ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2015 р.Справа № 924/437/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" с. Красносілка Старокостянтинівського району

до Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства м.Староконстянтинів

про стягнення 5001,75 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 3213,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 675,73 грн., 25% річних від простроченої суми в розмірі 506,16 грн., пеню в розмірі 606,86 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пастух В.Л. - за довіреністю №1 від 07.01.2015р.

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" с. Красносілка Старокостянтинівського району звернувся до суду із позовом до відповідача Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства м.Староконстянтинів про стягнення 5001,75 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 3213,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 675,73 грн., 25% річних від простроченої суми в розмірі 506,16 грн., пеню в розмірі 606,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №14 від 17.01.14р. гранітної продукції.

Відповідач в засідання суду за викликом не з'явився, однак надіслав відзив на позов в якому позовні вимоги визнав, в обґрунтуванні зазначає , що між Комунальним ремонтно-будівельним шляховим підприємством та Публічним акціонерним товариством „Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" укладено Договір поставки №14 від 17.01.2014 р. згідно якого ПАТ „Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" передає у власність гранітну продукцію (надалі - продукція), а відповідач зобов'язується прийняти продукцію і оплатити її вартість.

Позивач поставив наступну продукцію: Згідно додатка №4 від 01.07.2014 р. до Договору поставки №14 від 17.01.2014 р: - Камінь бутовий 150x500 мм в кількості 45,00 тон на суму 3213,00 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000815 від 03.07.2014 р. та довіреністю №193 від 02.07.2014 р. Всього було поставлено продукції на суму 3213,00 грн. в т.ч. ПДВ. Відповідач зазначає , що зобов'язання по оплаті товару ним виконано.

Просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу можу бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 передбачено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Підпунктом 3.9.1 Постанови передбачено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

17 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством „Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" та Комунальним ремонтно-будівельним шляховим підприємством укладено Договір поставки №14 згідно якого Позивач передає у власність Відповідачу гранітну продукцію, а Відповідач зобов'язується прийняти продукцію і оплатити її вартість ( п. 1.1. Договору ).

Згідно п. 2.1. Договору сторонами встановлено, асортимент та види товару, його кількість, вартість вказуються у залізничних накладних, видаткових накладних (в залежності від умов поставки Товару) (надалі по тексту - накладних), які вважаються невід'ємною частиною Договору з моменту їх підписання уповноваженими представниками Сторін та/або в Додатках до Договору.

Пунктом 2.3 сторони погодили, що Датою поставки (відвантаження) товару вважається дата, зазначена в залізничній накладній на штемпелі станції відправлення, або в видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна на товар та загальна вартість кожної партії визначаються сторонами в накладних, та/або в Додатках до Договору, які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 4 .1 договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури та/або накладної чи Додатка до Договору. Покупець зобов'язаний оплатити замовлену кількість товару авансом (до поставки товару ) шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Постачальника вказаний в цьому Договорі або рахунку фактурі, суми передоплати в розмірі 100% вартості замовленого товару, якщо щодо окремої партії товару сторонами не встановлені інші умови оплати.

Відповідно до п. 4.4 розрахунок за партію товару отриманого з відстрочкою платежу здійснюється Покупцем згідно (та/або): рахунку-фактури, видаткових накладних, залізничних накладних (в залежності від умов поставки Товару).

Розділом 6 сторони визначили відповідальність сторін за неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Пунктом 10.1 договору Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2014 р., але в будь-якому випадку до його повного виконання. У випадку, якщо за 15 (п'ятнадцять) календарних днів до закінчення строку дії даного Договору жодна з Сторін не заявить про необхідність його припинення, Договір вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 10.2 договору).

Додатком №4 до договору поставки №14 від 17 січня 2014 року сторони погодили , що в рамках даного договору поставки Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується оплатити та прийняти гранітну продукцію (надалі - товар) за вказаною нижче ціною та кількістю: Камінь бутовий 150x500 мм, в кількості 45.00 тон, по 59,50 грн., за 1 тону, що становить 2677,50 грн.

На виконання умов договору відповідач отримав від Постачальника відповідно до видаткової накладної №РН -0000815 від 03 липня 2014 року камінь побутовий на суму 26.77,50 грн., по довіреності №193 від 02.07.14 року виданої Петруку В.І.

Позивач зазначає, що за відповідачем станом на момент подання позову існує заборгованість по Договору поставки №14 від 17 січня 2014 року в розмірі 3213,00 грн.

Окрім того позивачем через неналежне виконання договору нараховано інфляцію в розмірі 675,73 грн., 25% річних від простроченої суми в розмірі 506,16 грн. та пеню в розмірі 606,86 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як передбачено приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості в розмірі 3213,00 грн. за договором поставки №14 від 17.01.2014 року. Дана заборгованість підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та відзивом відповідача.

Отже, позов про стягнення з відповідача сума основного боргу в розмірі 3213,00 грн., підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано 506, 16 грн. 56% річних та 675, 73 грн. інфляційних.

Відповідно до п. 6.3 договору у разі порушення термінів оплати Товару (п.4.3. Договору), Покупець за вимогою Постачальника сплачує на користь Постачальника суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 25 (двадцяти п'яти) відсотків річних від суми заборгованості, пеню у розмірі 0,3 % від суми несплати за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перерахунку 25% річних, суд прийшов до висновку, що правильним є нарахування річних в розмірі 506,16 грн., заявлена позивачем та підлягає стягненню з відповідача.

Суд перерахувавши заявлену до стягнення суму інфляційних прийшов до висновку, що правильним є сума в розмірі 675, 73 грн. заявлена позивачем та підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того позивачем нараховано 606,86 грн. пені.

Пунктом 6.1 договору сторони передбачили, що за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим Договором винна Сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавства України і цим Договором.

Відповідно до п. 6.3 договору у разі порушення термінів оплати Товару (п.4.3. Договору), Покупець за вимогою Постачальника сплачує на користь Постачальника суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 25 (двадцяти п'яти) відсотків річних від суми заборгованості, пеню у розмірі 0,3 % від суми несплати за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6. 4 договору сторони погодилися встановити позовну давність тривалістю у три роки для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сторони погоджуються, що неустойка (штраф, пеня) за цим Договором стягуються за весь період прострочення, без урахування норми ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно обмеження такого строку шістьма місяцями (пункт 6.5 договору)

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Здійснивши перерахунок пені, суд прийшов до висновку, що правильним є нарахування пені в розмірі 609, 94 грн., оскільки позивачем заявлено менший розмір пені , то підлягає стягненню солідарно з відповідачів сума заявлена позивачем в розмірі 606,86 грн. пені.

У відповідності із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі належить покласти на відповідача..

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" с. Красносілка Старокостянтинівського району до Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства м.Староконстянтинів про стягнення 5001,75 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 3213,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 675,73 грн., 25% річних від простроченої суми в розмірі 506,16 грн., пеню в розмірі 606,86 грн. задоволити.

Стягнути з Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства м.Староконстянтинів, вул. Красовського , будинок 1 (код 32170306) на користь Публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" с. Красносілка Старокостянтинівського району, Хмельницької області (код 05471885) суму основного боргу в розмірі 3213,00 грн. (три тисячі двісті тринадцять гривень, 00 копійок), інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 675,73 грн. (шістсот сімдесят п`ять гривень, 73 копійки), 25% річних від простроченої суми в розмірі 506,16 грн.(п'ятсот шість гривень, 16 копійок) пеню в розмірі 606,86 грн. ( шістсот шість гривень, 86 копійок) та 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень, 00 копійок) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 09 квітня 2015р.

Суддя В.О. Шпак

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, - с.Краносілка, Старокостянтинівського району

3 - відповідачу. - м.Старокостянтинів, вул Красовського, буд.1 рекомендованим із повідомленням