ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 922/5923/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1(особисто), ОСОБА_2, довіреність №7-с від 06.04.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1554 Х/1-42), відповідача (вх.№2001 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 11.02.15 у справі № 922/5923/14

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль"

до ФОП ОСОБА_1

про стягнення 59 166,82 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11 лютого 2015 року (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (93400, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк-3, ідент. код 00131050) основну заборгованість в сумі 35099,44 грн., 3% річних в сумі 1319,51 грн., інфляційні втрати в сумі 6342,66 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1320,43 грн. В частині стягнення пені в сумі 16405,51 грн. відмовлено.

Позивач не погодившись з рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені в сумі 16405,51 грн., звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині.

Одночасно відповідач не погодившись з рішення суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

06 квітня 2015 року від позивача надійшло клопотання (вх.№5583).

У судове засідання, яке відбулось 08 квітня 2015 року з'явився відповідач, позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка позивача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Під час судового засідання, з огляду на те, що апеляційні скарги подані на одне рішення господарського суду першої інстанції, колегія суддів, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи дійшла висновку об'єднати розгляд скарг в одне апеляційне провадження.

Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (позивач) у опалювальних сезонах:

- 2012-2013 років: у періоді з грудня 2012 року по квітень 2013 року,

- 2013-2014 років: у періоді з жовтня 2013 року по квітень 2014року,

поставило фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (відповідач) до, належного йому на праві власності, нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, з опалювальною площею 128,8 м2, теплову енергію у вигляді гарячої води для централізованого опалення приміщення відповідача на загальну суму 35099,44 грн.

Вартість 1 Гкал. теплової енергії (з 22 липня 2010 року - зі дня набрання чинності Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" від 9 липня 2010 р. № 2479-УІ, тарифи на теплову енергію для суб'єктів природних монополій встановлює національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (постанова Верховного Суду України від 28.05.2013 р. у справі №3-9гс13), що поставлялась відповідачу складала:

- з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р.(тариф для потреб інших споживачів) - 970,02 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 21.03.2012 р. № 70 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 16.03.2012 р. № 136 "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.01.2014 р. по 31.03.2014 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 900,67 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 14.01.2014 р. № 8 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 31.12.2013р. № 485 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.04.2014 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 1085,63 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 31.03.2014 р. № 53 "Про введення тарифу на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 31.03.2013р. № 231 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль".

Нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2. Зазначений житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2. Технічної можливості відключення окремих приміщень від централізованого опалення у даному житловому будинку не передбачено.

Приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано.

У зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку, розрахунок вартості теплової енергії здійснений розрахунковим способом з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді відповідно до абзацу другого пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від З жовтня 2007 р. № 1198.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово направлялися претензії (а.с. № 34-39) щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Проте, відповідач не сплатив вартість поставленої теплової енергії у вигляді гарячої води на централізоване опалення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою стягнення зазначеної суми у судовому порядку.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції наголосив на фактичності та доведеності позовних вимог в частині основного розміру боргу, у зв'язку з чим частково задовольнив позовну вимогу, відмовивши лише в частині стягнення суми пені.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач, заперечує правомірність відмови суду першої інстанції в стягнення з відповідача суми пені.

В той же час відповідач в доводах апеляційної скарги, заперечує взагалі можливість стягнення суми заборгованості з підстав не споживання зазначених послуг, зазначаючи на відключенні системи опалювання від міської мережі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах доводи позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за договором купівлі продажу магазину продовольчих товарів від 06.07.2012 року (Том 1 а.с.42) придбав приміщення розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2. Відповідний договір зареєстрований 23.07.2012 року.

Однак договір на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не переукладався.

За приписами ч.ч. 1-2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як унормовано статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" здійснює свою господарську діяльність у сфері теплопостачання на підставі відповідних ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є суб'єктом відносин у сфері теплопостачання, і відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30.10.2013р. у справі №6-59цс13.

Як вже зазначалось вище, нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, який обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку.

А отже, відповідач як власник вищезазначеного приміщення має встановлений положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок здійснити оплату коштів за отримані послуги щодо його опалення, за виключенням доведення зворотного, а саме відсутності факту споживання вищезазначених послуг.

В доводах апеляційної скарги, відповідач наголошує на відсутності з його боку факту споживання послуг Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", зазначаючи, що на момент купівлі нежитлового приміщення розташованого на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, мало місце відключення від єдиної системи централізованого опалення будинку.

На підтвердження даної позиції відповідачем було надано Звіт про оцінку приміщення магазину продовольчих товарів -літ. «А-1,а2,а3» загальна площа 128,8 м кв., розташований за адресою: АДРЕСА_2, складений ФОП ОСОБА_3 02.07.2012 року станом на 25.06.2012 року; а також договір підряду від 03 вересня 2012 року.

Втім наведені докази не свідчать про належне відключення приміщення відповідача від єдиної системи централізованого опалення будинку.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630.

Згідно з п. 26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, є Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4.

Для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду вказаних питань (далі - Комісія).

Пунктом 2.1 Порядку визначено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання. Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові (пункт 2.2 Порядку).

Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.

Відповідно до п. 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

З огляду на викладене та аналізуючи вищенаведені норм права колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проекто-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами.

Відтак, належним та допустимим доказом відключення від системи централізованого опалення відповідно до вимог ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил N 630 від 21.07.2005 р. є акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який підписується та затверджується комісією з розгляду вказаних питань.

У зв'язку з чим наданий відповідачем в якості доказу договір підряду від 03 вересня 2013 року з тепло ізолювання труб і стояків в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 не є безумовних свідченням відключення від системи централізованого опалення. Крім того, зазначення в акті прийняття виконаних робіт про ізоляцію труб і стояків, не підтверджує факту виконання такої ізоляції у відповідності до діючих норм та правил, яка технічно вимагається у випадку відключення від системи опалення.

Не наділений належною доказовою силою й Звіт про оцінку приміщення магазину продовольчих товарів, складений ФОП ОСОБА_3, оскільки зазначена суб'єктом оцінки відомість стосовно відключення системи опалення від централізованого опалення не підтверджена жодним належним доказом. У зв'язку з чим, зазначення в звіті оцінки факту відсутності опалення не підтверджує належну процедуру відключення приміщення від системи централізованого опалення.

За таких обставин відповідачем не було належним чином доведено факт відключення приміщення від централізованого опалення відповідно до встановленої процедури, у зв'язку з чим, останній має визначений законодавством обов'язок здійснити оплату коштів за отримані послуги з опалення приміщення.

Як було зазначено раніше, приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано.

У зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку, позивачем було здійснено розрахунок вартості теплової енергії розрахунковим способом з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді відповідно до абзацу другого пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від З жовтня 2007 р. № 1198.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем неодноразово направлялися на адресу відповідача рахунки (за грудень 2012р. на суму 7321,72 грн. (Том 1 а.с.20) за січень 2013р. на суму 3713,23 грн. (Том 1 а.с.21), за лютий 2013р. на суму 3201,07 грн.(Том 1 а.с.22), за березень 2013р. на суму 3259,27 грн.(Том 1 а.с.23) за квітень 2013р. на суму 128,04 грн. (Том 1 а.с.24), за жовтень 2013р. на суму 1070,90 грн. (Том 1 а.с.25)., за листопад 2013р. на суму 2293,13 грн.(Том 1 а.с.26), за грудень 2013р. на суму 3666,67 грн.(Том 1 а.с.27), за січень 2014р. на суму 4323,22 грн.(Том 1 а.с.28), за лютий 2014р. на суму 3220,80 грн.(Том 1 а.с.29), за березень 2014р. на суму 2302,12 грн.(Том 1 а.с.30) за квітень 2014 року на суму 599,27 грн. (Том 1 а.с.32) на загальну суму 35099,44 грн.

Також, матеріали справи містять претензії, які були направлені відповідачу про стягнення коштів за спожиту теплову енергію в гарячій воді. (Том 1 а.с.34-39). Відповіді на зазначені претензії матеріали справи не містять.

Втім жодної оплати з боку відповідача за рахунками позивача реалізовано не було, так матеріали справи не містять жодного доказу, який свідчив би про сплату коштів за отримані послуг. Разом з тим й самим відповідачем не заперечується відсутність сплати коштів за даними рахунками.

За таких обставин, враховуючи те, що як доказів, які б спростовували надані позивачем документи щодо надання послуг відповідачу, так і доказів оплати за вищезазначеними рахунками- до суду не надано, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність сплати відповідачем грошових коштів за спожиту теплову енергію в сумі 35099,44 грн.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1319,51 грн. враховуючи наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Перевіривши розрахунок Позивача та період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 1319,51 грн.

Заявлена вимоги Позивача про стягнення з відповідача 6342,66 грн. суми інфляційних втрат є правомірною з наступних підстав.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав його вірно розрахованими та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 6342,66 грн.

Між тим, колегія суддів розглянувши доводи апеляційної скарги позивача, не погоджується з висновком суду стосовно відмови в стягненні пені в розмірі 16405,21 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, господарський суд Харківської області виходив з того, що між сторонами не було укладено договору, та безпосередньо угоди про неустойку на випадок порушення зобов`язань з боку відповідача.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з зазначеною позиції суду з наступних обставин.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Як встановлено в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із положеннями ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, слід зазначити, що настання штрафних санкцій у вигляді пені може бути наслідок як безпосередньо домовленості між сторонами про можливість її застосування, так і витікати безпосередньо з положень законодавства, внаслідок неналежного виконання нормативних приписів.

Таким чином, порушення відповідачем правил здійснення господарської діяльності, визначеної Законом України «Про житлово-комунальні послуги» є підставою застосування до останнього штрафної санкції (пені).

Окрім цього, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки в даному випадку до спірних правовідносин правомірним є застосування Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових території» від 20.05.1999р. №686-XIV.

У відповідності до правових висновків Верховного Суду України, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за I півріччя 2013 р, до суб'єктів підприємницької діяльності, які використовують для провадження своєї діяльності нежилі будинки і приміщення, що належать таким суб'єктам - на праві власності або орендовані ними на підставі договору, у разі несвоєчасного розрахунку за спожиті комунальні послуги не застосовуються положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", натомість слід керуватися вимогами спеціального нормативного акта - Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". При цьому розмір пені має становити 1 % від суми прострочення платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу (постанова Верховного Суду України від 16 квітня 2013 р. у справі N 3-6гс13).

Враховуючи зазначене, порушення відповідачем процедури сплати коштів за отримані послуги з опалення та постачання гарячої води, визначеної ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», є підставою стягнення з останнього штрафних санкцій у вигляді пені. Разом з тим, в силу відсутності угоди між сторонами та специфіки Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", розмір пені має становити 1 % від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок суми пені визнав його вірно розрахованими та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 16405,21 грн. Відтак рішення в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції не відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення господарського суду Харківської області від 11.02.15 у справі № 922/5923/14 в частині відмови в стягненні пені.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судові витрати за подання ним апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають, натомість з огляду на задоволення апеляційної скарги позивача, судові витрати по сплаті апеляційної скарги слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.2 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11.02.15 у справі № 922/5923/14 скасувати в частині відмови в стягненні пені в сумі 16405,51 грн

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (93400, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк-3, ідент. код 00131050) пеню в сумі 16405,51 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (93400, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк-3, ідент. код 00131050) судові витрати за подання позовної заяви у сумі 1827,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (93400, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська область, місто Сєвєродонецьк-3, ідент. код 00131050) судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 913,50 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.