ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" квітня 2015 р.Справа № 916/960/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Брагіної Я.В

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився (був присутній в засіданні суду 27.03.15. Розсошенко І.І., довір. від 20.03.15.);

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (м. Харків);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЄКОЛ" (с. Іллічівка, Одеська обл.);

про стягнення 40435,46 грн.

06.03.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЄКОЛ" про стягнення 40435,46грн.

Ухвалою суду від 10 березня 2015р. порушено провадження у справі № 916/950/15-г за зазначеним вище позовом.

24.03.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" подало до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просило стягнути із відповідача 27176,88грн. основного боргу, 2140,26грн. - втрат від інфляції та 109,90грн. - 3% річних, яка ухвалою суду від 27.03.15. прийнята до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

Позивач у судовому засіданні 27.03.15. підтримав позов з врахування заяви про зменшення позовних вимог. В засідання суду 17.04.15. не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений вчасно і належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча теж про розгляд справи за місцем реєстрації був повідомлений вчасно і належним чином.

Таким чином, справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно усної домовленості між Товариством з обмеженою відповідальністю „ІР СОМ" (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ЛЄКОЛ" (відповідачем, покупцем) позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 40382,36грн., що підтверджується видатковими накладними, зокрема: №3382 від 28.08.14., №3428 від 29.08.14. та №3511 від 05.09.14.

Відповідач частково оплатив отриманий товар в сумі 13205,48грн., що підтверджується платіжним дорученням №2135 від 10.03.15. Але залишився не сплаченим товар на загальну суму 27176,88грн.

Тобто між сторонами склалися правовідносини за договором поставки товару.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших в'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статья 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач неналежно виконав прийняте зобов'язання за договором, бо не розрахувався за отриманий товар в повному обсязі станом на час розгляду справи в сумі 27176,88грн., про що суд зазначав вище.

Оскільки між сторонами не було встановлено строку оплати вартості товару, то з врахуванням ст. 530 ЦК України, позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату боргу, яку останній залишив без відповіді.

Отже, суд задовольняє позов з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 27176,88грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 109,90грн. та інфляційні втрати в сумі 2140,26грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляціїх за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та індексу інфляції суд вважає, що розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства.

Тому суд задовольняє позов і у частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 109,90грн. та індексу інфляції в сумі 2140,26грн. з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

За приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів повної оплати вартості товарів не надав, у акті звірки взаємних розрахунків борг визнав.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, оскільки вимоги підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, бо по вині останнього позивач вимушений був звернутись до суду за захистом порушених прав.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЄКОЛ" (67560, Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка, вул. Шкільна, буд.3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (61072, м. Харків, вул. 23 Серпня, 31 Б та поштова адреса: 61085, м. Харків, вул. Поздовжня, 2, ):

- 27176,88грн. - основного боргу,

- 2140,26грн. - інфляційних втрат,

- 109,90грн. - 3% річних,

- 1827,00грн. - витрат, пов'язаних із сплатою судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Брагіна