ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року Справа № 904/10080/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Дармін М.О.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Орєхов Р.В., довіреність № б/н від 16.01.15, представник;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР" Дніпропетровська область Нікопольський район, с. Камянське на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі № 904/10080/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "ЗАХІДУКРВИБУХПРОМ"

до Публічного акціонерного товариства "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР"

про стягнення 74 829,12 грн. за виконані роботи.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Приватне акціонерне товариство "ЗАХІДУКРВИБУХПРОМ" до Публічного акціонерного товариства "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР" про стягнення з відповідача 74 829,12 грн. за виконані роботи, з яких: 50 000,00 грн. - основного боргу, 16 897,47 грн. - збитків від інфляції, 7 931,65 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати за виконані роботи.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР" на користь Приватного акціонерного товариства "ЗАХІДУКРВИБУХПРОМ" 50 000,00 грн. - основного боргу, 16 872,68 грн. - збитків від інфляції, 7 904,77 грн. - 3 % річних, 1 825,74 грн. - судового збору, у решті позову відмовлено, повернуто Приватному акціонерному товариству "ЗАХІДУКРВИБУХПРОМ" із державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 981,97 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем частково виконано свої зобов'язання щодо оплати за виконані роботи.

Не погодившись з даним рішенням Публічне акціонерне товариство "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення з відповідача інфляційних та річних скасувати.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду, на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, вважає безпідставним стягнення з нього нарахованих інфляційних втрат в сумі 16 897,47 грн. та 3 % річних у сумі 7 931,65 грн.

Зазначає, що до договору укладеного сторонами не внесено умови щодо забезпечення зобов'язання відповідача з оплати підряду, окрім зобов'язання сплатити пеню в розмірі 0,1% від вартості фактично виконаних робіт за кожен ден прострочення. Вимога позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми до відповідача під час досудового розгляду спору не надходила. Така вимога заявлена тільки у самій позовній заяві, тому апелянт вважає, що час, з якого нараховуються санкції за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань встановлюється з дня відкриття провадження по справі, тобто з 19.12.2014 року.

Представник скаржника у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Представник Позивача у судовому засіданні зазначив, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі №904/10080/14 є законним, обґрунтованим, винесеним з встановленням та дослідженням всіх обставин та матеріалів справи. Просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі №904/10080/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР" без задоволення.

В судовому засіданні 08.04.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

13.06.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Західукрвибухпром» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Новопавлівський гранітний кар'єр» (замовник) було укладено Договір генерального підряду № 123-р. (а.с.10-12).

Згідно пункту 1.1. договору позивач як виконавець, за заявками Відповідача як замовника, виконував із залученням субпідрядника роботи по подрібненню негабаритних кусків гірничої породи, в Новопавлівському гранітному кар'єрі.

Згідно з пунктом 1.2. договору Виконавець використовував екскаватор гідравлічний в режимі бутобою.

Вартість виконуваних робіт у відповідності до п.2.1. договору № 123-р від 13.06.2012 р. визначалась фактичним обсягом виконаних робіт із розрахунку 20,00 грн. з урахуванням ПДВ за один кубічний метр дроблення негабариту гірничої породи.

Згідно з п.4.1. Договору оплата виконаних робіт проводиться шляхом перерахування 50% грошових коштів на поточний рахунок виконавця за 2 дні до початку проведення робіт, остаточний розрахунок проводиться Відповідачем протягом 10 банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт.

На підтвердження виконання зобов'язань за договором Позивачем надано:

- акт здачі - приймання робіт №404 від 30.06.12р. на загальну суму 133 004,00 грн. (у т.ч. ПДВ) та виставлено рахунок на оплату № 669 від 30.06.12р. на суму - 133 004,00 грн. (у т.ч. ПДВ), підписаний відповідачем без зауважень та заперечень (а.с. 25, 26, 27);

- акт здачі-приймання робіт № 420 від 11.07.12р. на загальну суму 87697,54 грн. (у т.ч. ПДВ) та виставлено рахунок на оплату № 686 від 11.07.12р. на суму - 87 697,54 грн. (у т.ч. ПДВ), підписаний відповідачем без зауважень та заперечень (а.с. 28, 29, 30).

На підтвердження повного виконання Відповідачем зобов'язань за договором за роботи, проведені у липні 2012 року Позивачем надано:

- платіжні дорученнями: № 1677 від 18.07.12р. - на суму 37 697,54 грн.; № 1702 від 20.07.12р. - на суму 20 000,00 грн.; № 1772 від 25.07.12р. - на суму 30 000,00 грн., а всього 87 697,54 грн. (а.с. 13-15);

На підтвердження часткового виконання Відповідачем зобов'язань за договором за роботи, проведені у червні 2012 року Позивачем надано:

- платіжні доручення: № 1641 від 17.06.2014р. - на суму 13 004,00 грн., № 1818 від 27.06.2014р. - на суму 20 000,00 грн., № 2117 від 22.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., 2128 від 23.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., № 2191 від 28.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., № 2213 від 30.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., № 2322 від 05.08.2014р. - на суму 10 000,00 грн., № 2434 від 15.08.2014р. - на суму 10 000,00 грн., № 2800 від 10.10.2014р. - на суму 10 000,00 грн., а всього на суму 83 004,00 грн. (а.с. 16-24).

За розрахунком Позивача на момент звернення з позовом, Відповідач за спірний період за Договором мав борг 50 000,00 грн.

На прострочений борг Відповідача - 50 000,00 грн., Позивачем нараховані збитки від інфляції за період прострочення з липня 2012р. по червень 2014р., жовтень 2014р. в розмірі 16 897,47 грн. та 3 % річних за період прострочення з 14.07.12р. по 09.12.14р. - 7 931,65 грн.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначений договір № 123-р. від 13.06.2012 року є договором підряду.

Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду (ст. 317 ГК України).

Правовідносини по укладанню зазначеного договору регулюються параграфом 1 глави 61 ЦК України.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору підряду, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом попередньої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що незважаючи на відсутність попередньої оплати Позивач виконав передбачені договором № 123-р від 13.06.2012 р. робити із залученням субпідрядника в червні 2012 р. та липні 2012 р.

Так, у червні 2012 року було подрібнено 6650,2 м3 негабаритних кусків гірничої породи, про що сторонами підписано акт здачі - приймання робіт №404 від 30.06.12р. на загальну суму 133 004,00 грн. (у т.ч. ПДВ) та виставлено рахунок на оплату № 669 від 30.06.12р. на суму - 133 004,00 грн. (у т.ч. ПДВ) (а.с. 25. 26, 27).

В липні 2012 року було подрібнено 4384 м3 негабаритних кусків гірничої породи, про що сторонами підписано акт здачі-приймання робіт № 420 від 11.07.12р. на загальну суму 87697,54 грн. (у т.ч. ПДВ) та виставлено рахунок на оплату № 686 від 11.07.12р. на суму - 87 697,54 грн. (у т.ч. ПДВ) (а.с. 28, 29, 30).

Вищезазначені акти були прийняті відповідачем шляхом підписання без зауважень та заперечень.

Відповідач не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про виконання ним своїх обов'язків за вищенаведеним Договором № 123-р. від 13.06.2012 року.

Відповідач повністю розрахувався за виконані за договором роботи, проведені у липні 2012 року, сплативши за платіжними дорученнями: № 1677 від 18.07.12р. - на суму 37 697,54 грн.; № 1702 від 20.07.12р. - на суму 20 000,00 грн.; № 1772 від 25.07.12р. - на суму 30 000,00 грн., а всього 87 697,54 грн. (а.с. 13-15).

За виконані за договором роботи, проведені у червні 2012 року, Відповідач розрахувався частково, сплативши за платіжними дорученнями: № 1641 від 17.06.2014р. - на суму 13 004,00 грн., № 1818 від 27.06.2014р. - на суму 20 000,00 грн., № 2117 від 22.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., 2128 від 23.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., № 2191 від 28.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., № 2213 від 30.07.2014р. - на суму 5 000,00 грн., № 2322 від 05.08.2014р. - на суму 10 000,00 грн., № 2434 від 15.08.2014р. - на суму 10 000,00 грн., № 2800 від 10.10.2014р. - на суму 10 000,00 грн., а всього 83 004,00 грн. (а.с. 16).

Таким чином, в порушення прийнятих на себе зобов'язань Відповідач прийняті роботи у встановлений договором строк у повному обсязі не оплатив (на час подання позовної заяви сплатив 170 701,54 гривень), у зв'язку з чим згідно наданого позивачем розрахунку за Відповідачем станом на час звернення до суду рахується основна заборгованість в розмірі 50 000,00 гривень.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обставини, на які посилається Позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення суми 50 000,00 грн. підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому господарський суд дійшов правильного висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Також, Позивач відповідно до приписів статті 625 ЦК України наполягає на стягненні з Відповідача на прострочений борг в сумі 50 000,00 грн. збитків від інфляції за період прострочення з липня 2012р. по червень 2014р., жовтень 2014р. в розмірі 16 897,47 грн. та 3 % річних за період прострочення з 14.07.12р. по 09.12.14р. - 7 931,65 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд встановив, що розрахунки 3 % річних Позивачем проведені невірно, оскільки взято невірний період нарахування (з 14.07.12р. по 16.06.14р. та з 11.10.14р. по 09.12.14р., тоді як 14.07.12р. та 11.10.13р. вихідні дні). За перерахунком суду 3 % річних за період прострочення з 16.07.12р. по 16.06.14р. на суму боргу 133 004,00 грн. та за період прострочення з 13.10.14р. по 09.12.14р. на суму боргу 50 000,00 грн. становлять 7 904,77 грн. Збитки від інфляції за спірний період, за перерахунком суду, становлять 16 872,68 грн.

Колегія суддів частково згодна з висновком господарського суду щодо періоду нарахування 3% річних, оскільки 11.10.2012 року - це не останній день строку остаточного розрахунку з Позивачем, а дата періоду прострочення, з якої Позивач виявив бажання поновити стягнення. Тому припадання 11.10.2012 року та 12.10.2012 року на вихідні дні, на думку колегії суддів, не є підставою для не включення цих двох днів в період стягнення.

Незважаючи на зазначення господарським судом в мотивувальній частині рішення неправильного періоду прострочення - з 13.10.2014 року по 09.12.2014 року, фактично господарський суд зробив нарахування 3% річних за період саме з 11.10.2012 року.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду та зазначені суми до стягнення), дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, положення частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 7 904,77 грн. та збитки від інфляції у сумі 16 872,68 грн., нараховані у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки договором не передбачена можливість стягнення інфляційних втрат та 3 % річний, а також вимога позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми до відповідача під час досудового розгляду спору не надходила, то час, з якого необхідно нараховувати санкції за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань, встановлюється з дня відкриття провадження по справі, тобто з 19.12.2014 року, виходячи з наступного.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Тому, коли в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК.

Беручи до уваги, що ч. 2 ст. 625 ЦК України обумовлено право кредитора отримати від боржника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про підставність нарахування збитків від інфляції та річних саме за весь час прострочення, а не з дня відкриття провадження по справі.

Матеріали справи свідчать про те, що господарським судом в порядку статті 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

З огляду на обґрунтованість рішення господарського суду, відповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, колегією суддів апеляційної інстанції здійснений розподіл витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НОВОПАВЛОВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР'ЄР" Дніпропетровська область Нікопольський район, с. Камянське - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року у справі № 904/10080/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 14.04.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін