ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа №908/6070/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

Прокуратури Харківської області - Гайдамака А.М., посвідчення №009115 від 13.10.2012 року;

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь, (вх.№1597(З)/1-40) на рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року по справі №908/6070/14,

за позовом Прокурора міста Маріуполя,

в інтересах держави в особі Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області, м.Маріуполь,

до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м.Маріуполь,

про стягнення 61037,42 грн..-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року у справі №908/6070/14 (суддя Немченко О.І.) позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області 61037,42 грн. основного боргу.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» у дохід Державного бюджету України 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог - відмовити. Крім того, апелянт просить суд витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено без уваги невірне визначення прокурором м.Маріуполя Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Донецькій області в якості органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, у зв'язку з чим незаконно були задоволені вимоги про стягнення грошових коштів по даній справі. На думку скаржника, Маріупольський міжрайонний відділ Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області не є органом державної влади або місцевого самоврядування та може самостійно представляти власні інтереси в господарських судах. Отже, як зазначає апелянт, прокуратура неправомірно звернулася до суду з позовом в інтересах Маріупольський міжрайонний відділ Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області та без обґрунтування того, в чому полягає порушення інтересів держави по даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

01.04.2015 року від Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року по справі №908/6070/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, 01.04.2015 року Маріупольський міжрайонний відділ Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області надав клопотання (вх.№5134), в якому просить розглядати справу без участі представника.

07.04.2015 року від прокуратури м.Маріуполя надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5675), який є тотожним за змістом і доводами відзиву Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області та в якому просить рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року по справі №908/6070/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

06.04.2015 року від відповідача до суду надійшло клопотання (вх.№5503), в якому він просить продовжити строк розгляду справи на 15 днів та відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв'язку із неможливістю прибути в судове засідання.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, у разі нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що неможливість його з'явлення в судове засідання пов'язана з простоєм на підприємстві, на підтвердження чого надано наказ, проведенням антитерористичної операції в Донецькій області та погіршенням транспортного сполучення з м.Маріуполем.

Проте, колегія суддів зазначає, що неможливість вирішення господарського спору в даному судовому засіданні, вирішується господарським судом в кожному випадку окремо з врахуванням обставин справи. Враховуючи те, що відповідач є апелянтом по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладені доводи з яких він не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, а також те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення, оскільки відсутність апелянта в судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволені клопотання скаржника про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи, що наявних у справі документів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а також приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та відповідача.

У судовому засіданні 08.04.2015 року представник прокуратури Харківської області пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника прокуратури Харківської області, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.07.2012 року між Маріупольським міжрайонним відділом Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (виконавець, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством (замовник, відповідач у справі) укладено договір на фізичне спостереження за об'єктом №781/ПР-07736 зі змінами і доповненнями, внесеними відповідними додатковими угодами.

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а виконавець, починаючи 10.07.2012 року приймає на себе зобов'язання, на кошти отримані від замовника, забезпечити фізичне спостереження за майном замовника, яке зазначене в додатку №1 договору, з метою недопущення протиправних дій у його відношенні, і осіб, яким це майно передано у користування, зберігання або утримання, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги в відповідності з умовами цього договору. Охоронні заходи здійснюються працівниками ЦО Маріупольського МВ УДСО при ГУМВС України в Донецькій області в кількості і у терміни часу зазначені в дислокації (додаток №2).

Згідно восьмого розділу до договору, сума договору та вартість послуг виконавця визначена і узгоджена сторонами в розрахунку дислокації (додаток №2), та протоколом узгодження договірної ціни (додаток №4). Оплата за послуги охорони здійснюється замовником на умовах попередньої оплати, шляхом щомісячних платежів у розмірі визначеному розрахунком дислокацією (додаток №2). Платежі замовником здійснюються до 10-го числа кожного поточного місяця щомісячних авансових платежів у розмірі, визначеному дислокацією (додаток №2 до цього договору). Форма розрахунків безготівкова. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У випадку, якщо платіж не буде здійснений замовником відповідно до п.п. 8.4, 8.6 цього договору, дія договору може бути призупинена до одержання виконавцем необхідної суми, для організації заходів спостереження об'єкта.

Додатковою угодою №3 від 31.12.2013 року до договору передбачено введення з 01.01.2014 року в дію розрахунок-дислокацію та протокол узгодження договірної ціни, що з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року будуть додатками №2, №4 до договору. ПАТ «Азовзагальмаш» буде здійснювати оплату охоронних послуг у порядку, обумовленому договором, шляхом щомісячного перерахування вказаних у дислокації сум. Договір діє по 31.12.2014 року. Додаткова угода є невід'ємною частиною договору.

Дислокація з 01.01.2014 року складала 26280,00 грн. за місяць охорони.

Додатковою угодою від 11.10.2014 року до договору сторонами визначено, що договір призупинено з 8 год. 00 хв. 11.10.2014 року.

Актом про припинення заходів охорони по договору встановлено, що в зв'язку з призупиненням дії договору внаслідок порушення замовником п.п. 4.5, 8.3, 8.4, 8.6, 8.8., 8.10 договору стосовно оплати за надані послуги охорони з 8 год. 00 хв. 11.10.2014 року об'єкт ПАТ «Азовзагальмаш» знімається з охорони згідно розрахунку-дислокації вартості послуг і по відношенню до об'єкту припиняється здійснення заходів охорони.

Приписами п. 8.7 договору визначено, що виконавець має право припинити приймати об'єкт під охорону, доки не буде здійснена відповідна оплата. Замовник за договором не має претензій до виконавця щодо обсягів та якості наданих охоронних заходів. У замовника станом на 11.10.2014 року є несплачена заборгованість перед виконавцем за надані послуги фізичної охорони у розмірі 61037,42 грн., що і стало підставою для звернення до суду з позовною заявою по даній справі.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач свої зобов'язання відповідно до договору №781/ПР-07736 від 10.07.2012 року виконав, а саме, надав визначені договором послуги охорони на суму 61037,42 грн. з серпня по жовтень 2014 року, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних послуг за ці місяці, а відповідач відповідно до зазначених актів та в силу приписів договору прийняв зазначені в договорі послуги.

Проте, відповідачем не обґрунтовано, а матеріали справи не містять доказів того, що ним виконано взятий на себе обов'язок, а саме здійснено сплату за договором №781/ПР-07736 від 10.07.2012 року

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов'язання по сплаті за договором №781/ПР-07736 від 10.07.2012 року. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 61037,42 грн. є обґрунтованими, підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача - Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження належного виконання ним умов договору №781/ПР-07736 від 10.07.2012 року щодо своєчасного розрахунку у встановленому порядку та розмірі.

Щодо посилань апелянта на те, що Маріупольський міжрайонний відділ Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні МВС України в Донецькій області, в інтересах якого прокурором подано позов, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, який наділений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і може самостійно представляти власні інтереси у господарських судах, що підтверджується судовою практикою, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 20 Закону України «Про прокуратуру» до повноважень прокуратури відноситься право при виявленні порушень закону звертатися до суду.

Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

При визначенні позивача, який діє від імені держави, прокурор керується вимогами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, положеннями Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року у справі №1-1/99, згідно з п.5 якого поняття «орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов'язок по здійсненню конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави.

Пунктом 4 цього Рішення передбачено, що відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. .

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Указом Президента України від 31.07.2012 року №462/2012 затверджено Положення про Міністерство внутрішніх справ України, відповідно до якого Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади. МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, зокрема з питань охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.10.2005 року №878, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.2005 року за №1321/11601) затверджено Положення про Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України (Положення ДДСО).

Пунктом 1 Положення ДДСО вказано про те, що Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України є головним органом у системі Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України і є підпорядкованим Міністру внутрішніх справ України.

Пунктом 3 Положення ДДСО визначено, що Департамент здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку управління, відділи Державної служби охорони при головних управліннях МВС України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615 затверджено «Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ», відповідно до якого Державна служба охорони при Міністерстві внутрішніх справ підпорядкована Міністру внутрішніх справ та є єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом Державної служби охорони при МВС України. Державна служба охорони у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно Положення про Маріупольський міжрайонний відділ Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Донецькій області, останній входить до сфери управління Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, безпосередньо підпорядковуючись Управлінню Державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, метою створення відділу є забезпечення громадського порядку та боротьба зі злочинністю на місцевому рівні шляхом охорони об'єктів, майна державної та інших форм власності, охорони фізичних осіб, патрулювання працівників міліції охорони, у т.ч. мобільних груп затримання.

Приписами статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року передбачено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 2 названого Закону визначає, що одним із основних завдань міліції є охорона і забезпечення громадського порядку. Міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує зокрема охоронну (на договірних засадах) функцію (ст. 7 Закону) .

Так, Маріупольський МВ УДСО при ГУ МВС України в Донецькій області володіє повноваженнями органу виконавчої влади на засадах самофінансування (на договірних засадах).

Підставою для звернення із позовом у даній справі є те, що несплата за надані послуги охорони - призводить до неможливості Маріупольського МВУДСО протидіяти порушенням громадського порядку та злочинам (відсутність у достатньому рівні паливно-мастильних матеріалів, зброї, засобів захисту, оплати праці) та веде до дестабілізації громадського порядку та законності у м.Маріуполі в умовах АТО та надзвичайного стану в межах Донецької та Луганської областей, є порушенням норм господарського та цивільного законодавства, порушує інтереси держави.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що звернення Прокурора міста Маріуполя в інтересах держави в особі Маріупольського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при Головному Управління МВС України в Донецькій області до суду з позовом по даній справі є правомірним і не суперечить чинному законодавству України, а твердження апелянта с цього приводу не спростовують факту наявності неналежного виконання умов договору і заборгованості.

При цьому колегія суддів вважає вірним висновки суду першої інстанції, що судова практика, на яку посилається апелянт, стосується інших суб'єктів господарювання та не є підставою для відмови у задоволенні позову по даній справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року по справі №908/6070/14 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 року по справі №908/6070/14 залишити без змін.

Повний тест постанови складено 10 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.