РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015Справа №910/27925/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул"
доПублічного акціонерного товариства "Мостобуд"
простягнення 26 443,37 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:Лиманець О.О. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Мостобудівного загону №12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення основного боргу у розмірі 16 250,00 грн., втрат від інфляції у розмірі 3 198,29 грн., 3% річних у розмірі 1 069,83 грн. та пені у розмірі 5 925,25 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.12.2014 р. порушено провадження по справі №910/27925/14 та призначено її до розгляду на 28.01.2015 р.

Враховуючи неявку представників сторін в судове засідання 28.01.2015 р., а також заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 28.01.2015 р. відкладено розгляд справи на 11.02.2015 р.

Ухвалою суду від 11.02.2015 р. замінено первісного відповідача, відокремлений структурний підрозділ (філію) Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" Мостобудівельний загін №12, на належного, Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" та відкладено розгляд справи на 18.03.2015 р.

17.03.2015 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 11.02.2015 р. через загальний відділ суду було подано додаткові документи.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 18.03.2015 р. не з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 18.03.2015 р. з'явився, проти позову заперечив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2015 р. у зв'язку із неявкою представника позивача, розгляд справи відкладено на 08.04.2015 р.

В судове засідання 08.04.2015 р. представник позивача не з'явився, вимоги ухвал суду виконав.

Водночас, судом враховано, що 27.01.2015 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" надійшла заява №22-01/3 від 22.01.2015 р. про розгляд справи за відсутності представників позивача.

Представник відповідача в судове засідання 08.04.2015 р. з'явився, проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заву

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Публічним акціонерним товариством "Мостобуд" умов Договору про надання послуг будівельною технікою №1259 від 14.09.2012 р., право вимоги за яким перейшло до заявника на підставі Договору №1-1407 про відступлення права вимоги від 31.07.2014 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоковіта", Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" та Мостобудівельним загоном №12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд". Окрім вимог, в частині стягнення з відповідача основного боргу, позивач на підставі положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України заявив вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №110/21-15 від 11.02.2015 р. зазначив, що на його думку, позивач має право звертатись до суду з вимогою щодо стягнення основного боргу, що виник згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 18.09.2012 р. та рахунку-фактури №120923 від 19.09.2012 р., проте не може вимагати стягнення втрат від інфляції, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, так як первісний кредитор за Договором відступлення права вимоги надав позивачу право лише на стягнення основного боргу.

Відтак, Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" просить суд: в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних - провадження по справі №910/27925/14 припинити, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені (враховуючи заяву №105/21-15) відмовити, у зв'язку зі спливом строку спеціальної позовної давності.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як слідує з поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" заяви №22-01/3 від 22.01.2015 р., позивач повністю підтримує свої позовні вимоги до відповідача, що свідчить про те, що між сторонами існує спір про право, а відтак, правові підстави для припинення провадження у справі в частині заявлених до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" вимог в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних відсутні.

В судовому засіданні 08.04.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2012 р. між Мостобудівельним загоном №12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідністю "Шоковіта" (Виконавець) укладено Договір про надання послуг будівельною технікою №1259 (надалі - Договір №1259), відповідно до п. 1.1 Замовник в порядку та на умовах, викладених у цьому договорі, надає доручення Виконавцю, а Виконавець бере на себе обов'язки про надання послуг автокраном моделі ХСМG QY-50-K вантажністю 50 т., довжиною стріли 58 м. (надалі - технікою) на об'єкті Замовника, розташованому у м. Запоріжжі.

Пунктом 1.2 Договору №1259 визначено, що техніка надається мінімум на 5 годин в день.

Відповідно до п. 2.2 Договору №1259 ціна за послуги техніки та перебазування її до місяця виконання робіт та повернення на автобазу Виконавця на момент укладення договору складає 650,00 грн. за 1 машино/годину, у т.ч. ПДВ 20% складає 108,33 грн.

Весь об'єм послуг відбивається в актах приймання-передачі наданих послуг, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.3 Договору №1259).

У пункті 2.4 Договору №1259 визначено, що кінцевий розрахунок за послуги техніки здійснюється за фактично відпрацьовані (більше передплачених) години протягом 3-х банківських днів після завершення робіт за одержаним від Виконавця рахунком-фактурою (мінімум за 5 годи в день).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 р. з можливістю пролонгації з обопільної згоди сторін (п. 5.1 Договору №1259).

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного вище правочину, Виконавець надав Замовнику послуги автокраном моделі ХСМG QY-50-K вантажністю 50 т., довжиною стріли 58 м. на об'єкті Замовника, розташованому у м. Запоріжжі на суму 16 250,00 грн., у т.ч. ПДВ 2 708,33 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг за вересень 2012 р.

Послуги надавались 16, 17, 18 вересня 2012 р. (абз. 2 акту приймання-передачі наданих послуг за вересень 2012 р.).

З представлених суду документів, вбачається, що Виконавцем було виставлено Замовнику рахунок-фактуру №120923 від 19.09.2012 р. на суму 16 250,00 грн.

Однак, Відповідач у передбачений Договором №1259 строк зобов'язання не виконав, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоковіта" послуг не оплатив.

31.07.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоковіта" (Первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" (Новий кредитор) та Мостобудівним загоном №12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (Боржник) укладено Договір №1-1407 про відступлення права вимоги (надалі - Договір №1-1407), відповідно до п. 1.1 якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває права вимоги, належні Первісному кредиторові у відповідності до Договору №1259, укладеному між Первісним кредитором та Боржником та актом приймання-передачі наданих послуг від 18.09.2012 р. (додаток №1 до Договору №1259).

Відповідно до п. 1.2 Договору №1-1407 відступлення прав за цим договором включає відступлення Первісним кредитором на користь Нового кредитора наступних повноважень (прав): відступлення Новому кредитору прав на отримання від Боржника грошових коштів у національній валюті України у розмірі 16 250,00 грн., згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2012 р. (додаток №1 до Договору №1259).

Боржник не заперечує та дає свою згоду на відступлення згідно умов даного договору права вимоги за основним договором на користь Нового кредитора (п. 4.2 Договору №1-1407).

Як слідує з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, 28.10.2014 р. позивач звертався до Боржника з претензією №28-10/02, якою просив погасити існуючу у відповідача заборгованість у місячний термін з моменту отримання цієї претензії.

Проте, як встановлено судом, Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" претензію позивача залишило без належної уваги.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступлення права вимоги є можливим за умови її дійсності.

У відповідності із ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Судом встановлено, що Договором №1259 не встановлено жодних обмежень, щодо заміни кредитора в зобов'язанні.

Крім того, суд зазначає, що Боржник не заперечував та надав свою згоду на відступлення згідно умов даного Договору права вимоги за основним Договором на користь Нового кредитора (п. 4.2 Договору №1-1407), а відтак, з моменту укладення вказаного вище правочину у відповідача виник обов'язок сплатити вартість наданих послуг саме позивачу у справі як Новому кредитору.

Між тим, судом враховано, що Публічне акціонерне товариство "Мостобуд" в частині заявлених позивачем до останнього вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 16 250,00 грн. заперечень не представило.

Відтак, враховуючи все вище наведене, а також приймаючи до уваги той факт, що відповідач ані Первісному кредитору, ані Новому кредитору зобов'язань за Договором №1259 щодо оплати наданих йому послуг не виконав, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 16 250,00 грн. заборгованості за надані послуги, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" вимог до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення 5 925,25 грн. пені, нарахованої за період з 25.09.2012 р. по 04.12.2014 р. господарський суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 1.2 Договору №1-1407 відступлення прав за цим договором включає відступлення Первісним кредитором на користь Нового кредитора наступних повноважень (прав): відступлення Новому кредитору прав на отримання від Боржника грошових коштів у національній валюті України у розмірі 16 250,00 грн., згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2012 р. (додаток №1 до Договору №1259).

Тобто, за Договором №1-1407 позивачу Первісним кредитором було передано лише право вимоги на основну суму боргу, і не передано права вимоги щодо стягнення штрафних санкцій.

При цьому, суд зазначає, що умовами Договору №1259 від 14.09.2012 р. не передбачено відповідальності відповідача у вигляді пені за неналежне виконання взятого на себе згідно вказаного Договору грошового зобов'язання.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 5 925,25 грн.

Таким чином, оскільки судом встановлені самостійні підстави для відмови в задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" в частині стягнення пені, заява про застосування строків спеціальної позовної давності, господарським судом не розглядається.

Щодо решти позовних вимог, а саме стягнення з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" втрат від інфляції у розмірі 3 198,29 грн., 3% річних у розмірі 1 069,83 грн., господарський суд зазначає наступне.

Так, позивачем 3% річних нараховано за період з 25.09.2012 р. по 04.12.2014 р. та інфляційні втрати за період з жовтня 2012 р. по жовтень 2014 р.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При встановленні факту повідомлення відповідача про заміну кредитора за Договором №1259 - 31.07.2014 р., тобто з дати укладення Договору про відступлення права вимоги, перед Новим кредитором, яким є позивач у справі, для відповідача виникли зобов'язання по сплаті грошових коштів позивачеві саме із вказаної дати, у зв'язку з чим нарахування 3% річних та інфляційних витрат позивачем за період з 25.09.2012 р. по 01.08.2014 р. та інфляційних втрат з жовтня 2012 р. по липень 2014 р. є безпідставним, оскільки в цей період відповідач не був зобов'язаний у сплаті коштів саме позивачеві, а Договором №1-1407, як вже зазначалось вище, не було передбачено передачу від Первісного кредитора Новому кредитору дійсного права вимоги щодо визначеної суми 3% річних та інфляційних втрат.

Інфляційні та річні за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню за вимогою кредитора, на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України.

Проте, в даному випадку, відсутні документи підтверджуючі пред'явлення відповідачу вимог Первісного кредитора (Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоковіта") про сплату інфляційних та річних за порушення грошового зобов'язання на підставі Договору №1259 за період з 25.09.2012 р. по 01.08.2014 р. та інфляційних втрат за період з жовтня 2012 р. по липень 2014 р. та передачу такої вимоги Новому кредитору за Договором №1-1407.

Зазначена правова позиція викладена, також, і у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2011 р. у справі 44/406.

Водночас, враховуючи, що Боржнику про відступлення права вимоги Новому кредитору стало відомо з 31.07.2014 р., і останній своїх грошових зобов'язань в частині оплати вартості наданих послуг, станом на день розгляду справи в суді не виконав, за висновками суду, правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат з 02.08.2014 р. по 04.12.2014 р. (3% річних) та серпня 2014 р. по жовтень 2014 р. (інфляційних втрат).

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" підлягають задоволенню в сумі 166,95 грн. 3% річних та 1 009,54 грн. інфляційні втрати.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, 5; ідентифікаційний код 01386326) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консул" (49102, м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 14-Г; ідентифікаційний код 35458329) основний борг у розмірі 16 250 (шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 166 (сто шістдесят шість) грн. 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 009 (одна тисяча дев'ять) грн. 54 коп. та судовий збір у розмірі 1 204 (одну тисячу двісті чотири) грн. 01 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 09.04.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко