 31 грудня 2014 року (п. 4.2 договору).

Порядок повернення позики сторони передбачили у розділі 5 договору, а саме: згідно п.п. 5.1, 5.2, 5.3 при настанні дати, вказаної п. 4.2 цього договору, позичальник зобов'язується протягом двох календарних днів повернути позикодавцю позику у розмірі, що зазначений в п. 2.1 цього договору. Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. Позика вважається поверненою позикодавцю позичальником з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця в банківській установі, що його обслуговує.

На виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 100000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №1640 від 27.12.2012р.

АТ „Райффайзен банк Аваль" у довідці за №81-15-5-02/2155-БТ від 08.04.2015р. підтвердив здійснений платіж на суму 100000,00 грн.

Відповідачем умови договору не виконано, позику не повернуто. Борг відповідача складає 100000,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія за №83 від 20.02.2015р. про повернення грошових коштів, яка залишена останнім без задоволення.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахував 1660,71 грн. - інфляційних втрат за лютий 2015 року та 123,00 грн. - 3% річних (за період з 11.02.2015р. по 26.02.2015р.).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне:

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявні матеріали справи свідчать, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позички і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, зокрема, позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язався повернути таку саму суму грошових коштів у строк, встановлений договором.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується факт перерахунку позивачем відповідачу грошових коштів на підставі договору позички. У свою чергу, в порушення умов договору та чинного законодавства, відповідачем не виконано свого обов'язку стосовно повернення коштів, наданих у позику, у строк, встановлений договором.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, він вважається боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, і у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, погодившись з розрахунком 3% річних, вважає обґрунтованими, правомірними й такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги в частині стягнення 123,00 грн. - 3% річних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, суд не погоджується з періодом нарахування, звертаючи увагу на те, що позивач, взявши індекс інфляції за січень 2015 року (103,1), вказав період нарахування за 15 днів лютого 2015 року (з 11.02.2015р. по 26.02.2015р.).

З даного приводу відзначається наступне: індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Приймаючи до уваги індекс інфляції, який взяв позивач (січень 2015 року) та враховуючи, що перерахована судом сума інфляційних перевищує суму, яка заявлена позивачем до стягнення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних у розмірі, який заявлено позивачем.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів до комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства, м. Старокостянтинів про стягнення боргу в сумі 100000,00 грн., 1660,71 грн. - інфляційних втрат, 123,00 грн. - 3% річних задовольнити.

Стягнути з комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства (м.Старокостянтинів, вул. Красовського, 1; код 32170306) на користь комунального підприємства по експлуатації теплового господарства „Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, 2, блок 4; код 14151464) 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) - боргу, 1660,71 грн. (одну тисячу шістсот шістдесят гривень 71 коп.) - інфляційних втрат, 123,00 грн. (сто двадцять три гривні 00 коп.) - 3% річних, 2035,67 грн. (дві тисячі тридцять п'ять гривень 67 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 17 квітня 2015 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу (м. Старокостянтинів, вул. Красовського, 1).