КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/13006/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Шипка В.В.

Остапенка О.М.

за участі представників:

ТОВ "Ульма Опалубка Україна" - Малеванчук І.В., довір. б/н від 10.02.2015р.;

ТОВ "Пері Україна" - Пустовойтов Д.М., довір. №76 від 18.02.2015р.;

ТОВ "УкрБудКонтракт" - Опря Н.Л., довір. б/н від 07.10.2014р.;

ДП "Український інститут промислової власності" - Ніколаєнко Д.О., довір. №336/1 від 24.12.2014 р.;

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Пері Україна", товариства з обмеженою відповідальністю "Ульма Опалубка Україна"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2015р.

у справі №910/13006/14 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою товариство з обмеженою відповідальністю "ІСК Трансекспо"

до товариства з обмеженою відповідальністю "УкрБудКонтракт"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.07.2014р. порушено провадження у справі №910/13006/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "УкрБудКонтракт", введено процедуру розпорядження майном. Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 02.02.2015р у справі №910/13006/14 визнано кредиторами ТОВ "УкрБудКонтракт":

- першої черги: публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) "Київенерго" на суму 1218 грн., ТОВ "Ульма Опалубка Україна" на суму 1218 грн., державне підприємство (далі - ДП) "Український інститут промислової власності" на суму 1218 грн., ТОВ "Хорст" на суму 1218 грн., ТОВ "БК Куб" на суму 1218 грн., ТОВ "Фамед Україна" на суму 1218 грн.;

- четвертої черги: ТОВ "ІСК Трансекспо" на суму 2649003,7 грн., ПАТ "Київенерго" на суму 15988,21 грн., ТОВ "Ульма Опалубка Україна" на суму 1856284,6 грн., ДП "Український інститут промислової власності" на суму 4279379,51 грн., ТОВ "Будівельно-проектна фірма Україна" на суму 427643,84 грн., ТОВ "Хорст" на суму 3121353,37 грн., ТОВ "Фамед Україна" на суму 5920134,6 грн.;

- шостої черги: ПАТ "Артем-Банк" на суму 105960,85 грн., ДП "Український інститут промислової власності" на суму 777843,04 грн., ТОВ "Хорст" на суму 5047941,28 грн., комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду соціального призначення "Спецжитлофонд" на суму 13754,96 грн., ТОВ "Адмірал-Клуб" на суму 1390401,48 грн., ТОВ "БК Куб" на суму 280361,79 грн.

Визнано вимоги ПАТ "Артем-Банк", які забезпечені заставою майна боржника на суму 11464353,84 грн. Затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "УкрБудКонтракт" на загальну суму 37357713,07 грн. Відмовлено у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Ульма Опалубка Україна" на суму 2714748,64 грн. та ТОВ "Хорст" на суму 46389,48 грн.

Не погоджуючись, ТОВ "Пері Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду, подавши апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. у справі №910/13006/14 в частині визнання кредиторських вимог ТОВ "Хорст".

ТОВ "Ульма Опалубка Україна" також звернулось до Київського апеляційного господарського суду, подавши апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржену ухвалу в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Ульма Опалубка Україна" на суму 2714748.64 грн., визнавши відповідні вимоги.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015р. апеляційні скарги ТОВ "Пері Україна", ТОВ "Ульма Опалубка Україна" на ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. у справі №910/13006/14 прийнято та об'єднано в одне апеляційне провадження, розгляд скарг призначено на 07.04.2015р.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскарженої ухвали, ТОВ "Пері Україна" зазначало про порушення норм матеріального та процесуального права, вказуючи на те, що судом визнано вимоги ТОВ "Хорст", які ґрунтуються на підставі неукладеного договору оренди майна, що і судом позбавлено ТОВ "Пері Україна" права на пред'явлення позову до боржника як особи, яка знала, що володіє майном незаконно (недобросовісного набувача).

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскарженої ухвали, ТОВ "Ульма Опалубка Україна" зазначало про порушення норм матеріального та процесуального права, вказуючи на те, що судом залишено поза увагою, що згідно умов укладеного договору оренди кредитор (скаржник) визначає яку дію має вчинити боржник в разі його припинення та неповернення майна: повернути майно в натурі або вимагати компенсувати його вартість.

За змістом скарг наведено й інші доводи і міркування в підтвердження викладених обставин. 06.04.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ "Пері Україна" надійшло клопотання про винесення окремої ухвали з повідомленням правоохоронних органів про виявлення і діяльності ТОВ "Хорст" порушень законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, обґрунтоване доводами, наведеними в скарзі, залишеного з тим без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. у справі №910/13006/14 підлягає частковому скасуванню з прийняттям у відповідній частині нового рішення, зважаючи на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, до місцевого господарського суду у межах провадження надійшла заява ТОВ "Хорст" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 1216181,56 грн., обґрунтованими зобов'язанням за договором оперативної суборенди опалубки №118/Д-Я-БМ від 25.10.2011р., 19.08.2014 та 16.09.2014 ТОВ "Хорст" подано заяви по уточнення кредиторських вимог, в яких просив визнати вимоги на загальну суму 8216902,13 грн., які складають: заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 519327,2 грн., пеню в розмірі 41517,48 грн., 3% річних в розмірі 31970,45 грн., інфляційні нарахування в розмірі 61195,17 грн., вартість неповернутого обладнання в розмірі 2508863,55 грн., а також неустойку, нараховану за неповернення об'єкту оренди в розмірі 5047941,28 грн., судовий збір за подання заяви з вимогами до боржника в розмірі 6090 грн.

Вимоги ТОВ "Хорст" були визнані розпорядником майна частково та включені до реєстру вимог кредиторів на суму 1218 грн. - до першої черги, на суму 302797,35 грн. - до четвертої черги та на суму 912166,21 грн. - до шостої черги. Боржник зазначав, що вимоги кредитора щодо пені в розмірі 41517,48 грн. та штрафу в розмірі 5047941,28 грн. не можуть бути визнані у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, неправильним їх розрахунком, вимоги, які складають заборгованість з орендної плати боржником не визнані з підстав їх неправильного розрахунку, а вимоги щодо відшкодування вартості неповерненого обладнання боржник вказав передчасним, оскільки кредитор не звертався з вимогою про повернення обладнання.

Як було встановлено судом першої інстанції, 25.10.2011р. між ТОВ "Хорст" та ТОВ "УкрБудКонтракт" було укладено договір оперативної суборенди обладнання №118/Д-Я-БМ (далі - Договір суборенди). Відповідно п. 1.1 Договору суборенди, Орендар (ТОВ "Хорст") надає Суборендарю (ТОВ "Укрбудконтракт") у тимчасове оплатне користування (суборенду) будівельну опалубку PERI (в т.ч. окремі елементи, спеціалізовану тару для її транспортування), іменовану надалі "обладнання", асортимент, кількість і вартість якого вказуються в актах прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1. Договору суборенди визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом строку дії договору оперативної оренди обладнання №326512 від 14.02.2012р., а в частині повернення обладнання, оплати заборгованості з орендної плати та інших платежів - до повного виконання Суборендарем своїх обов'язків за цим договором. Продовження строку дії даного договору здійснюється шляхом підписання відповідної додаткової угоди до нього. У разі відсутності додаткової угоди про подовження строку дії даного договору він припиняє свою чинність у строк, зазначений в цьому пункті.

Пунктом 3.1. договору оперативної оренди обладнання №326512 від 14.02.2012р. визначено строк його дії - до 31.03.2012р., з урахуванням додаткової угоди №3 від 30.04.2012р. - до 31.05.2012р., отже Договір суборенди діяв до 31.05.2012р.

Приписами п. 4.1.1. та п. 4.1.2. Договору суборенди сторонами погоджено, що орендна плата нараховується за повний календарний місяць по факту знаходження обладнання у Суборендаря (згідно актів прийому-передачі). а у разі використання обладнання не повний календарний місяць - орендна плата нараховується за фактичну (згідно п. 4.3. даного договору) кількість днів знаходження обладнання в оренді (згідно актів прийому-передачі). Орендна плата сплачується шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Орендаря, зазначений у цьому Договорі або повідомлений Орендарем додатково.

Приписами п. 4.3. визначено, що початком оплачуваного періоду (нарахування орендної плати) є дата дня одержання обладнання (дата підписання акту прийому-передачі). Закінченням оплачуваного періоду (нарахування орендної плати) є дата дня, що передує даті повернення обладнання (даті дня підписання акту прийому-передачі (повернення).

Відповідно п. 5.2.9 Договору суборенди - Суборендар зобов'язаний повернути обладнання протягом десяти календарних днів після припинення (призупинення) договору або з моменту письмової вимоги (повідомлення) Орендаря (у випадках, передбачених цим договором) належно упакованим, в справному стані із врахуванням природного зносу.

Отже, з врахуванням приписів п. 4.3. та п. 5.2.9. датою закінчення оплачуваного періоду нарахування орендної плати є - 09.06.2012р.

Факт передачі Орендарем Суборендарю, у строкове платне користування будівельної опалубки PERI, на виконання Договору суборенди, підтверджується актами прийому-передачі, копії яких додано до заяви з кредитора.

Як вбачається із зазначених актів, кредитором було передано боржнику в суборенду обладнання на загальну суму 10308267,8 грн. Орендна плата за суборенду будівельного обладнання за умовами договору та згідно наведеного кредитором розрахунку становить 1444324,2 грн. Боржником було частково сплачено орендну плату в розмірі 925000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких додані до заяви.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що заборгованість боржника по оплаті орендної плати становить 519324,2 грн., 3% річних від простроченої суми - 31970,45 грн., інфляційні втрати - 61195,17 грн., що боржником не повернуто кредитору із суборенди обладнання PERI на загальну суму 2508863,55 грн., у зв'язку з чим заявлені кредитором вимоги у зазначеному розмірі є обґрунтованими і підлягають визнанню. З тим, з такими висновками суду першоъ ынстнацыъ повною мірою погодитись не може, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи висновок про неукладеність Договору суборенди, в апеляційній скарзі ТОВ "Пері Україна" посилалося на те, що Договір суборенди є неукладеним через відсутність згоди наймодавця (ТОВ "Пері Україна") на передання наймачем обладнання в користування іншій особі. Згідно умов договорів оперативної оренди обладнання №326512 від 14.02.2012р., №321311 від 26.10.2011р. ТОВ "Хорст" заборонено передавати об'єкт оренди в користування іншій особі (п. 2.4 договорів): "...протягом всього часу дії оренди право власності на обладнання зберігається за Орендодавцем. Орендар не має права використовувати обладнання в якості застави, гарантії під банківські кредити або зобов'язання перед третіми особами, продавати та/або передавати в користування та/або суборенду третім особам, відчужувати будь-яким іншим способом, без письмової згоди Орендодавця передавати свої права і обов'язки за цим договором третім особам". Як наголошено у змісті апеляційної скарги, ТОВ "Пері Україна" жодної згоди на укладення договору суборенди між ТОВ "Хорст" та ТОВ "УкрБудКонтракт" не надавало.

За змістом ч. 1 ст. 175, ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 2 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Згідно ч. 6 ст. 283 цього ж Кодексу до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 774 цього ж Кодексу передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським судом, доведено матеріалами справи та не заперечується сторонами Договір суборенди частково виконувався. Вказана обставина виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до приписів якої визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся), може мати місце на стадії укладання господарського договору, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Колегія враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень у справах, пов'язаних зі встановленням факту неукладеності договору (постанова Верховного Суду України від 10.02.2009р. у справі №10/33/08).

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2011р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наголошено на тому, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Водночас господарським судам необхідно враховувати, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Вищим господарським судом України у змісті постанови від 15.07.2014р. у справі №8/5005/5604/2012 відзначалось, що особа, яка має право оренди має право претендувати на платежі, не внесені фактичним користувачем за період використання майна, в рамках двосторонньої реституції. Особа повинна довести наявність у неї відповідного права оренди та дотриманні умов передачі орендованого майна в суборенду без порушення права орендодавця, яке захищено нормою ст. 774 Цивільного кодексу України, оскільки при порушенні захищеного права орендодавця така особа не може і не повинна отримати вигоду від неправомірної поведінки. Відповідно, наведене впливатиме на права власника майна, оскільки при порушенні його захищеного права саме йому належить право стягнути з суборендодавця безпідставно отримане чи те, що підлягає отриманню останнім.

Судом касаційної інстанції наголошувалось на тому, що судам слід з'ясувати наявність у суборендодавця відповідного речового права, зокрема, дотримання сторонами договору оренди форми його вчинення, що впливає на висновок про наявність у орендаря права на орендоване майно. Зазначене впливає на висновок про наявність підстав для захисту права позивача як піднаймача (суборендаря) на захист в межах заявлених предмету та підстав позову, оскільки при відсутності речового права у позивача задоволення вимог позову призведе до безпідставного збагачення позивача.

Слід виходити з того, що наслідки недійсної угоди усуваються застосуванням реституції між сторонами такої угоди, та якщо під час розгляду справи суд встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки власника майна, слід вирішити питання залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно положень ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319, ст. 387, ч. 3 ст. 386, ч. 1 ст. 390, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. у справі №910/13006/14, місцевим господарським судом визнано кредиторські вимоги ТОВ "Хорст", які ґрунтуються на зобов'язанні щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок неповернення переданого в суборенду майна, наявній заборгованості по оплаті орендної плати тощо, разом з тим, рішення впливає на права власника цього майна - ТОВ "Пері Україна", оскільки при порушенні права останнього саме йому належить право стягнення з суборендодавця безпідставно отриманого чи такого, що підлягає отриманню останнім, а також шкоду, завдану внаслідок неповернення переданого в суборенду майна; фактично рішенням позбавлено ТОВ "Пері Україна" права пред'явлення позову (заявлення кредиторських вимог) до ТОВ "УкрБудКонтракт" як особи, яка знала, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), щодо передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним, відшкодування шкоди, завданої майну і т.ін., у зв'язку з чим, оскаржена ухвала в уцій частині підлягає скасуванню.

До місцевого господарського суду у межах провадження надійшла також заява ТОВ "Ульма Опалубка Україна" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4572251,24 грн., обґрунтованими зобов'язанням за договором оренди №031/03-12 від 16.03.2012р. Вимоги були визнані розпорядником майна в повному обсязі та включені до реєстру вимог кредиторів на суму 1218 грн.- до першої черги та на суму 4571033,24 грн. - до четвертої черги. Боржник заперечував щодо визнання вимог з огляду на те, що постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014 у справі №910/6130/13 було скасовано рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2013р. про часткове задоволення позову ТОВ "Ульма опалубка Україна" до ТОВ "УкрБудКонтракт" про стягнення, яким було присуджено до стягнення з 2406284,6 грн. основного боргу, 2714748,64 грн. вартості втраченого об'єкту оренди, 66593,41 грн. судового збору, а також скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2014р. у справі №910/6130/13 та направлено вказану справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено місцевим господарським судом, 16.03.2012р. між ТОВ "Ульма Опалубка Україна" та ТОВ "УкрБудКонтракт" було укладено договір оренди №031/03-12. Згідно умов договору ТОВ "Ульма Опалубка Україна" (Орендодавець) зобов'язувалось передати у строкове платне користування об'єкт оренди (опалубку згідно специфікацій, вказаних у додатках до Договору, що є його невід'ємною частиною), а ТОВ "УкрБудКонтракт" (Орендар) зобов'язувалось прийняти об'єкт оренди, сплатити передоплату та щомісячно сплачувати орендну плату в порядку і розмірах, визначних Договором.

Як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 23.07.2014р. у справі №910/6130/13 за позовом ТОВ "Ульма Опалубка Україна" до ТОВ "УкрБудКонтракт" про стягнення, ТОВ "Ульма Опалубка Україна" належним чином виконало зобов'язання за Договором і передало боржнику у користування опалубку (об'єкт оренди) відповідно до підписаних сторонами актів прийому-передачі майна в оренду.

Боржник використовував об'єкт оренди на чотирьох будівельних майданчиках, а саме: м. Київ, провул. Лабораторний, 12; м. Київ, булв. Лепсе, 6; м. Київ, Харківське шосе, 210; м. Ірпінь, вул. Радянська, 116. Факт належної передачі об'єкта оренди уповноваженим представникам боржника підтверджено відповідними актами приймання передачі. Акти приймання-передачі наданих послуг підписані сторонами без зауважень (направленні боржнику з повідомленням про вручення). Вартість наданих в 2012-2013 роках послуг з користування об'єктом оренди та ремонту об'єкту оренди за Договором становить 3953332,99 грн.

У відповідності п.п. 2.3, 7.1., 7.6., 7.7. Договору Орендар зобов'язувався: сплатити Орендодавцю передоплату за перші 30 календарних днів користування об'єктом оренди і щомісячно сплачувати Орендодавцю орендну плату (не пізніше 10 числа кожного поточного місяця). Закінченням оплачуваного періоду по оренді є дата дня підписання акту повернення (п. 7.4., 7.5., 7.6. Договору).

У заяві з вимогами до боржника кредитор вказував, що боржником було часткового погашено заборгованість з оплати за користування об'єктом оренди та ремонту об'єкту оренди за договором в розмірі 2097048,39 грн. З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимоги кредитора в розмірі 1856284,6 грн., які складають основний борг за договором оренди №031/03-12 від 16.03.2012р. підлягають визнанню та затвердженню.

Відхиляючи ж вимог кредитора, які складають заборгованість з відшкодування вартості втраченого майна в розмірі 2714748,64 грн., суд погодився з позицією боржника щодо відмови у визнанні вказаних вимог, оскільки кредитором не надано суду належних доказів ухилення боржника від повернення об'єкту оренди, або ж його втрати, вказавши на відсутність підстав застосування п. 3.8 договору, яким передбачено, що у разі ухилення Орендарем від повернення об'єкту оренди або його складових, до чого прирівнюється ухилення від підписання Акту повернення, протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати, коли таке повернення або підписання повинно було відбутись, Орендодавець має право вважати, що об'єкт оренди або його складові втрачені.

З тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки, як і наголошено у змісті апеляційної скарги ТОВ "Ульма Опалубка Україна", умовами договору оренди встановлено, що не боржник, а кредитор визначає, яку дію має вчинити ТОВ "УкрБудКонтракт" в разі припинення строку дії договору та неповернення Орендарем майна з оренди: повернути майно в натурі або вимагати компенсувати його вартість. Таким чином, кредитор має право вимагати від боржника компенсувати вартість неповернутого з оренди майна, а боржник зобов'язаний виконати відповідне зобов'язання, у зв'язку з чим, заявлені кредиторські вимоги підлягають визнанню в установленому законом порядку.

Положеннями ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 539, ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Альтернативним є зобов'язання, в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій. Боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Всебічно, повно і об'єктивно розглянувши в судовому процесі всі обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, за наслідками розгляду апеляційних скарг та перевіряння законності і обґрунтованості рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, повторно розглянувши справу, колегія суддів суду апеляційної інстанції вбачає доводи апеляційних скарг обґрунтованими і такими, що знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, ухвала попереднього засідання господарського суду міста Києва від 02.02.2015р у справі №910/13006/14 підлягає частковому скасуванню із прийняттям у відповідній частині нового рішення про визнання вимог ТОВ "Ульма Опалубка Україна".

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ТОВ "Пері Україна", ТОВ "Ульма Опалубка Україна"задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 02.02.2015р у справі №910/13006/14 скасувати в частині визнання кредиторських вимог ТОВ "Хорст", відмови у визнанні вимог ТОВ "Ульма Опалубка Україна", відповідно визнавши кредиторські вимоги ТОВ "Ульма Опалубка Україна" до ТОВ "УкрБудКонтракт" на суму 2714748,64 грн. (всього на суму 4572251,24 грн., з яких 1218 грн. - першої черги, 4571033,24 грн. - четвертої черги задоволення вимог кредиторів).

3. Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Повний текст постанови складено 09.04.2015р.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.В. Шипко

О.М. Остапенко