КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа№ 910/19124/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Ярощук П.А.-представник;

Від відповідача: Сторожук Ю.В.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2014

у справі № 910/19124/14 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт"

до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант"

про стягнення 86 389, 51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" про стягнення заборгованості у розмірі 86 389 грн. 51 коп., з яких 78 733 грн. 80 коп. основного боргу, 4 024 грн. 59 коп. пені, 3 137 грн. 69 коп. інфляційних втрат та 493 грн. 43 коп. 3% річних ( з урахуванням уточнень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства України та укладених між сторонами Договору № з-12 від 29.04.2013 та Додаткової угоди № 2 про розстрочення оплати за товар від 28.05.2014, не виконав свої зобов'язання щодо повернення суми боргу частинами у відповідності до погодженого між сторонами графіку, внаслідок чого виникла наведена заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" 78 733, 80 грн. основного боргу, 4 024, 59 грн. пені, 493, 43 грн. 3% річних, 2 106, 13 грн. інфляційних втрат та 1 805, 18 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" у справі №910/19124/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 поновлено пропущений строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 17.02.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 17.02.2015 надав відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 17.03.2015.

Через відділ документального забезпечення суду 13.03.2015 від представника відповідача та 16.03.2015 від представника позивача надійшли пояснення по справі, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 02.04.2015.

01.04.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов акт наявності магнітів на складі ТОВ «Полімагніт».

В судовому засіданні 02.04.2015 сторони надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" (продавець) та Державним підприємством "Науково-дослідний інститут "Квант" (покупець) укладено Договір № з-12, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити покупцеві вироби - постійні магніти на умовах FCA( Інкотермс 2011), надалі - товар, відповідно до додатків-специфікацій, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору № з-12 від 29.04.2013 продавець поставляє покупцю товар у кількості, вказаній в додатках-специфікаціях.

Згідно з п.п. 3.1 та 3.2 Договору № з-12 від 29.04.2013 ціна товару, що поставляється, вказана в додатках-специфікаціях; загальна ціна даного Договору визначається у відповідності до рахунків-фактур та видаткових накладних на поставлений товар.

У додатку № 1 до Договору № з-12 від 29.04.2013 (специфікація №1) визначено, що сума поставки становить 177184 грн. 80 коп.; відвантаження товару здійснюється зі складу продавця у місті Києві протягом 100 календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати у відповідності до п. 4.1 Договору.

Покупець оплачує 40% вартості товару, що вказаний в додатках, протягом 5 (п'яти) банківських днів від дати виставлення загального рахунку для оплати певної поставки товару (п. 4.1 Договору № з-12 від 29.04.2013).

Решту 60% вартості товару покупець сплачує перед відвантаженням товару зі складу продавця у місті Києві, але не пізніше 7 (семи) календарних днів після повідомлення покупця про наявність товару по даній поставці на складі продавця (п. 4.2 Договору № з-12 від 29.04.2013).

Пунктом 4.4 Договору № з-12 від 29.04.2013 сторони погодили, що товар відвантажується зі складу продавця у місті Києві на умовах самовивозу.

14.05.2013 на виконання п. 4.1 Договору № з-12 від 29.04.2013, відповідач сплатив позивачу грошову суму у розмірі 70 873 грн. 92 коп., що є 40% попередньої оплати за товар, що підтверджується платіжним дорученням № 792 від 14.05.2013 та банківською випискою по рахунку позивача № 4803.980 за 14.05.2013.

05.02.2014 Державне підприємство "Науково-дослідний інститут "Квант" здійснило оплату за Договором № з-12 від 29.04.2013 в розмірі 53 155 грн. 44 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 266 від 05.02.2014 та банківською випискою по рахунку позивача № 4803.980 за 05.02.2014.

Таким чином, сума несплачених грошових коштів за Договором № з-12 від 29.04.2013 становить 53 155 грн. 44 коп.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 70 від 26.02.2014, в якому повідомив (у відповідності до п. 4.2 Договору № з-12 від 29.04.2013) про наявність в повному обсязі товару на складі продавця, необхідність решти оплати за вказаним договором (60% ціни договору у відповідності до п. 4.2 договору) та можливість відповідача отримати товар на складі позивача.

Відповідно до п. 3.5 Договору № з-12 від 29.04.2013, ціна підлягає перегляду у випадку коливання курсу гривні НБУ до долара США більше ніж на 5% від дати надходження часткової оплати за товар, що підлягає поставці. При цьому індексації підлягає тільки та частина вартості товару, яка не була сплачена покупцем відповідно до п. 4.1 договору.

Зважаючи на п. 3.5 Договору № з-12 від 29.04.2013, сторони проіндексували вартість товару, яка не була сплачена покупцем, у розмірі 53155 грн. 44 коп., та 28.05.2014 уклали Додаткову угоду № 2 до Договору № з-12 від 29.04.2013 про розстрочення оплати за товар, відповідно до якої погодили, що сума заборгованості покупця перед продавцем за Договором на момент підписання цієї Додаткової угоди становить 78733 грн. 80 коп.

Пунктом 1.2.1 Додаткової угоди № 2 від 28.05.2014 сторони визначили, що у випадку сплати покупцем вказаних у п. 1.3 платежів у вказані строки, продавець відмовиться (не вимагатиме) додаткових вимог понад основну суму боргу (в тому числі пені, інфляційних нарахувань, 3% річних, відшкодування збитків).

Відповідно до п. 1.2.2 Додаткової угоди № 2 від 28.05.2014, у випадку недотримання строків оплати зазначених у п. 1.3 платежів, продавець залишає за собою право вимагати сплату - пені, інфляційних нарахувань, 3% річних, відшкодування збитків від суми недотриманих платежів.

Відповідно до п. 3.1 Додаткової угоди № 2 від 28.05.2014, ця угода набирає чинності з дня підписання та діє до повного погашення розстрочених сум по оплаті за товар, за винятком випадків дострокового розірвання угоди.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором суду, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" в частині стягнення основного боргу в розмірі 78 733 грн. 80 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 4024 грн. 59 коп. пені за період, починаючи з наступного дня виникнення прострочення відповідно до графіку сплати заборгованості, вказаному в п. 1.3 Додаткової угоди № 2 від 28.05.2014, по 20.10.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вже зазначалось раніше, 14.05.2013 на виконання п. 4.1 Договору № з-12 від 29.04.2013, відповідач сплатив позивачу грошову суму у розмірі 70 873 грн. 92 коп., що є 40% попередньої оплати за товар.

Специфікацією № 1 до Договору № з-12 від 29.04.2013 (специфікація №1) визначено, що відвантаження товару здійснюється зі складу продавця у місті Києві протягом 100 календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати у відповідності до п. 4.1 Договору.

Решту 60% вартості товару покупець сплачує перед відвантаженням товару зі складу продавця у місті Києві, але не пізніше 7 (семи) календарних днів після повідомлення покупця про наявність товару по даній поставці на складі продавця (п. 4.2 Договору № з-12 від 29.04.2013).

05.02.2014 Державне підприємство "Науково-дослідний інститут "Квант" здійснило оплату за Договором № з-12 від 29.04.2013 в розмірі 53 155 грн. 44 коп.

Між тим, лише 26.02.2014 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 70, в якому повідомив (у відповідності до п. 4.2 Договору № з-12 від 29.04.2013) про наявність в повному обсязі товару на складі продавця, необхідність решти оплати за вказаним договором (60% ціни договору у відповідності до п. 4.2 договору) та можливість відповідача отримати товар на складі позивача.

Тобто, вказаний лист був відправлений позивачем з порушенням 100-денного строку, передбаченого цим договором, а саме через 280 днів.

Зазначені дій позивача свідчать про те, що останній відійшов від умов договору.

В подальшому, 28.05.2014 між сторонами була укладена Додаткова угода № 2 до Договору №з-12 від 29.04.2013, відповідно до.п.1.2.2 якої сторони встановили , що у випадку недотримання строків оплати зазначених у п.1.3 платежів, Продавець залишає за собою право вимагати сплату -пені , інфляційних нарахувань, 3% річних, відшкодування збитків від суми недотриманих платежів.

Пунктом 1.3 вказаної Додаткової угоди № 2 сторони погодили, що сплата Покупцем Постачальнику залишку по оплаті товару відбувається в таких сумах і в такі строки:

до 20 червня 2014 р.-19 683,45 грн.

до 20 липня 2014 р.-19 683,45 грн.

до 20 серпня 2014 р.- 19 683,45 грн.

до 20 вересня 2014 р.- 19 683,45 грн.

Згідно зі статтею 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до позовних вимог ТОВ "Полімагніт", останній проситть стягнути з відповідача пеню за непоставлений товар.

Відповідно до п. 7.1 Договору № з-12 від 29.04.2013 у випадку порушення строків оплати ПОСТАВЛЕНОГО товару відповідно до п. 4.2 даного Договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на період прострочення платежу, від суми неоплаченого товару за кожний день прострочки.

Враховуючи те, що умовами цього договору стягнення пені передбачено лише за поставлений товар, в той час як в даному випадку мова йде стосовно непоставленого товару, що не кореспондується з п.7.1 Договору № з-12 від 29.04.2013, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" в частині стягнення з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" пені в розмірі 4024 грн. 59 коп. , таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Колегія суддів наголошує на тому, що ухвалою суду від 17.03.2015 було призначено звірку, вналідок якої було встановлено наявність постійних магнітів на складі підприємства та сторонами складений та підписаний відповідний акт від 30.03.2015. Відповідно до пояснень представника позивача, ТОВ "Полімагніт" готове в будь-який час поставити передбачені договором магніти.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" просило суд стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" 3% річних у розмірі 493 грн. 43 коп. за період з 21.06.2014 по 20.10.2014.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладені обставини, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3%, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" в частині стягнення з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" 3% річних за період з 21.06.2014 по 20.10.2014 в розмірі 493 грн. 43 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3137 грн. 69 коп. інфляційних втрат за червень - вересень 2014 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" в частині стягнення з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" інфляційних втрат в розмірі 3137 грн. 69 коп. підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 106 грн. 13 коп. за період з липня 2014 року по вересень 2014 року.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає зміні, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 у справі № 910/19124/14 змінити.

Викласти п.п.1, 2,3 резолютивної частини вказаного рішення в наступній редакції.

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (03150, м. Київ, вул. Димитрова, буд. 5; ідентифікаційний код: 14308138) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 34716215) 78 733 (сімдесят вісім тисяч сімсот тридцять три) грн. 80 коп. основного боргу, 493 (чотириста дев'яносто три) грн. 43 коп. 3% річних, 2106 (дві тисячі сто шість) грн. 13 коп. інфляційних втрат та 1 626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн.67 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімагніт" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 18/14; ідентифікаційний код: 34716215) на користь Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (03150, м. Київ, вул. Димитрова, буд. 5; ідентифікаційний код: 14308138) 43 (сорок три) грн.07 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу виконавчих документів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/19124/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська