ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа № 925/1916/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. -головуючий,
Жукової Л.В. (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р.
у справі № 925/1916/14 господарського суду Черкаської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат хлібопродуктів "Талне"
простягнення 279 117,81 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники від:

позивача: не з'явилися;

відповідача: Байдак В.П. (дов від 24.02.2015 р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 10.12.2014 року (суддя Грачов В.М.) у справі № 925/1916/14 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 року (головуючий суддя: Чорна Л.В., судді: Кропивна Л.В., Руденко М.А.) у справі № 925/1916/14 рішення господарського суду Черкаської області від 10.12.2014 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати повністю постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 р., прийняту за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення господарського суду Черкаської області від 10.12.2014 р. у справі № 925/1916/14 та прийнятим нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджені всі обставини справи, крім того неправильно застосовані норми чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши, згідно ч.1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.05.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Талне" укладено договір поставки № 264.

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити пшеницю врожаю 2013 р. на умовах, передбаченим даним Договором.

Згідно п. 1.2. договору, кількість, якість, ціна товару вказується в Специфікації, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 продавець здійсню поставку товару в повному об'ємі на умовах: СРТ Інкотермс-2010р (поставка товару на склад покупця транспортом продавця) за адресою: Черкаська обл., м. Тальне, вул. Вокзальна, 93.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що покупець здійснює оплату товару шляхом 100% перерахунку коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця.

Згідно п. 4.1. договору, сторона, яка порушила умови даного договору, відшкодовує іншій стороні спричинені своїми діями чи бездіяльністю збитки за втрачений прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

До договору поставки № 264 від 23.05.2014 року позивачем додана підписана сторонами специфікація № 1 від 23.05.2014 року. Специфікація № 1 є додатком до договору, пунктами 1, 2, 6 якого сторони договору домовились, зокрема, про наступне: продавець зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти і оплатити на умовах даного договору пшеницю по ДСТУ-3768-2010 в кількості 700 тонн, по ціні 2900 грн. за 1 тонну з ПДВ загальною вартістю 2030000 грн.; строк поставки - 18.06.2014 року; в разі зміни на протязі терміну дії цієї Специфікації ринкової ціни на товар більш ніж на 5%, кожна із сторін має право ініціювати питання про відповідну зміну ціни товару.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро" на виконання договору виданий відповідачу рахунок № 10 від 23.05.2014 року на оплату товару (пшениці) на загальну суму 2 030 000 грн. з ПДВ, відповідачем видана позивачу довіреність № 393 від 23.05.2014 року на отримання зазначеного товару.

Листом № 34 від 06.06.2014 року позивач вимагав від відповідача здійснення попередньої оплати. Листом № 35 від 10.06.2014 року позивач вимагав від відповідача до 12.06.2014 року письмово повідомити про готовність виконати договір на діючих умовах. Також на адресу відповідача позивач надсилав телеграму про поставку пшениці за ціною 2 900,00 грн. за тону.

13.06.2014 року листом № 37 позивач просив відповідача протягом терміну дії специфікації № 1 до договору поставки № 264 від 23.05.2014 року здійснити оплату товару за ціною 2 900,00 грн. за тону, у разі відсутності письмового підтвердження про готовність здійснення оплати, позивач вважатиме, що ТОВ "КХП "Тальне" відмовилось від договору в односторонньому порядку.

Листом № 184 від 10.06.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що керуючись п. 6 Специфікації № 1 від 23.05.2014 року до договору поставки № 264 від 22.05.2014 року ініціює зміну ціни товару та пропонує позивачу здійснювати поставку пшениці по ціні 2 550 грн/т СРТ склад ТОВ "КХП "Тальне". У разі відмови від даної пропозиції відповідач наголосив, що буде змушений на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України розірвати договір у зв'язку з істотною зміною обставин.

17.06.2014 року листом № 199 ТОВ "КХП "Тальне" керуючись п. 5.2. договору запропонувало позивачу розірвати договір № 264 від 23.05.2014 року за згодою сторін, у зв'язку із форс-мажорними обставинами (відсутність кредитування ПАТ "Банк Кредит Дніпро").

22 травня 2014 року до позивача звернулось ТОВ "ТД "Гекта" із комерційною пропозицією щодо укладення договору поставки пшениці у кількості орієнтовно 1 000т. по ціні 2 900,00 грн. з ПДВ.

Листом № 31/1 від 22.05.2014 року позивач, враховуючи договірні стосунки з відповідачем, відмовив ТОВ "ТД "Гекта" щодо укладення договору на продаж пшениці.

У зв'язку із відмовою відповідача від договору № 264 позивач звернувся до ТОВ "ТД "Гекта" із пропозицією укласти договір на продаж пшениці врожаю 2013 року у кількості орієнтовно 1 000 т. по ціні 2 900,00 грн. з ПДВ.

Листом № 18/06 від 18.06.2014 року ТОВ "ТД "Гекта", враховуючи зменшення ринкової ціни на пшениці, відмовилось від пропозиції на укладення договору поставки пшениці (врожай 2013р.) по ціні 2 900,00грн. з ПДВ у кількості орієнтовано 1 000 т., та запропонувало ціну 2 400,00 грн. з ПДВ та доставкою до місця, визначеного покупцем.

17.06.2014 року позивачем укладені договір поставки сільськогосподарської продукції № 17/06к із ТОВ "Укрхарвест" на поставку зерна пшениці за ціною 2058,333 грн. за тону (без ПДВ) у кількості 491,9 тон на загальну суму 1 214 993 грн. із ПДВ та договір поставки сільськогосподарської продукції №17/06к із ПП "Балканіка-Трейд" на поставку зерна пшениці за ціною 2 150 грн. за тону (без ПДВ) в кількості 276 тон на загальну суму 712 080,00 грн. із ПДВ. Товар по вказаним договорам переданий покупцям та оплачений ними, що підтверджується випискою банку із рахунку позивача та видатковими накладними.

Згідно з довідкою Торгово-промислової палати України від 20.10.2014 року № 2782/08.2-8, поданою суду позивачем, середній рівень закупівельних цін трейдерів на пшеницю 2-го класу в період 16-22 червня 2014 року складав 2200-2250 грн./т, з урахуванням ПДВ, умови поставки EXW.

За розрахунком позивача середня вартість реалізованого товару склала 2 510 грн. з ПДВ за 1 тонну, загальна вартість реалізованого товару - 1 757 000,00 грн. із ПДВ, втрачений дохід позивача становить (2 030 000,00 -1 757 000,00) 273 000,00 грн., який позивачем заявлено до стягнення.

Крім того, на підставі п. 4.4. договору і ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню за порушення строку оплати товару і 3% річних за 5 днів прострочення, що, відповідно, складає 5283,56 грн.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Упущеною вигодою за статтею 22 Цивільного кодексу України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 614, 623 Цивільного кодексу України, ст. 226 Господарського кодексу України, підставою для відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавала шкоди. Для стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: порушення зобов'язання, збитки, причинний зв'язок, причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками та вина.

В порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем належними та допустимим доказами не наведено та не доведено наявності всіх чотирьох елементів.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро" доказів поставки пшениці не надано.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сторони у специфікації №1 узгодили можливість зміни ціни, у зв'язку із чим відповідач ініціював зміну ціни, оскільки ринкова ціна на пшениці змінилася більш ніж на 5% з 2 900,00грн. до 2 480,00грн. за тону.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли цілком обґрунтованих висновків щодо відсутності підстави для задоволення позову.

Доводи скаржника, які по суті стосуються переоцінки обставин справи та доказів у справі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано ними відхилені, не можуть бути підставою для скасування судових актів у справі.

Так, відповідно до ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, а тому оскаржувана постанова залишається без змін.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Озерна-Агро" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015 р. у справі № 925/1916/14 залишити без змін.

Головуючий Черкащенко М.М.

Судді Жукова Л.В.

Нєсвєтова Н.М.