ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 911/512/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Київський завод гумових та латексних виробів"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша ресурсна компанія",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"

про визнання відсутнім права вимоги

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Брагінський П.О. (довіреність б/н від 02.02.2015);

від відповідача 1 - Кушкова Н.М. (довіреність б/н від 20.01.2015);

від відповідача 2 - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод гумових та латексних виробів" (далі - ТОВ "КЗГЛВ") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша ресурсна компанія" (далі - ТОВ "Перша ресурсна компанія"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (далі - ТОВ "Автопластгума") та просить суд визнати відсутнім права вимоги у ТОВ "Перша ресурсна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЗГЛВ" за договором від 13.05.2011 №48/11 постачання хімічної сировини.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що додаткова угода від 05.02.2013, якою нібито розірвано договір про переведення боргу від 25.10.2012, відповідно до якого борг, що виник за договором від 13.05.2011 №48/11, ТОВ "КЗГЛВ" переведено на ТОВ "Автопластгума", є неукладеною, оскільки вона не підписана генеральним директором ТОВ "КЗГЛВ" (а.с.2-6).

Відповідач у справі - ТОВ "Перша ресурсна компанія" у відзиві просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те що, внаслідок не виконання своїх зобов'язань позивачем за договором про переведення боргу від 25.10.2012 в частині сплати позивачем 423015грн, розірвано додаткову угоду від 05.02.2013. Таким чином, як вказує відповідач, боржником за договором №48/11 від 13.05.2011 перед ним є позивач у справі - ТОВ "КЗГЛВ". При цьому, відповідач вважає, що факт схвалення додаткової угоди від 05.02.2013 встановлений судовим актом господарського суду Вінницької області у справі №902/150/14, який набув законної сили (а.с.90-94).

Відповідач у справі - ТОВ "Автопластгума" письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

У судовому засіданні 31.03.2015 оголошувалась перерва до 08.04.2015.

Розгляд зазначеної справи здійснено без участі представника відповідача 2, за відсутності його відзиву, враховуючи наступне:

- копія ухвали від 12.02.2015 про порушення провадження у даній справі, яка направлена відповідачу за адресою, вказаною у Спеціальному витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 13.02.2015 (а.с.58-59), отримана ним, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №810 (а.с.67-68);

- копія ухвали господарського суду Київської області від 10.03.2015 про відкладення розгляду даної справи направлена за тією ж адресою відповідача, що підтверджується відміткою на зворотному боці вказаної ухвали (а.с.138-139);

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2011 між ТОВ "Перша ресурсна компанія" (далі - продавець) та ТОВ "КЗГЛВ" (далі - покупець) укладено договір №48/11, який за своєю правовою природою є договором поставки (далі - договір поставки) (а.с.14-15).

За умовами договору, продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію за цінами та терміном, у кількості та асортименті, вказаному в специфікації.

Як зазначає позивач, за вказаним договором свої зобов'язання з оплати товару перед відповідачем 1 ним виконано частково, внаслідок чого перед ТОВ "Перша ресурсна компанія" виникла заборгованість в сумі 423 015,00грн.

25.10.2012 між ТОВ "КЗГЛВ" (далі - первісний боржник) та відповідачем 2 - ТОВ "Автопластгума" (далі - новий боржник) укладено договір про переведення боргу (а.с.16-17).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, первісний боржник переводить свій борг (обов'язки) за договором №48/11 від 13.05.2011 та зобов'язується сплатити новому боржникові за прийняття боргу визначену цим договором плату, а новий боржник замінює первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із вказаного договору і приймає на себе обов'язки первісного боржника за таким договором.

Згідно п. 1.2 вказаний договір укладено сторонами на підставі письмової згоди кредитора на переведення боргу відповідно до листа №169/12 від 23.10.2012, який є невід'ємною частиною вказаного договору.

За умовами п. 2.1 договору не пізніше 26.10.2012 первісний боржник сплачує новому боржнику плату за прийняття боргу у розмірі 423 015,00грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок нового боржника.

У зв'язку з неналежним виконанням новим боржником - ТОВ "Автопластгума" зобов'язань з оплати за договором №48/11 від 13.05.2011, ТОВ "Перша ресурсна компанія" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до ТОВ "Автопластгума" про стягнення заборгованості, що утворилась за договором №48/11 від 13.05.2011, борг за яким переведено на підставі договору від 25.10.2012. За відповідним позовом порушено провадження у справі №902/150/14.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 26.03.2014 у вказаній справі у задоволенні позову ТОВ "Перша ресурсна компанія" до ТОВ "Автопластгума" про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі, оскільки між ТОВ "КЗГЛВ" та ТОВ "Автопластгума" укладено угоду від 05.02.2013, якою розірвано договір про переведення боргу від 25.10.2012, внаслідок невиконання ТОВ "КЗГЛВ" передбачених таким договором зобов'язань (а.с.47-52, 95-97).

Проте, позивачем у даній справі заперечується факт укладення угоди від 05.02.2013 про розірвання договору про переведення боргу, у зв'язку з чим позивачем заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи дійсно підпис виконано особисто Гірченком В.М. на угоді від 05.02.2013, яке відхилено судом з наступних підстав.

Відповідно до п.1.1 Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.98 за №705/3145) (далі - Науково-методичні рекомендації), для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Отже, для проведення почеркознавчої експертизи у даному випадку необхідний оригінал відповідної угоди.

При цьому, в силу п.3.5 Інструкції, коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Відповідний пункт є загальною нормою, яка визначає можливість проведення експертизи, зокрема, за копіями досліджуваних об'єктів, однак, за умови, якщо це не суперечить спеціальній нормі, яка визначає методичні підходи до проведення відповідних експертиз. Між тим, у даному випадку, як визначено п.1.1 Науково-методичних рекомендацій, надання копій досліджуваних об'єктів суперечить методичним підходам до проведення почеркознавчої експертизи і така експертиза проводиться виключно за оригіналами відповідних об'єктів, які передаються на дослідження.

Під час розгляду позивач пояснив, що оригіналу відповідної угоди не має, оскільки її з відповідачем 2 - ТОВ "Автопластгума" не укладав, а відповідач 2 на вимогу суду таку угоду не надав; відповідач 1 не є стороною відповідної угоди, тому надати її не може.

За таких обставин, відповідна експертиза не можу бути проведена, тому підстав для її призначення не має.

Звертаючись з даним позовом позивач просить суд визнати відсутнім право вимоги у відповідача 1 - ТОВ "Перша ресурсна компанія" до ТОВ "КЗГЛВ" за договором постачання хімічної сировини №48/11.

При цьому, позивач не вказує, яке саме його суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого міг бути поданий відповідний позов, порушено відповідачем - не визнається, оспорюються або порушується і як таке право порушене. Окрім того, позивачем не вказано як саме буде відновлене таке його право (у разі наявності) встановленням того факту, що відповідач не має певного права - вимагати виконання зобов'язань за договором поставки від позивача.

При цьому, під поняттям «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" розуміють прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (також див. рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004).

Як визначено ч.2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, які не є виключними, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Водночас, вимога визнати відсутнім у ТОВ "Перша ресурсна компанія" права вимоги до ТОВ "КЗГЛВ" за своїм змістом є вимогою про встановлення юридичного факту, який може встановлюватися лише як елемент оцінки фактичних обставин справи при розгляді судом спору про право, наприклад у випадку звернення з позовом відповідача 1 до позивача про стягнення заборгованості за договором №48/11 від 13.05.2011. При цьому, встановлення відсутності відповідного права не є підставою для виникнення у позивача права на користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом (як наприклад, при зверненні з позовом про визнання права власності, при розгляді якого суд фактично встановлює чи мав місце юридичний факт, який тягне за собою виникнення права власності), що могло б свідчити про наявність у позивача охоронюваного законом інтересу.

Встановлення юридичного факту, як спосіб захисту порушеного права не передбачено нормами чинного законодавства.

Так, як встановлено судом, на даний час порушено провадження у справі №910/27808/14 господарським судом м. Києва за позовом ТОВ «Перша ресурсна компанія» до ТОВ «КЗГЛВ» про стягнення 574 313,63грн (а.с.142-143); розгляд відповідної справи триває.

Предметом спору у вказаній справі, як вбачається із копії позовної заяви, за якою порушено провадження у відповідній справі, є право ТОВ «Перша ресурсна компанія» отримати від ТОВ «КЗГЛВ» виконання зобов'язання за договором №48/11 від 13.05.2011 постачання хімічної сировини в частині оплати переданого товару та наявність у відповідача відповідного обов'язку, якому кореспондується право ТОВ «Перша ресурсна компанія», на захист якого подано відповідний позов (а.с.13-136).

У відповідній справі ТОВ «КЗГЛВ», вважаючи, що у ТОВ «Перша ресурсна компанія» не має відповідного права, на захист якого ним подано позов у справі №910/27808/14, може заперечуючи проти позову у такій справі, подати відзив на позов, що є процесуальним засобом захисту відповідача проти пред'явленого до нього позову та відповідні докази, яким суд надасть оцінку, встановлюючи наявність чи відсутність відповідних фактів, у т.ч. факту набуття права вимоги, дослідження яких має значення для розгляду такої справи.

Враховуючи відсутність факту порушення суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, а також зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав,у задоволенні заявленого позову слід відмовити (див. п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2015.

Суддя Ейвазова А.Р.