УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17.04.2015Справа № 910/9565/15

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Приватного підприємства "Лендгранд"

до Державного територіально галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" ,

третя особа на стороні відповідача: Відокремлений підрозділ Державного територіально галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" Жмеринська дирекція залізничних перевезень

про стягнення 42 524,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № 79 від 27.03.2015 р. (вх. номер суду 9565/15 від 15.04.2015 р.) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно п. 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Фактично до Господарського суду міста Києва подано позовну заяву № 79 від 27.03.2015 р. Приватного підприємства "Лендгранд" до Державного територіально галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 42 524,00 грн.

У якості доказу сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі за подання вищезазначеної позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 333 від 10.03.2015 р.

Проте, суд звертає увагу, що судовий збір згідно платіжного доручення № 333 від 10.03.2015 р. сплачено за подання іншої позовної заяви, ніж фактично подано до суду. Так, в "призначенні платежу" наведеного платіжного доручення вказано: "Судовий збір за позовом № 082564-2 директора ПП "Лендгранд"Загоруйка Ю.Р....", тоді як до господарського суду подано позовну заяву № 79 від 27.03.2015 р. Приватного підприємства "Лендгранд" і докази на підтвердження оплати судового збору за подання такої позовної заяви фактично позивачем не додані.

Таким чином, платіжне доручення № 333 від 10.03.2015 р. не приймається судом у якості належного доказу сплати позивачем судового збору у встановлених порядку і розмірі саме за подання позовної заяви № 79 від 27.03.2015 р. Приватного підприємства "Лендгранд".

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що тягне за собою наслідки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в п. 2.22. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", відповідно до якої якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, заява повертається господарським судом з підстав передбачених ГПК, зокрема пунктом 4 частини першої статті 63 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

При цьому, вказана правова норма не ставить обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів в залежність від того чи є у відповідача в наявності ці документи, а містить імперативну норму щодо обов'язковості надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

На підтвердження надіслання відповідачу та третій особі копій поданої до господарського суду позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення, позивач залучив фіскальні чеки № 0401 від 27.03.2015 р. та № 0400 від 27.03.2015 р. та описи вкладення у цінні листи від 27.03.2015 р.

Як вбачається з вищенаведених описів вкладення у цінні листи від 27.03.2015 р., позивач направив відповідачу та третій особі "Позовну заяву № 082564 від 27.03.15", тоді як фактично до господарського суду подано іншу позовну заяву, а саме: № 79 від 27.03.2015 р. Докази ж направлення відповідачу та третій особі копій поданої до суду позовної заяви № 79 від 27.03.2015 р. і доданих до неї документів фактично позивачем суду не надані.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач у позовній заяві та з огляду на подані ним докази.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати фіскальні чеки № 0401 від 27.03.2015 р. та № 0400 від 27.03.2015 р. та описи вкладення у цінні листи від 27.03.2015 р. в якості належних доказів на підтвердження виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому суд взяв до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Таким чином, позовна заява № 79 від 27.03.2015 р. не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Суд звертає увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега