ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. Справа № 911/1114/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна»

до Державного підприємства «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України

про стягнення 149664,54 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Діденко Н.О., довір. б/н від 17.03.2015 р.

від відповідача: Попов А.О., довір. № 01/04-15-1 від 01.04.2015 р.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач) про стягнення 149664,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на укладення 18.10.2013 р. з ДП «Центр капітального будівництва» договору про надання послуг № 18-ДР, відповідно до якого позивач зобов'язувався надати послуги, а відповідач - прийняти їх та здійснити своєчасну оплату.

Згідно умов вказаного договору позивач надав послуги, які ДП «Центр капітального будівництва» були прийняті, однак не були оплачені, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 97504,81 грн. основного боргу, 22431,45 грн. пені, 2524,44 грн. 3% річних, 27203,84 грн. інфляційних втрат, а також 2993,29 грн. судового збору.

06.04.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Будівельно-проектна фірма Україна» було подано пояснення № 5/5юр від 05.04.2015 р., відповідно до яких позивач просив суд залучити до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Інженерно-технічний центр» Міністерства охорони здоров'я України.

Клопотання позивача про залучення ДП «Інженерно-технічний центр» Міністерства охорони здоров'я України до участі у справі в якості третьої особи було залишено судом без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства, внаслідок прийняття рішення у господарській справі саме у третьої особи можуть виникнути чи змінитися права або обов'язки щодо позивача чи відповідача у даній справі.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено суду, як саме і в який спосіб рішення з господарського спору у даній справі може вплинути на права або обов'язки ДП «Інженерно-технічний центр» Міністерства охорони здоров'я України щодо позивача у даній справі.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залучення ДП «Інженерно-технічний центр» Міністерства охорони здоров'я України до участі у даній справі в якості третьої особи на стороні позивача.

06.04.2015 р. у судовому засіданні представник відповідача надав суду відзив № 01/04-15 від 01.04.2015 р., відповідно до якого відповідач зазначив, що окрім договору № 18-ДР від 18.10.2013 р. між сторонами було укладено договір будівельного субпідряду № 181013, відповідно до якого генпідрядник не отримав оплату за генпідрядні послуги в сумі 266255,60 грн., у зв'язку з чим ДП «Центр капітального будівництва» просить суд зобов'язати сторони провести взаєморозрахунок та укласти мирову угоду.

У судовому засіданні 06.04.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти укладення мирової угоди заперечував; представник відповідача у судовому засіданні просив суд зобов'язати сторони провести взаєморозрахунок та укласти мирову угоду.

У судовому засіданні 06.04.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

18.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна» (виконавець) та Державним підприємством «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України (замовник) було укладено договір про надання послуг № 18-ДР, відповідно до п. 1.1 якого за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги в обсязі та на умовах, визначених в Специфікації до договору (додаток № 1) за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 10.

Згідно з п. 4.1 договору вартість послуг визначається сторонами в Специфікації до договору та фіксується в актах про надані послуги.

У відповідності з п. 4.2 договору акт про надані послуги підписується сторонами по факту їх надання до 5 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги, а п. 4.3 договору передбачено, що замовник зобов'язаний оплатити визначену в акті про надані послуги вартість послуг у строк 5 банківських днів з моменту підписання такого акта.

За недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п. 4.2 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 5.3 договору).

ТОВ «Будівельно-проектна фірма Україна» та ДП «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України було підписано Специфікацію (додаток № 1) до договору про надання послуг № 18-ДР на суму 123206,41 грн.

На виконання умов договору про надання послуг № 18-ДР від 18.10.2013 р. позивачем було надано послуги ДП «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України на загальну суму 97504,81 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 50 від 30.04.2014 р., підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками товариств (копію якого долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

ТОВ «Будівельно-проектна фірма Україна» та ДП «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2013 р. до 30.07.2014 р. на загальну суму 1214030,15 грн., з яких, зокрема, за актом про надання виробничих послуг № 50 рахується заборгованість в сумі 97504,81 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за договором про надання послуг № 18-ДР від 18.10.2013 р., останній і звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача 97504,81 грн. основного боргу.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначалось вище, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів погашення заборгованості за договором про надання послуг № 18-ДР від 18.10.2013 р. в сумі 97504,81 грн. відповідач суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

При цьому судом відхиляються посилання відповідача на те, що за іншим договором (будівельного субпідряду № 181013) відповідач не отримав від позивача оплату за генпідрядні послуги в сумі 266255,60 грн., з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту (ч. 2 ст. 538 ЦК України).

Між тим, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів наявності зустрічного виконання зобов'язання за договором про надання послуг № 18-ДР від 18.10.2013 р., за яким у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

З урахуванням наведеного вище та встановлення судом наявності заборгованості ДП «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України перед ТОВ «Будівельно-проектна фірма Україна», позовні вимоги про стягнення 97504,81 грн. основної заборгованості підлягають задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути 22431,45 грн. пені, керуючись п. 5.3 договору.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно вказаного п. 5.3 договору за недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п. 4.2 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 22431,45 грн. пені за період з 06.05.2014 р. до 16.03.2015 р. на суму 97504,81 грн.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, а також що відповідно до п. 4.3 договору розрахунок здійснюється у строк 5 банківських днів з моменту підписання акту про надання послуг, судом встановлено, що прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 50 від 30.04.2014 р. починається з 13.05.2014 р.

Поряд з цим, слід зазначити, що частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом відповідно до встановленого початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги, періоду нарахування пені, заявленої позивачем, а також беручи до уваги приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 11313,23 грн. за період з 13.05.2014 р. до 13.11.2014 р. на суму 97504,81 грн.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що позивачем було визначено розмір 3% річних у сумі 2524,44 грн. за період з 06.05.2014 р. до 16.03.2015 р. на суму 97504,81 грн.

З урахуванням зазначеного вище встановлення початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги, належна до стягнення з відповідача сума 3% річних, згідно зі здійсненим судом арифметичним розрахунком, становить 2468,34 грн. за період з 13.05.2014 р. до 16.03.2015 р. на суму 97504,81 грн.

З долученого до матеріалів справи розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивачем було визначено розмір інфляційних втрат у сумі 27203,84 грн. за період з квітня 2014 року до лютого 2015 року на суму 97504,81 грн.

З урахуванням зазначеного вище встановлення початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за надані послуги, належна до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат, згідно зі здійсненим судом арифметичним розрахунком, становить 26716,32 грн. за період з 13.05.2014 р. до лютого 2015 року на суму 97504,81 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна».

При цьому судом залишено без задоволення клопотання відповідача про зобов'язання судом сторін провести взаєморозрахунок та укласти мирову угоду, оскільки зазначені дії не належать до визначених чинним законодавством повноважень господарського суду.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Північна, 48-А, код 32626020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна фірма Україна» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, 42/2, оф. 1, код 33776341) - 97504 (дев'яносто сім тисяч п'ятсот чотири) грн. 81 коп. основного боргу, 11313 (одинадцять тисяч триста тринадцять) грн. 23 коп. пені, 2468 (дві тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 34 коп. 3% річних, 26716 (двадцять шість тисяч сімсот шістнадцять) грн. 32 коп. інфляційних втрат, 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 05 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 14.04.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна