ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.04.15р. Справа № 904/1115/15

За позовом Приватного підприємства "ПАВЛОГРАДСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Славутич"

про стягнення 131 451,80 грн. за договором поставки

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Шеліпова С. В., довіреність №б/н від 17.03.15р.

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 131 451,80 грн. за договором поставки, з яких: 87 200,00 грн. - основного боргу; 30 765,60 грн. - пені, 13 486,20 грн. - 16 % річних, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Відповідач явку повноважного представника у жодне судове засідання не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав.

Відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №510, № 51 3.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.13р. сторонами укладено договір № 50 (далі Договір), за п.1.1 якого Продавець (Позивач) зобов'язався передати (поставити) Покупцю (Відповідачеві) пестициди та агрохімікати (надалі - товар), а Покупець - прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування товару, його кількість, ціна та інші необхідні умови зазначаються у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

У пункті 4 Специфікації № 1 від 22.05.13р., сторонами визначений наступний порядок розрахунків:

- передоплата 30% - до 31.05.13р.;

- оплата 20% - до 01.09.13р.;

- оплата 20% - до 01.10.13р.;

- оплата 30% - до 01.11.13р.

Термін передачі товару: протягом 3-х днів з моменту підписання Специфікації. У разі відсутності у Покупця складу для зберігання хімічних засобів захисту рослин, Продавець постачає Товар в день внесення препаратів (п. 5, 6 Специфікації).

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що у випадку невиконання будь-якою з сторін своїх зобов'язань по цьому договору вина сторона повинна на вимогу іншої сторони сплатити пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення. Пеня стягується за весь час прострочення виконання зобов'язання в межах визначеної цим договором спеціальної позовної давності.

Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку прострочення оплати товару Покупець, крім встановленої п. 5.1 неустойки, повинен сплатити Продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами із розрахунку 16 % річних за весь час прострочення в межах визначеної законом загального строку позовної давності.

Сторонами визначена спеціальна позовна давність з питань, пов'язаних із стягненням неустойки (пені) - три роки (п. 7.1 Договору).

На підставі Договору та Специфікації, Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 91 200,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 73 від 24.05.13р. Відповідач 14.02.14р. оплатив за отриманий товар 4 000,00 грн., решта товару залишилась несплаченою (91 200,00 грн. - 4 000,00 грн. = 87 200,00 грн.).

Посилаючись на п. 5.1 Договору, Позивач на борг Відповідача нарахував пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення - 30 765,60 грн. за період прострочення з 01.11.13р. по 15.10.14р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на п. 5.3 Договору, Позивач на борг Відповідача нарахував проценти за користування чужими грошовими коштами із розрахунку 16 % річних за весь час прострочення - 13 486,20 грн. за період прострочення з 01.11.13р. по 15.10.14р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд встановив, що пеня Позивачем розрахована всупереч Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і встановлено, що за зазначений період з прострочених сум пеня становить 14 957,83 грн.

Решту розрахунків господарський суд визнає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 87 200,00 грн. - основного боргу, 14 957,83 грн. - пені, 13 486,20 грн. - 16 % річних, решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Славутич" (51813, Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Гречане, пров. Колгоспний, буд. №5/А, код 320 585 96) на користь Приватного підприємства "ПАВЛОГРАДСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Степового Фронту, 42/2, кв.13, код 315 727 60) 87 200,00 грн. - основного боргу, 14 957,83 грн. - пені, 13 486,20 грн. - 16 % річних, 2 312,88 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________