РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/1844/15-г

За позовомДержавного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут»
доПублічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»
простягнення 256 265,46 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Мікова М.М., Костів Г.Т.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (надалі - «Товариство») про стягнення 256 265,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору №31/97/2060/к від 01.03.2011 р. позивач надав послуги, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 230 718,99 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 282,55 грн., інфляційних у розмірі 14 418,77 грн. та 3% річних у розмірі 845,15 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.02.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 23.02.2015 р. та 23.03.2015 р. розгляд справи відкладався на 23.03.2015 р. та 15.04.2015 р. відповідно у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на зворотному боці ухвали суду та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018, яке було отримане 01.04.2015 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2011 р. між Підприємством (балансоутримувач) та Відкритим акціонерним товариством Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», правонаступником якого є Товариство, (користувач) було укладено договір №31/91/2060/к про відшкодування державному підприємству «ДержавтотрансНДІпроект» витрат на утримання приміщень, які знаходяться у власності ВАТ Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» приміщень спільного користування та прибудинкової території (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору балансоутримувач забезпечує надання комунальних послуг, обслуговування, капітальний і поточний ремонт приміщень спільного користування, ремонт конструктивних елементів будівлі, інженерних систем, технічних пристроїв, що знаходяться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 57, а також утримання прибудинкової території за вказаною адресою, а також утримання прибудинкової території за вказаною адресою, а користувач бере участь у відшкодуванні балансоутримувачу витрат за забезпечення надання комунальних послуг, обслуговування, капітальний та поточний ремонт приміщень спільного користування, ремонт конструктивних елементів будівлі, інженерних систем, технічних пристроїв, утримання прибудинкової території, а також відшкодовує витрати з компенсації земельного податку на землю за вищевказаною адресою пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

За змістом п. 2.1 Договору розмір витрат, що підлягає відшкодуванню балансоутримувачу користувачем, визначається розрахунком щомісячних платежів балансоутримувача згідно додатку 3 до цього договору.

Пунктом 3.2.3 Договору визначено, що користувач зобов'язується сплачувати рахунки, надані балансоутримувачем користувачу, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок балансоутримувача, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

28.10.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода №4 до Договору, якою розділ 2 Договору було доповнено пунктом 2.4.

Згідно з п. 2.4 Договору на виконання п. 4 додатку 2 договору балансоутримувач забезпечує виконання технічного переоснащення споруди шляхом влаштування додаткової теплоізоляції поверхні торцевої стіни інженерно-лабораторного корпусу будівлі, а користувач зобов'язується відшкодувати балансоутримувачу витрати на переоснащення будівлі в розмірі 47 328,66 грн. з ПДВ. Витрати балансоутримувача на переоснащення будівлі, що підлягають відшкодуванню користувачем згідно цього пункту договору включаються до рахунку за жовтень 2014 року та повинні бути сплачені користувачем у порядку, передбаченому п. 3.2.3 договору.

На виконання умов Договору у період з вересня по грудень 2014 року позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 230 718,99 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 230 718,99 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем та прийняття відповідачем послуг на загальну суму 230 718,99 грн., на оплату яких були виставлені відповідні рахунки. Заперечень стосовно неотримання відповідачем виставлених рахунків матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.2.3 Договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості за надані послуги повинно було бути виконане не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги становить 230 718,99 грн., а з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 2.2.1 Договору, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 230 718,99 грн. за надані на підставі Договору послуги. Відповідачем вказана заборгованість не спростована. Доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 230 718,99 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 282,55 грн., інфляційних у розмірі 14 418,77 грн. та 3% річних у розмірі 845,15 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 26.10.2014 р. по 26.01.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.6 Договору у разі несвоєчасної оплати рахунку наданого балансоутримувачем користувачу згідно з умовами цього договору, користувач сплачує балансоутримувачу пеню в розмірі 0,1% несвоєчасно оплачених витрат, які підлягають відшкодуванню за кожний день прострочення оплати. Нарахування пені починається з робочого дня, що є наступним після останнього дня строку оплати.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежитлові будинки та приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено, зокрема статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні відносини.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням встановленого умовами Договору строку оплати наданих послуг, останнім днем виконання грошового зобов'язання з оплати відповідачем наданих послуг за вересень 2014 року є 25.10.2014 р. (субота), відтак останній день виконання грошового зобов'язання переноситься на понеділок (27.10.2014 р.), а відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 28.10.2014 р.

За перерахунком суду, враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 10 214,50 грн., 3% річних у розмірі 839,55 грн. та інфляційні у розмірі 9 796,23 грн. В іншій частині пеня (68,05 грн.), 3% річних (5,60 грн.) та інфляційні (4 622,54 грн.) обраховані невірно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 230 718,99 грн., пені у розмірі 10 214,50 грн., 3% річних у розмірі 839,55 грн. та інфляційних у розмірі 9 796,23 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 68,05 грн., 3% річних у розмірі 5,60 грн. та інфляційні у розмірі 4 622,54 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3; ідентифікаційний код 16467237) на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» (03113, м. Київ, просп. Перемоги, 57; ідентифікаційний код 01527695) заборгованість у розмірі 230 718 (двісті тридцять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 99 коп., пеню у розмірі 10 214 (десять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 50 коп., інфляційні у розмірі 9 796 (дев'ять тисяч сімсот дев'яносто шість) грн. 23 коп., 3% річних у розмірі 839 (вісімсот тридцять дев'ять) грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 5 031 (п'ять тисяч тридцять одна) грн. 39 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.04.2015 р.

Суддя В.П. Босий