РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015Справа №910/5303/15-г

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», м.Київ,

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», м.Київ,

про стягнення 9608,57 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Яворська К.І. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 9 608,57 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» страхового відшкодування на підставі договору №250564604.13 від 11.03.2013р. добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у судове засідання 08.04.2015р., як і в попереднє засідання суду, не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01103, м.Київ, Печерський район, Залізничне Шосе, буд.6.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 25.03.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою до господарського суду повернуто не було. При цьому, господарським судом прийнято до уваги, що попередня судова кореспонденція була повернута до суду з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання».

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що підтверджується засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду за 31.03.2015р., суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився, в тому числі, у судове засідання 08.04.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 11.03.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник) було укладено договір №250564604.13 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого відповідно до п.2 якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Volkswagen Polo,

реєстраційний номер: AA 5347 KK,

номер шасі: XW8ZZZ61ZDG043171,

рік випуску: 2013р.

За змістом п.2 договору №250564604.13 від 11.03.2013р. страховим випадком, зокрема, є пошкодження транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаним пунктом також встановлено нульовий розмір франшизи у разі настання означеного вище страхового випадку.

Вигодонабувачем є страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія».

За умовами п.5 договору №250564604.13 від 11.03.2013р. останній діє з 11.03.2013р. до 10.03.2014р.

Виходячи з змісту довідки №9326871 про дорожньо-транспортну пригоду, 27.12.2013р. о 07 год. 45 хвил. у Кіровському районі міста Донецька на вул.Шутова/просп.Ленінський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Ford Транзит, державний номер АН 6386 ІЕ, що належав Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКА Донбас», яким керував Кузнецов Василь Григорович, та 2. Volkswagen Polo, державний номер АА 5347 КК, що належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія», керування яким здійснювала Чистяк Тетяна Вікторівна.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.9.6 договору №250564604.13 від 11.03.2013р. страхове відшкодування сплачується на підставі заяви страхувальника.

Виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході ремонту транспортного засобу. Страховиком також відшкодовуються витрати на транспортування пошкодженого транспортного засобу до найближчого місця ремонту, у разі неможливості його пересування своїм ходом (п.2 договору №250564604.13 від 11.03.2013р.).

Згідно з п.9.2 вказаного правочину виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 днів після прийняття страховиком рішення про виплату.

Як свідчать матеріали справи, 27.12.2013р. представниками страховика було проведено огляд транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер АА 5347 КК та встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27.12.2013р., вказаному автомобілю було завдано наступні пошкодження: розрив заднього бамперу з пошкодженням лакофарбного покриття, пошкодження кришки багажника. За наслідками огляду позивачем складено акт б/н від 27.12.2013р. огляду транспортного засобу (дефектна відомість).

30.12.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з повідомленням про автоаварію.

Відповідно до рахунку-фактури №КЛ00009147 від 30.12.2013р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Кронас-Логістік», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер АА 5347 КК становила 11 530,28 грн.

24.01.2014р. страхувальник звернувся до страховика з заявою на виплату страхового відшкодування, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» просило перерахувати грошові кошти на його рахунок.

27.01.2014р. представниками позивача було складено страховий акт №108985, відповідно до якого прийнято рішення про виплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» страхового відшкодування в сумі 9608,57 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок страхувальника.

Наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №2221 від 12.03.2014р. підтверджується, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було перераховано страхове відшкодування в сумі 9608,57 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія».

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за генеральним договором №250564604.13 від 11.03.2013р. добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 26.03.2014р. Кіровського районного суду м.Донецька, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27.12.2013р. о 07 год. 45 хвил. у Кіровському районі міста Донецька на вул.Шутова/просп.Ленінський за участю транспортних засобів 1. Ford Транзит, державний номер АН 6386 ІЕ та 2. Volkswagen Polo, державний номер АА 5347 КК, визнано Кузнецова Василя Григоровича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9326871 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Ford Транзит, державний номер АН 6386 ІЕ, номер кузова (шасі) 307774 застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» за полісом №АЕ0555571.

За приписами ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

Отже, з наведеного вище вбачається, що відомості бази даних Моторного транспортного страхового бюро України є публічними та можуть бути використані судом з метою визначення наявності полісу обов'язкового страхування у особи, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в межах провадження по справі №910/5303/15-г. Аналогічну позицію наведено у постанові від 05.08.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-4/5903-2012-10/519-2012.

Наразі, відповідно до довідки №7/2-28/9964 від 03.04.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України, представленої на виконання вимог ухвали від 25.03.2015р. господарського суду м.Києва, за полісом №АЕ0555571 Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Ford Транзит, державний номер АН 3793 ЕС, номер кузова (шасі) 307774. Наведеним полісом встановлено нульовий розмір франшизи.

Господарським судом прийнято до уваги, що при реєстрації вказаного полісу у базі даних Моторного транспортного страхового бюро України фактично було допущено описку у визначенні номеру транспортного засобу. Одночасно, суд наголошує, що всі інші ідентифікуючі ознаки автомобіля співпадають (номер кузова (шасі), страхувальник, марка, модель транспортного засобу).

При цьому, в матеріалах справи наявна копія полісу №АЕ0555571, з якого вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Ford Транзит, державний номер АН 6386 ІЕ у період вчинення дорожньо-транспортної пригоди було застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА».

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи, а саме, довідка №9326871 про дорожньо-транспортну пригоду, довідка №7/2-28/9964 від 03.04.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України та копія полісу №АЕ0555571 є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Ford Транзит, державний номер АН 6386 ІЕ саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду звернення Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» є обґрунтованим.

За твердженнями позивача, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» зверталось до відповідача з заявою №2344 від 30.05.2014р. про виплату страхового відшкодування в сумі 9608,57 грн. Про направлення вказаної претензії на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» свідчить фіскальний чек №9037 від 02.06.2014р. та список направлення рекомендованих листів, скріплений відтиском печатки відділення поштового зв'язку.

Проте, за роз'ясненнями заявника, які з боку відповідача не спростовані, вимога Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» була залишена без відповіді.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи судом ухвалами від 10.03.2015р. та від 25.03.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) виплати позивачу страхового відшкодування в сумі 9608,57 грн. на підставі заяви №2344 від 30.05.2014р.

Проте, відповідачем вимог суду виконано не було, витребуваних доказів не представлено.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов повністю доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 9 608,57 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», м.Київ до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 9 608,57 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» (01103, м.Київ, Печерський район, Залізничне Шосе, буд.6, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м.Київ, Шевченківський район, вул.Воровського, буд.33, ) страхове відшкодування в розмірі 9 608,57 грн. та судовий збір в сумі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 08.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 09.04.2015р.

Суддя М.О. Любченко