РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/4393/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних Технологій»

до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування»

про стягнення 443728,30 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Соколов Ю.К. (представник за довіреністю);

від відповідача - Маслакова І.Ю. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних Технологій» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (далі - Відповідач) 443728,30 грн. заборгованості з вартості виконаних робіт за субпідрядним договором № 2012-432 від 20.09.2012, з урахуванням Договору № 2014-17 про відступлення права вимоги від 17.02.2014, у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх обов'язків оплатити отриманий товар.

Відповідач подав відзив на позов, у якому наявність основної суми заборгованості за субпідрядним договором № 2012-432 від 20.09.2012 визнає, однак вказує, що не міг її сплатити оскільки сам не отримав вчасного фінансування на цей проект, а з часу анексії півострову Крим (територія розташування виконавця за договором) не міг перерахувати кошти на півострів. Натомість виконання зобов'язання Позивачу відхиляє, оскільки вважає фіктивним Договір № 2014-17 про відступлення права вимоги від 17.02.2014.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20.09.2012 між Відповідачем, як Замовником, та Державним підприємством «Севастопольський геодезичний центр», як Виконавцем, було укладено Субпідрядний договір № 2012-432 (далі - Договір) на виконання топографічно-геодезичних робіт, визначених розділом №1 Договору, по створенню цифрового векторного плану М 1:200 в УСК-2000 для виконання плану зонування території м. Севастополя.

Вартість робіт сторони погодили у розмірі 993728,30 грн., а строк дії Договору, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 31.12.2012, сторони встановили до 31.12.2013.

На підтвердження виконання обумовлених Договором робіт між його сторонами було підписано та кріплено печатками наступні акти виконаних робіт: від 12.04.2013 на суму 300000 грн.; від 15.04.2013 на суму 120000 грн.; від 23.09.2013 на суму 80000 грн.; від 31.12.2013 на суму 150000 грн.; від 31.12.2013 на суму 193728,30 грн.; від 31.12.2013 на суму 150000 грн., а разом на суму 993728,30 грн., о яких оплачено лише 550000 грн., та заборгованість становить 443728,30 грн.

Відповідачем факт неоплаченої по Договору суми 443728,30 грн. визнається.

Щодо посилань Відповідача, як на підставу несплати у встановлений Договором строк (протягом 20ти банківських днів з дня підписання акта виконаних робіт), на передбачене Договором положення про проведення оплати за умови своєчасного та належного фінансування Основного договору (№ 2012-112 від 18.09.2012), то судом такі обґрунтування несвоєчасної оплати відхиляються.

Суд зазначає, що хоча умови чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов'язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, проте вищенаведена Відповідачем умова оплати (своєчасне та належне фінансування) не визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами та не вказує на подію, яка має неминуче настати, а отже в розумінні ст.ст. 251-252, 530 ЦК України не є строком (терміном) виконання зобов'язань, як то вважає Відповідач.

Отже, оплата по кожному з вищеописаних актів виконаних робіт повинна була бути проведена протягом 20ти банківських днів з дня підписання кожного з вищеописаних актів, та Відповідачем було частково прострочено оплату виконаних на його замовлення по Договору послуг за трьома актами від 31.12.2013, що мала відбутися по 29.01.2014 включно. На цій же підставі також відхиляються посилання Відповідача, що оплата не могла бути ним проведена у зв'язку з анексією півострову Крим, оскільки строк оплати за спірними актами настав значно раніше.

Наявність підстав для подальшого (після анексії півострову Криму) прострочення Відповідачем оплати заборгованості Державному підприємству «Севастопольський геодезичний центр», яке розташоване на півострові Крим, по суті даного спору значення не має, оскільки предметом даного спору не є стягнення штрафних санкцій, а прострочення оплати протягом встановленого Договором строку та до анексії Криму перед судом доведено і описано вище.

23.12.2014, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, Позивачем було листом № 1.712/14 повідомлено Відповідача про заміну кредитора у встановленому Договором зобов'язанні на підставі Договору про відступлення права вимоги № 2014-17 від 17.02.2014, та до листа додано копію цього договору, акта прийому-передачі документів та копії платіжних доручень.

Судом досліджено умови Договору про відступлення права вимоги № 2014-17 від 17.02.2014, та суд встановив, що дійсно на підставі ст.ст. 512-517 ЦК України відбулась заміна кредитора у зобов'язанні, встановленому Договором, та зокрема на суму заборгованості 443728,30 грн., Позивач належним чином повідомив Відповідача про заміну кредитора, а лист № 1.712/14 є вимогою погасити заборгованість вже належному кредитору.

Фіктивності Договору про відступлення права вимоги № 2014-17 від 17.02.2014 (ст. 234 ЦК України) Відповідач перед судом не довів належними засобами доказування, а та обставина, що про цей договір Відповідача було повідомлено через 10 місяців після його укладення не суперечить закону, оскільки законом не визначено строків повідомлення боржника про заміну кредитора, та натомість у даному випадку закон захищає інтереси боржника, оскільки до повідомлення йому про заміну кредитора виконання обов'язку старому кредитору вважається належним виконанням (ст. 516 ЦК України).

Отже, матеріалами справи доведено прострочення Відповідачем оплати в сумі 443728,30 грн., тому позовні вимоги згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, ст. 193 ГК України визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, літера А; ідентифікаційний код 01422832) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Ефективних Технологій» (69093, м. Запоріжжя, вул. Руставі, 1, кв. 32; ідентифікаційний код 32780095) 443728 (чотириста сорок три тисячі сімсот двадцять вісім) грн. 30 коп. заборгованості, а також 8874 (вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 57 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.04.2015

Суддя Сташків Р.Б.