ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р.Справа № 916/363/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

При секретарі Н.В. Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Тащі Л.Ю.,

від відповідача - Лісецька Н.В., Шевченко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства „Виробниче об'єднання „Облпаливо" до Державного підприємства „Одеська залізниця" про стягнення 256690,73 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство „Виробниче об'єднання „Облпаливо" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Одеська залізниця" про стягнення 256690,73 грн., у т.ч. 232061,93 грн. - збитків від втрати вантажу, 24628,80 грн. - провізної плати, посилаючись на наступне.

24.07.2014 р. за відповідними залізничними накладними на адресу ПрАТ „Виробниче об'єднання „Облпаливо" вантажовідправником - ПП „Углесорт" зі станції відправлення Красний Луч Донецької залізниці відправлено вугільну продукцію, а саме: згідно залізничної накладної № 51512622 прийнято до перевезення 69 500 кг у вагоні № 63647994, згідно залізничної накладної № 51512689 прийнято до перевезення 69 700 кг у вагоні № 67854406, згідно залізничної накладної № 51512713 прийнято до перевезення 69 000 кг у вагоні № 67678821.

Як вказує позивач, зазначену вугільну продукцію придбано ПрАТ „ВО „Облпаливо" у „Камтопсервіс" на підставі укладеного між ними договору поставки вугільної продукції № 3 від 10.01.2011р., відповідно до пункту 1.1. якого останній зобов'язався здійснювати поставку вугільної продукції в асортименті та обсязі, узгоджених у відповідних специфікаціях, а покупець - належним чином прийняти та своєчасно здійснити її оплату.

У специфікації від 09.07.2014р. сторонами узгоджено асортимент, кількість та вартість вугільної продукції, строк поставки якої визначено протягом липня 2014 р. на умовах EXW згідно ІНКОТЕРМС 2010, якими передбачено обов'язок покупця нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту передачі товару у розпорядження покупця в названому місці поставки, без завантаження на будь-який приймаючий транспортний засіб, в узгоджений день чи в межах узгодженого періоду.

Так, позивач зазначає, що видаткові накладні від 09.07.2014 р. № РН-0000553, від 10.07.2014 р. № РН-0000554, від 16.07.2014 р. свідчать про відвантаження постачальником в обумовлене покупцем місце поставки вугілля марки АМ (13-25) у кількості 410 т, для оплати якого постачальником виставлено рахунки-фактури від 09.07.2014 р. № СФ-0000553, від 10.07.2014 р. № СФ-0000554.

Таким чином, за ствердженнями позивача, з моменту складення відповідних видаткових накладних ПрАТ „ВО „Облпаливо" набуло право власності на вантаж, відправлений за залізничними накладними № 51512713 від 24.07.2014 р., № 51512689 від 24.07.2014 р., № 51512622 від 24.07.2014 р.

При цьому з огляду на приписи ч. 3 ст. 909 ЦК України, ч. 3 ст. 307 ГК України, п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, повивач вважає, що відповідні залізничні накладні свідчать про укладення між ПП „Углесорт" (вантажовідправником) і ДП „Одеська залізниця" (перевізником) договорів перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким є позивач.

Так, позивач зазначає, що у зв'язку з укладенням договорів перевезення вантажу у залізниці відповідно до вимог ст. 909 ЦК України, ст. 22 Статуту залізниць України, виник обов'язок доставити ввірений їй вантажовідправником вантажу у пункт призначення у встановлений термін і видати його одержувачу. Наразі позивач посилається на те, що обов'язок залізниці доставити вантаж за призначенням у встановлений термін передбачено ст. 41 Статуту залізниць України. Терміни доставки вантажів, визначені пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, є граничними.

Згідно п.п. 1.1.1. пунктом 1.2. Правил для перевезення вантажу вантажною швидкістю вагонними відправками встановлено 1 добу на кожні повні та неповні 200 км, термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Окрім цього, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу (пункт 2.4.). При цьому обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1).

Як вказує позивач, датою доставки вантажу, відправленого за залізничною накладною № 51512622 від 24.07.2014 р. являється 02.08.2014 р., за залізничною накладною № 51512689 від 24.07.2014 р. - 01.08.2014 р., а за залізничною накладною № 51512713 від 24.07.2014 р. - 01.08.2014 р.

Однак, як стверджує позивач, у зазначені терміни на адресу ПрАТ „ВО „Облпаливо" не прибули вагони, відправлені згідно із вказаними залізничними накладними, що стало підставою для звернення позивача до залізниці спочатку із запитом від 22.08.2014 р. за вих. № 900 щодо надання інформації про місце перебування вагонів, відправлених за вказаними залізничними накладними, а потім із вимогою про видачу вантажу від 29.09.2014 р. за вих. № 1072. Листом від 01.09.2014р. за вих. № 853 відповідач повідомив про те, що вагони знаходяться на станціях Донецької залізниці, а саме: Дебальцево - Сортувальна, Штерівка, Красний Луч. Таку ж інформацію повідомлено ДП „Донецька залізниця" у листі від 25.09.2014 р.

Між тим, враховуючи, що вантаж не було видано одержувачу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, позивач вважає вантаж, відправлений за залізничною накладною № 51512622, втраченим з 02.09.2014 р., а за залізничними накладними № 51512689, № 51512713 - з 01.09.2014 р.

Відповідно до абз. 1 ст. 114 Статуту залізниць України за втрату вантажу залізниця має відшкодувати фактичні збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу, про що зазначено у абзаці четвертому цієї статті.

Як зазначає позивач, вартість однієї тонни вугілля марки АМ (13-25), відправленого за залізничними накладними № 51512713, № 51512689, № 51512622, згідно специфікації від 09.07.2014 р. до договору № 3 від 10.01.2011 р., укладеного між ПрАТ „ВО „Облпаливо" та ПП „Камтопсервіс", рахунків-фактури № СФ-0000553 від 09.07.2014 р., № СФ-0000554 від 10.07.2014 р., становить 933,33 грн. без ПДВ, але фактично покупцем здійснено оплату вказаної вугільної продукції за ціною 1119,99 грн. з урахуванням ПДВ, про що свідчать платіжні доручення від 11.07.2014 р. № 2297, від 28.07.2014 р. № 2504, від 29.07.2014 р. № 2505. Крім того, про кількість і вартість відправленого вантажу свідчать відповідні довідки відправника від 06.10.2014р. № 570, 572, 573.

Оскільки згідно залізничних накладних № 51512713, № 51512689, № 51512622 на адресу позивача відправлено 207,2 тон вугілля марки АМ (13-25) за ціною 1119,99 грн. (з ПДВ), відповідно розрахований позивачем розмір збитків від втрати вантажу склав 232061,93 грн. (207,2 т х 1119,99 грн.).

До того ж позивач стверджує, що за надання послуг з організації перевезень йому було виставлено рахунок-фактуру № СФ-00573/1 від 24.07.2014 р., який також оплачено ним згідно платіжного доручення № 3306 від 06.10.2014 р. Відтак, на думку позивача, відповідач згідно зі ст. 114 Статуту залізниць має відшкодувати розмір провізної плати в сумі 24628,80 грн. (з ПДВ).

Виходячи з викладеного, позивач вважає, що наявні всі правові підстави для матеріальної відповідальності перевізника у розмірі фактично заподіяної шкоди 232061,93 грн. за втрату вантажу у вагонах, відправлених за залізничними накладними від 24.07.2014 р. № 51512713, № 51512689, № 51512622, а також для стягнення провізної плати в сумі 24628,80 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.01.2015 р. позовну заяву ПрАТ „Виробниче об'єднання „Облпаливо" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/363/15-г, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 68-70). Так, відповідач вказує, що за накладними № 51512713 (вагон № 67678821), № 51512689 (вагон № 67854406) та № 51512622 (вагон № 63647994) відправник - ПП „Углесорт" на станції відправлення „Красний Луч" Донецької залізниці довірив вантаж „Антрацит" перевізнику - ДП „Донецька залізниця" для його доставки на станцію Одеської залізниці та видачі у встановлений термін вантажу одержувачу - ПрАТ „ВО „Облпаливо". Так, відповідач вказує, що позивач розрахував терміни доставки вантажів з посиланням на положення „Правил обчислення термінів доставки вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, та визначив граничні терміни доставки вантажу з 01.08.2014 по 03.08.2014 р. Проте, здійснюючи розрахунок термінів доставки вантажу ПрАТ „ВО „Облпаливо" не прийняло до уваги п. 2.9 „Правил обчислення термінів доставки вантажів", який передбачає, що у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується, зокрема на термін тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці. Зі змісту листа Донецької залізниці від 25.09.2014 р. № в.о.Н-01/2714 вбачається, що вантаж у вагонах станом на 23.09.2014 р. знаходиться на станції „Дебальцеве-Сортувальна" Донецької залізниці. Знаходження вантажів на станціях обґрунтовано воєнними діями та пошкодженням інфраструктури, тимчасово припиненням руху зі станцій Донецької залізниці, що не дає можливість відправити вантажі на станції призначення. До того ж телеграмою від 19.11.2014 р. № 417 ДП „Донецька залізниця" додатково підтвердило знаходження вантажу у вагонах на станція, зазначених у листі від 25.09.2014 р. №в.о.Н01/2714. Телеграмою від 04.12.2014 р. № 123 ДП „Донецька залізниця" повідомило про складання актів загальної форми 26.07.2014 р. № 133, № 134, № 135 про тимчасовий простій ваганів на станції „Дебальцеве-Сортувальна", відповідні відмітки про складання актів також внесені в графі № 49 накладних. Наразі відповідач посилається на лист Служби комерційної роботи та маркетингу Одеської залізниці від 12.02.2015 р. № МЮ-27/19, згідно якого за даними інформаційно-обчислювального центру про дислокацію та стану вагонів вантаж у вагонах станом на 12.02.2015 р. знаходяться на станції „Дебальцеве-Сортувальна". Залізнична станція „Дебальцеве-Сортувальна" Донецької залізниці знаходиться у м. Дебальцеве, яке віднесено до зони проведення антитерористичної операції, згідно з пп. 6 п. 1 розділу „Донецька область" „Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р. Вищезазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що на даний час вантаж знаходиться у вагонах на станції „Дебальцеве-Сортувальна" ДП „Донецька залізниця" на території проведення антитерористичної операції, тобто залізницею не втрачений, а термін доставки вантажу на даний час триває (не закінчився), оскільки відповідно до п. 2.9 „Правил обчислення термінів доставки вантажів" збільшився на термін тимчасової перерви у процесі перевезення, яка трапилася не з вини залізниці (пошкодження залізничної інфраструктури унаслідок воєнних дій). Таким чином, відповідач стверджує, що на даний час предмет спору відсутній, оскільки у ПрАТ „ВО „Облпаливо" не виникло право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування збитків за втрату вантажу на підставі п. 117 Статуту залізниць України.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

10.01.2011 р. між Приватним акціонерним товариством „Виробниче об'єднання „Облпаливо" (покупець) та Приватним підприємством „Камтопсервіс" (постачальник) був укладений договір поставки вугільної продукції № 3 (а.с. 16-17), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити позивачу як покупцю вугільну продукцію в асортименті, об'ємі, узгодженого сторонами у відповідних специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору, а позивач зобов'язується належним чином прийняти продукцію та своєчасно здійснити її оплату на визначених в договорі умовах.

За умовами п. 3.1 договору поставка вугілля здійснюється залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах "FСА - франко-перевізник (пункт відправлення узгоджується додатково) згідно „Інкотермс" в редакції 2000 р., згідно реквізитів, які покупець повідомляє постачальнику в письмовій формі. При цьому постачальник в підтвердження здійсненого відвантаження надає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру на відвантажену партію продукції, податкову накладну, видаткову накладну, копію залізничної квитанції, свідоцтво про якість вугілля, листи про право власність на продукцію (п. 3.4 договору).

Згідно п. 10.1. договору (в редакції додаткової угоди від 26.12.2012 року до договору № 3) останній набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 року.

Так, згідно специфікації від 09.07.2014 р. до вказаного договору поставки № 3 ціна за 1 тони вугілля марки АМ (13-25) склала 822,00 грн. без урахування ПДВ, ціна за 1 тони вугілля марки АОМ (13-50) склала 68,800 грн. без урахування ПДВ, ціна за 1 тони вугілля марки АО (25-50) склала 69,00 грн. без урахування ПДВ. Загальна сума продукції за вказаною специфікацією складає 1075635,88 грн., строк поставки продукції визначено на липень 2014 року.

Як з'ясовано судом, ПрАТ „ВО „Облпаливо" за вказаним вище договором було придбано у ПП „Камтопсервіс" відповідну вугільну продукцію, про що свідчать надані позивачем видаткові накладні № РН-0000553 від 09.07.2014 р. та № РН-0000554 від 10.07.2014 р. Так, позивач вказує, що вказані видаткові накладні свідчать про відвантаження постачальником в обумовлене покупцем місце поставки вугілля марки АМ (13-25) у кількості 410 т, для оплати якого постачальником виставлено рахунки-фактури від 09.07.2014 р. № СФ-0000553 та від 10.07.2014 р. № СФ-0000554.

При цьому придбану позивачем вугільну продукцію згідно договору № 3 від 10.01.2011 р. було відправлено зі станції Красний Луч Донецької залізниці відправником - ПП „Углесорт" на адресу ПрАТ „Виробниче об'єднання „Облпаливо" згідно залізничних накладних від 24.07.2014 р. № 51512713, № 51512689, № 51512622. Як вбачається з наданих позивачем копій вказаних залізничних накладних залізницею прийнято до перевезення 69 500 кг у вагоні № 63647994 (залізнична накладна № 51512622), 69700 кг у вагоні № 67854406 (залізнична накладна № 51512689) та 69000 кг у вагоні № 67678821 залізнична накладна № 51512713) .

Між тим, як стверджує позивач, у визначені терміни на адресу ПрАТ „ВО „Облпаливо" не прибули вагони, що були відправлені згідно із вказаними залізничними накладними, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом. Так, позивач вказує, що терміни доставки вантажів, визначені пунктом 1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, є граничними. Наразі позивач посилається на положення підпункту 1.1.1., пункту 1.2. Правил для перевезення вантажу вантажною швидкістю вагонними відправками встановлено 1 добу на кожні повні та неповні 200 км, термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Окрім цього, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу (пункт 2.4.). При цьому обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1).

Так, за розрахунком позивача, датою доставки вантажу, відправленого: за залізничною накладною № 51512622 від 24.07.2014 р. являється 02.08.2014 р., за залізничною накладною № 51512689 від 24.07.2014 р. - 01.08.2014 р., за залізничною накладною № 51512713 від 24.07.2014 р. - 01.08.2014 р. Також позивач зазначає, що звертався до залізниці спочатку із запитом від 22.08.2014 р. за вих. № 900 щодо надання інформації про місце перебування вагонів, відправлених за вказаними залізничними накладними, а потім із вимогою про видачу вантажу від 29.09.2014 р. за вих. № 1072. Листом від 01.09.2014р. за вих. № 853 відповідач повідомив про те, що вагони знаходяться на станціях Донецької залізниці, а саме: Дебальцево - Сортувальна, Штерівка, Красний Луч. Таку ж інформацію повідомлено ДП „Донецька залізниця" у листі від 25.09.2014 р.

Відтак, враховуючи те, що вантаж не було видано одержувачу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, позивач вважає вантаж, відправлений за залізничною накладною № 51512622, втраченим з 02.09.2014 р., а за залізничними накладними № 51512689, № 51512713 - з 01.09.2014 р.

Відтак, з посиланням на факт втрати вантажу, який було прийнято залізницею до перевезення, на думку позивача, відповідач як перевізник має відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за наведеним у позові розрахунком позивача складає 232061,93 грн.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України визначено, що разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 110 Статуту залізниць передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113, 127 вказаного Статуту залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли не з її вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Ст. 114 Статуту залізниць України визначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальність у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є втрату вантажу з вини залізниці.

Так, за накладними № 51512713 (вагон № 67678821), № 51512689 (вагон № 67854406) та № 51512622 (вагон № 63647994) відправник - ПП „Углесорт" на станції відправлення „Красний Луч" Донецької залізниці довірив вантаж „Антрацит" перевізнику - ДП „Донецька залізниця" для його доставки на станцію Одеської залізниці та видачі у встановлений термін вантажоодержувачу - ПрАТ „ВО „Облпаливо". Наразі за розрахунком позивача, граничні терміни доставки вантажу становлять з 01.08.2014 по 03.08.2014 р. з огляду на положення „Правил обчислення термінів доставки вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорт України від 21.11.2000 р. № 644.

Між тим зі змісту листа Донецької залізниці від 25.09.2014 р. № в.о.Н-01/2714 вбачається, що вантаж у вагонах станом на 23.09.2014 р. знаходиться на станції „Дебальцеве-Сортувальна" Донецької залізниці. Знаходження вантажів на станціях обґрунтовано воєнними діями та пошкодженням інфраструктури, тимчасово припиненням руху зі станцій Донецької залізниці, що не дає можливість відправити вантажі на станції призначення. До того ж телеграмою від 19.11.2014 р. № 417 ДП „Донецька залізниця" додатково підтвердило знаходження вантажу у вагонах на станція, зазначених у листі від 25.09.2014 р. №в.о.Н01/2714. Телеграмою від 04.12.2014 р. № 123 ДП „Донецька залізниця" повідомило про складання актів загальної форми 26.07.2014 р. № 133, № 134, № 135 про тимчасовий простій ваганів на станції „Дебальцеве-Сортувальна", відповідні відмітки про складання актів також внесені в графі № 49 накладних.

Слід зазначити, що залізнична станція „Дебальцеве-Сортувальна" Донецької залізниці знаходиться у м. Дебальцеве, яке віднесено до зони проведення антитерористичної операції, згідно з пп. 6) п. 1 розділу „Донецька область" „Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р.

Як стверджує відповідач, у зв'язку з пошкодженням інфраструктури залізниці тимчасово припинений рух зі станцій Донецької залізниці, що не дає можливість відправити вантажі на станції призначення не з вини залізниці.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що спірний вантаж знаходиться у вагонах на станції „Дебальцеве-Сортувальна" ДП „Донецька залізниця" на території проведення антитерористичної операції та у зв'язку проведенням воєнних дій не може бути відправлений на станцію призначення, що відображено у складених залізницею актах загальної форми 26.07.2014 р. № 133, № 134, № 135. В свою чергу вказане свідчить про те, що вказаний вантаж залізницею не втрачено, що не спростовано позивачем належними доказами.

В п. 41 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Як передбачено в п. 2.9 „Правил обчислення термінів доставки вантажів", у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується, зокрема на термін тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці..

До того ж термін доставки вантажу на даний час триває (не закінчився), оскільки відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів збільшився на термін тимчасової перерви у процесі перевезення, яка трапилася не з вини залізниці (пошкодження залізничної інфраструктури внаслідок воєнних дій).

Наразі навіть при перевищенні граничних термінів доставки вантажу, визначених пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, залізниця нестиме відповідальність у вигляді сплати штрафу за прострочення в доставці, а не у вигляді відшкодування збитків у розмірі вартості вантажу, який не є втраченим.

Так, з урахуванням того, що неприбуття спірного вантажу у визначені позивачем терміни обумовлено незалежними від відповідача обставинами та не свідчить про втрату цього вантажу з вини залізниці, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача відповідальності за втрату вантажу.

Поряд з цим суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення провізної плати в розмірі 24628,80 грн. (з ПДВ) з огляду на невстановлення судом обставин втрати залізницею спірного вантажу. Адже згідно зі статтею 114 Статуту поряд з відшкодуванням збитків залізниця зобов'язана відшкодувати сплачену за перевезення цього вантажу провізну плату, якщо її не включено до вартості втраченого вантажу, лише у випадку повної втрати вантажу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Виробниче об'єднання „Облпаливо" до Державного підприємства „Одеська залізниця" про стягнення 256690,73 грн. є необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства „Виробниче об'єднання „Облпаливо" до Державного підприємства „Одеська залізниця" про стягнення 256690,73 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2015 р.

Суддя В.С. Петров