УХВАЛА

про повернення позовної заяви

16.04.2015Справа № 910/9436/15

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НБТ ОЙЛ"

про стягнення 379 934,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № 06-2/604 від 10.04.2015 р. (вх. № 9436/15 від 14.04.2015 р.) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НБТ ОЙЛ" про стягнення 379 934,00 грн.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080,00 грн.). З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.).

Враховуючи викладене, при зверненні до Господарського суду міста Києва з позовною заявою майнового характеру про стягнення 379 934,00 грн., позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 7598,68 грн. (2% від ціни позову).

Матеріали поданої позовної заяви не містять жодних доказів сплати судового збору.

Водночас, до позовної заяви додане клопотання про відстрочення сплати судового збору, згідно якого позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення по розгляду позовної заяви № 06-2/604 від 10.04.2015 р. у порядку та розмірі, встановленому законодавством.

В обгрунтування поданого клопотання про відстрочення сплати судового збору, позивач вказав, що постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області від 02.03.2015 р. накладено арешт на кошти, що є на всіх рахунках Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві, ПАТ "Укрінбанк", ПАТ "Укргазпромбанк", Філія - Тернопільське управління АТ "Ощадбанк", ПАТ "Банк "Київська Русь" у м. Києві, ПАТ "АКБ "Капітал", ПАТ "АКБ "Капітал", ПАТ "Мегабанк" у м. Харків, АБ "Украгазбанк".

Крім того, у наведеному клопотанні позивач зазначив, що основним замовником робіт і послуг по ремонту та експлуатації автомобільних доріг загального користування є держава в особі Служби автомобільних доріг в Тернопільській області, а тому, внаслідок систематичного недоіфнансування галузі, на підприємстві позивача виник майновий стан, який унеможливлює здійснити сплату судового збору.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а отже, в тому числі й підприємств, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням (недофінансуванням) підприємства з Державного бюджету України, не можуть вважатися підставою для звільнення від сплати судового збору.

Наразі, матеріали позовної заяви не містять жодних належних доказів, які є підставою для відстрочення судом сплати позивачем судового збору у відповідності до статті 8 Закону України "Про судовий збір", в тому числі доказів на підтвердження того, що "на підприємстві виник майновий стан, який на сьогоднішній день унеможливлює здійснити сплату судового збору".

При цьому постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про арешт на коштів боржника від 02.03.2015 р., на яку позивач посилається у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, не вважається судом належним доказом на підтвердження відсутності у позивача коштів для сплати судового збору, так як згідно даної постанови накдалено арешт тільки на кошти, що є на всіх рахунках в банківських установах, перелік яких наводиться в даній постанові. В той же час, позивачем не доведено суду відсутність у нього рахунків в інших банківських установах, які не вказані у постанові (довідка позивача за підписом керівника та головного бухгалтера про відсутність рахунків в інших банківських установах або про наявність таких рахунків із зазначенням залишку грошових коштів, тощо).

З огляду на вищенаведене, суд відмовляє позивачу в клопотанні про відстрочення сплати судового збору.

В абз. 2 п. 2.22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, то заява (скарга) повертається господарським судом з підстав, передбачених ГПК, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 63 ГПК .

Відповідно до абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Отже, оскільки позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України та не подав доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, то наявні підстави для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Однак, у якості доказу надіслання на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів, заявником додано лише опис вкладення у цінний лист від 10.04.2015 р. без документа, що підтверджує надання поштових послуг, що суперечить ч. 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд не може дійти беззаперечного висновку щодо того, що на адресу відповідача надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд приходить до висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, позовна заява № 06-2/604 від 10.04.2015 р. підлягає поверненню позивачеві без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя О.В. Гумега