ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.04.15р. Справа № 904/3546/14

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРС", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 3% річних в розмірі 543грн.05коп., пені в розмірі 3372грн.60коп. та інфляційних втрат в розмірі 5236грн.80коп.

Представники:

Від позивача: Палій С.М., дов. №56 від 30.12.2014р.

Від відповідача: Биструшкін О.С., дов. №б/н від 11.01.2015р.

на підставі статті 77 Господарського процесуального до кексу України в судовому засіданні від 11.03.2015р. проголошувалась перерва до 23.03.2015р., з 23.03.2015р. по 08.04.2015р.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 70934грн.54коп., 3% річних в сумі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та інфляційної складової в розмірі 5236грн.80коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем положень договору поставки №72ДН від 14.05.2012р. (в редакції протоколу узгодження розбіжностей та додаткових угод до договору); видаткові накладні за жовтень 2013р.-грудень 2013р. та лютий 2014р.; претензію про сплату боргу №113 від 10.04.2014р., претензію від 13.05.2014р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду 18.11.2014р., позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Присуджено до стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 70934грн.54коп., 3% річних в сумі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та інфляційної складової в розмірі 5236грн.80коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.02.2015р. вищезгадані судові акти скасовані в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та 5236грн.80коп. інфляційних втрат, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд.

У решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.11.2014р. залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2015р. було прийнято до провадження та призначено судове засідання.

У письмових поясненнях №65 від 06.03.2015р. позивач вказав, що на підставі пункту 6.2 договору №72ДН від 14.05.2012р. (в редакції протоколу узгодження розбіжностей та додаткових угод до договору) на адресу відповідача було направлено претензію про сплату боргу №113 від 10.04.2014р., в якій повідомлено про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 14.05.2014р. та вказано про необхідність до настання зазначеного строку повернути весь поставлений, але нереалізований товар та/або сплатити заборгованість.

В претензії №143 від 13.05.2015р., отриману відповідачем того ж дня, позивач вимагав від відповідача протягом 7 календарних днів з моменту пред'явлення такої вимоги (з 13.05.2014р. по 20.05.2014р. включно) остаточно розрахуватись та сплатити заборгованість.

З урахуванням викладеного, позивач пояснив, що правильним періодом нарахуванням 3% річних є період з 21.05.2014р. по 09.07.2014р. включно, сума дорівнюватиме 291грн.51коп. Розмір інфляційної складової, вирахуваної за червень 2014р., становитиме 709грн.35коп.

Пунктом 5.4 договору поставки передбачено нарахування пені у разі прострочення оплати понад 2 місяців. В даному випадку період прострочення є меншим, тому відсутні підстави для нарахування пені.

У поясненнях від 17.03.2015р. відповідач не визнав в повному обсязі позовні вимоги, зазначаючи про те, що строк виконання зобов'язань за договором поставки не настав. Тому відсутні підстави для нарахування сум пені. 3% річних та інфляційної складової.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОНАЙМ Україна» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» (далі - покупець) був підписаний договір поставки №72ДН від 14.05.2012р. (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) (далі - договір), згідно якого постачальник зобов'язується поставляти непродовольчі товари (надалі - товар) відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно його вартість.

Додатковою угодою до договору №72ДН від 14.05.2012р. сторонами внесені зміни в частині зміни найменування постачальника, замість Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОНАЙМ Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ».

Відповідно до п. 1.2. договору предметом даного договору є товари, що визначені у відповідних супровідних документах (накладних, товарно-транспортних накладних, тощо), які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 2.2. договору передача товару за цим договором здійснюється в місці, щодо якого досягнуто усної або письмової домовленості між сторонами і оформлюється накладною або актом прийому-передачі.

Пунктом 4.4. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) передбачено, що покупець сплачує за поставлений йому товар через кожні 30 календарних днів з моменту першої поставки такого товару по мірі його реалізації третім особам (в тому числі кінцевому споживачу).

Відповідно до п. 4.4.1. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) сума оплати за поставлений товар розраховується на підставі звіту за реалізований товар, який покупець надає постачальнику за його вимогою.

Пунктом 4.5 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) передбачено, що у разі не реалізації покупцем поставленого постачальником товару протягом 180 календарних днів з моменту його постачання покупець зобов'язаний за першою вимогою постачальника повернути йому увесь постачальний та не реалізований товар протягом семи календарних днів з моменту пред'явлення такої вимоги. У разі якщо покупець не повернув поставлений товар на вимогу постачальника, покупець тим самим підтверджує, що поставлений йому товар був повністю реалізований, та зобов'язується сплатити постачальнику його вартість.

Відповідно до п. 5.5. договору, у випадку відсутності у покупця грошових коштів для оплати поставленого товару або якщо товар не користується широким попитом у кінцевих споживачів, за наявності згоди постачальника та належного стану товару (в тому числі його пакування), поставлений товар може бути повернуто постачальнику.

Пунктами 5.3 та 5.4 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) встановлено, що за порушення строків оплати товару відповідач сплачує 3% річних, а у разі, якщо прострочення платежів складає більше двох місяців додатково сплачує пеню за кожен день прострочення, але не більше ніж за календарний рік.

Зазначений договір укладено на період до 31.12.2012року з можливістю продовження строку його дії на наступний період, за мовчазною угодою на це учасників.

На виконання умов договору позивач протягом періоду з 14.05.2012р. по 13.02.2014р. поставив, а відповідач прийняв без зауважень товар на суму 290652грн.88коп., з яких сплатив 160008грн.40коп. та повернув товар позивачу на суму 54709грн.94коп.

Таким чином, на момент вирішення спору була наявна заборгованість в розмірі 70934грн.54коп., яка виникла внаслідок неплатежів за товар, який відповідач отримав у період з 18.11.2013р. по 13.02.2014р. та частково за товар, отриманий 21.10.2013р., що підтверджується видатковими накладними та банківськими виписками.

Пунктом 6.2 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) передбачено, що цей договір може бути розірваний постачальником достроково в односторонньому порядку. При цьому постачальник повинен повідомити покупця про дострокове одностороннє розірвання договору за тридцять календарних днів. У випадку розірвання постачальником договору у порядку, передбаченому цим пунктом договору, покупець зобов'язаний остаточно розрахуватись з постачальником та повернути йому увесь поставлений та не реалізований товар протягом семи календарних днів з моменту пред'явлення такої вимоги.

На адресу позивача було направлено претензію №113 від 10.04.2014р., якою позивач повідомляв відповідача про одностороннє розірвання договору з 14.05.2014р. та вимагав до настання зазначеного строку повернути весь поставлений, але нереалізований товар та/або сплатити заборгованість.

13.05.2014р. на адресу відповідача було направлено повторну претензію №143 від 13.05.2014р. про сплату боргу, яка була отримана відповідачем 13.05.2014р. Вказані претензії були залишені відповідачем без реагування.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду 18.11.2014р., позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Присуджено до стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 70934грн.54коп., 3% річних в сумі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та інфляційної складової в розмірі 5236грн.80коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.02.2015р. вищезгадані судові акти скасовані в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та 5236грн.80коп. інфляційних втрат, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 70934грн.54коп. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014р. та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.11.2014р. залишені без змін.

На підставі пункту 5.4 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) позивач нарахував пеню в розмірі 3372грн.60коп. за прострочення оплати суми боргу, починаючи з 10.04.2014р. по 01.07.2014р.

З огляду на дострокове розірвання договору та направлення претензій, прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань відбулось починаючи з 21.05.2014р.

Враховуючи положення пункту 5.4 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) в даному випадку підстави для нарахування пені відсутні.

Також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення суму 3% річних в розмірі 543грн.05коп. та інфляційну складову в розмірі 5236грн.80коп.

У своїх поясненнях №65 від 06.03.2015р. позивач зазначив, що з урахуванням початку періоду прострочення з виконання відповідачем грошового зобов'язання саме з 21.05.2014р., правильним періодом нарахування 3% річних та суми інфляційної складової становитиме період з 21.05.2014р. по 09.07.2014р. та червень 2014р. відповідно. Суми, вирахувані за цей період, дорівнюють суму інфляційної складової в розмірі 709грн.35коп. та 3% річних в розмірі 291грн.51коп.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» м. Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» м. Павлоград в частині стягнення 3% річних в розмірі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та інфляційної складової в розмірі 5236грн.80коп. підлягають задоволенню частково. Суд задовольняє вимоги про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 291грн.51коп., інфляційної складової в розмірі 709грн.35коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3372грн.60коп., 3% річних в розмірі 251грн.54коп., інфляційної складової в розмірі 4527грн.45коп. слід відмовити.

Як зазначено в пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р. у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, правило статті 49 Господарського процесуального кодексу України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені сторонами під час розгляду вказаної справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 38, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» м. Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» м. Павлоград в частині стягнення 3% річних в розмірі 543грн.05коп., 3372грн.60коп. пені та інфляційної складової в розмірі 5236грн.80коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» м. Павлоград (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, буд. 127-В; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» м. Дніпропетровськ (49027, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна В.І. Леніна, буд. 53; ) суму 3% річних в розмірі 291грн.51коп., інфляційну складову в розмірі 709грн.35коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1641грн04коп. за подачу позову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3372грн.60коп., 3% річних в розмірі 251грн.54коп., інфляційної складової в розмірі 4527грн.45коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» м. Дніпропетровськ (49027, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна В.І. Леніна, буд. 53; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРС» м. Павлоград (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, буд. 127-В; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 92грн98коп. за подання апеляційної скарги та витрати зі сплати судового збору в розмірі 92грн98коп. за подання касаційної скарги.

Видати накази після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 08.04.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 14.04.2015р.

Суддя Р.Г. Новікова