РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/5197/15-г
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД»

до «Фірма «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг»

про стягнення 105 223,11 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Пінчук-Ніколайчук Ю.В. (довіреність від 06.03.2015);

від відповідача - Полєжаєва К.О. (довіреність б/н від 10.01.2015);

від третьої особи - Галков І.О. (довіреність б/н від 10.01.2014).

встановив :

04.03.2015 позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою № 31/02-15 від 18.02.2015 до «Фірма «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за лізинговими платежами з 73 по 76 період у розмірі 78 588,42 грн, 3% річних у розмірі 3 187,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 447,04 грн., а всього 105 223,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов п. 6.5 договору фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007, своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплати за 73-76 періоди, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 78 588,42 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.03.2015 порушено провадження у справі № 910/5197/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг», та призначено до розгляду на 20.03.2015.

Письмовим відзивом від 20.03.2015 на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 105 223,11 грн., посилаючись на те, що позовна заява підписана представником за довіреністю, виданою директором ТОВ «Мега Торг ЛТД» Кицишиним Д.П., однак серед документів доданих до позовної заяви відсутні докази, які б підтверджували його посадове становище; крім того, розрахунок суми позовних вимог є неправильним і не точним, оскільки в ньому зазначено неправильний курс НБУ для долара, який повинен застосовуватися при розрахунку лізингового платежу для кожного періоду. Відповідно до розрахунку відповідача сума заборгованості фірми «Т.М.М.» - ТОВ за договором фінансового лізингу №807/04/2007/R від 25.04.2007 в частині щодо сплати платежів за 73-76 періоди складає 72 338,05 грн.

20.03.2015 через загальний відділ діловодства суду позивач подав довідку, згідно якої повідомив, що попередній директор ТОВ «Мега Тоорг ЛТД» Кицишин Д.П. дійсно займав посаду директора товариства та видана ним довіреність від 17.03.2014 Пінчуку-Ніколайчуку Ю.В. на представництво інтересів підприємства не відкликалась і є дійсною до дати, зазначеної в довіреності.

В судових засіданнях 20.03.2015 та 09.04.2015 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви.

В судове засідання 16.04.2015 прибули повноважні представники сторін у справі, надали пояснення по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

25.04.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (далі - третя особа, лізингодавець) та «Фірма «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач, лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 807/04/2007, відповідно до умов п.1.1 якого лізингодавець зобов'язується придбати у свою власність техніку (майно) згідно з встановленою лізингоодержувачем специфікацією: тип - спецтехніка, марка, модель - екскаватор-погрузчик 4 СХ SM, 2007 року випуску, і передати його без надання послуг з управління та технічної експлуатації лізингоодержувача в якості предмета лізингу у тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти його на умовах цього договору.

Вартість майна, яке передається лізингодавцем лізингоодержувачу складає суму у розмірі 88 118,00 «у.е», в тому числі ПДВ в розмірі 20 % 14 686,33 «у.е», виражена в гривнях України.

Відповідно до п. 6.1 договору сторони домовились, що валютою договору є умовна одиниця (далі - «у.е»). Під умовною одиницею розуміється сума, яка виражена в гривнях України і рівна одному Евро по курсу, згідно п. 6.1.1 договору (п. 6.1 договору).

Згідно п. 6.1.1 договору курс 1 - це курс встановлений НБУ для одного Евро на дату 21.05.2007, курс 2 - це курс, встановлений НБУ для одного Евро на дату, встановлену для проведення чергового лізингового платежу згідно графіку внесення платежів.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що загальна вартість лізингових платежів складає 112 373,56 «у.е», включає ПДВ в розмірі 20% від суми, яка відноситься в погашення вартості майна 14 436,33 «у.е».

Відповідно до п. 6.4 договору лізингоодержувач зобов'язується вносити на розрахунковий рахунок лізингодавця авансові платежі, вказані в додатку № 1 до договору. Для авансових платежів застосовується курс НБУ, встановлений для одного Евро на дату, встановлену для внесення такого авансового платежу, але не нижче курсу НБУ на дату підписання цього договору.

Згідно п. 6.5 договору лізингові платежі нараховуються за кожний період строку фінансового лізингу та розмір лізингового платежу за кожен період строку фінансового лізингу вказаний в графіку внесення платежів (додаток № 1)

Пунктом 6.6 договору встановлений порядок внесення грошовим сум в рахунок оплати лізингових платежів та вказаний в графіку внесення платежів (додаток № 1 до договору).

Лізингоодержувач зобов'язаний вносити всі грошові суми в рахунок оплати лізингових платежів в розмірі та в строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного користування майном, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку лізингу або до моменту дострокового припинення договору (п. 6.8 договору).

30 .07.2009 сторони уклали додаткову угоду № 807/04/2007/R до договору фінансового лізингу, якою були внесені зміни до графіку внесення платежів.

Крім того, 05.12.2013 товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» уклали договір уступки прав вимоги № 224/11-2013, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передало, а товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 807/04/2007 від 25.04.2007.

Керуючись умовами договору позивач передав предмет лізингу відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000295 від 31.07.2007, яка підписана обома сторонами та копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Натомість, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення оплати за 73-76 періоди належним чином не виконує.

Сума заборгованості за лізинговими платежами склала за 73-76 періоди склала 78 588,42 грн.

Вказану суму заборгованості позивачем заявлено до стягнення з відповідача у справі.

Крім того, за прострочення сплати лізингового платежу позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 187,65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 23 447,04 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з несплатою відповідачем лізингових платежів відповідно до умов укладеного сторонами у справі договору від 25.04.2007.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Матеріалами справи (видаткова накладна №РН-0000295 від 31.07.2007) підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідачем об'єкту лізингу за договором.

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Факт наявності заборгованості у відповідача за договором в сумі 78 588,42 грн. позивачем належним чином доведений, відповідачем не спростований, тому вимога про стягнення вказаного боргу підлягає задоволенню.

Разом з тим, наданий відповідачем у справі та наведений у відзиві на позовну заяву контрозрахунок суми позову не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки відповідачем у контрозрахунку використаний курс долару США, а не в Евро, як зазначено у договорі, а також взагалі не наведене курсу на обґрунтування розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача, суд доходить висновку про те, що заявлені позивачем до стягнення 3% річних у розмірі 3 187,65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 23 447,04 грн. є нарахованими обґрунтовано, а вимога про стягнення вказаних нарахувань підлягає задоволенню.

Доказів оплати відповідачем вказаних сум, в тому числі в установлені договором строки, суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з «Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (03055, м. Київ, вул. Г. Тимофеєвої, буд. 3, код 14073657) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» (01042, м. Київ, вул. академіка Філатова, 22/8, офіс 402, код 38952030) заборгованості за лізинговими платежами з 73 по 76 період у розмірі 78 588 (сімдесят вісім тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 42 коп., 3% річних у розмірі 3 187 (три тисячі сто вісімдесят сім) грн. 65 коп., інфляційні втрати у розмірі 23 447 (двадцять три тисячі чотириста сорок сім) грн. 04 коп., та судовий збір в сумі 2 104 (дві тисячі сто чотири) грн. 49 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 16.04.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 21.04.2015.

Суддя В.О. Демидов