РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015Справа №910/2904/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

До Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

Про стягнення 129 869,22 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Новіков С.Ю., довіреність № 2403 від 29.12.2014р.

від відповідача Куксенко П.Р., довіреність № 28-У від 26.12.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про стягнення 129 869,22 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору № 207-Л/59-Л від 22.09.2010р.

Ухвалою суду від 12.02.2015р. порушено провадження у справі № 910/2904/15-г та призначено розгляд на 27.03.2015 р.

26.03.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

27.03.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності.

27.03.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному , надав пояснення по справі.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд задовольнити заяву про застосування строку позовної давності.

Судом оголошену перерву у судовому засіданні до 06.04.2015р.

03.04.2015р. позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення, щодо заяви про застосування строку позовної давності.

06.04.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, поданої відповідачем.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд застосувати строк позовної давності.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з застосуванням строку позовної давності.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2010 року між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (правонаступником якого є ПАТ «Укртрансгаз», далі - позивач) та ДП "Укравтогаз" НАК «Нафтогаз України» (далі - відповідач) було укладено договір № 207-Л/59-Л, згідно якого позивач зобов'язався, на умовах визначених договором, передати у власність відповідача, товарно-матеріальні цінності (далі - продукцію), згідно специфікацій 1, 2, 3, 4, 5, 6, а відповідач зобов'яався прийняти та оплатити Продукцію.

Згідно з п. 3.4. договору, відповідач зобов'язався здійснити 100% оплату вартості зазначеної продукції протягом 10 днів з дати поставки зазначеної продукції, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача.

Позивач свої договірні зобов'язання виконав та здійснив поставку продукції , згідно з специфікаціями до договору на суму 93 152,02 грн., що підтверджується видатковою накладною № 366 від 30.09.2010р., копія якої наявна в матеріалах справи, проте відповідач в порушення умов договору за отриману продукцію не розрахувався з позивачем.

Пунктом 5.2 договору передбачено нарахування пеню у розмірі 0.1% від вартості продукції, за порушення строку оплати поставленої продукції.

Згідно позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача 129 869,22 грн. боргу, з яких: 93 152,02 грн. - основного боргу, 16 767,36 грн. - пені, 8 398,99 грн. - 3% річних (ст.625 ЦК України), 5030,21 грн. - інфляційних втрат (ст.625 ЦК України), 6520,64 грн. 7% штрафу (ст.. 231 ГК України) та судові витрати.

Суд дослідивши документи додані до матеріалів справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Представником відповідача 27.03.2015р. через канцелярію суду подано клопотання про застосування строку позовної давності, яке суд вирішив задовольнити у судовому засіданні 06.04.2015р., виходячи з наступного.

Договір про поставку продукції укладено 22.09.2010р., яку поставлено відповідачу 30.09.2010р., згідно видаткової накладної.

Строк дії договору до 31.12.2010р., а термін поставки протягом 10 днів з дати поставки продукції (п.3.4 договору)

Обґрунтовуючи пред'явлений позов, позивач вказує на те, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов'язання по сплаті вартості поставленої 30.09.2010р. продукції.

Так, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три

роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, позивач мав право звернутись до суду з вимогою про захист свого права та стягнення вартості поставленої продукції до 11.10.2013р., оскільки термін дії договору встановлено до 31.12.2010р., а в п.3.4 вказано термін коли саме має бути здійснено оплату вартості товару, тобто протягом десяти днів до 11.10.2010р., тому суд відраховує строк позовної давності з моменту закінчення строку, який надано для розрахунку за поставлену продукцію.

Представник позивача проти застосування строку позовної давності заперечував, посилаючись на те, що між сторонами було укладено та підписано акт звірки від 30.09.2013р., внаслідок чого сталось переривання строку позовної давності, з чим суд не погодився, так як вказаний акт було підписано на суму 535 632,26 грн., яка ніяким чином не ідентифікується з заборгованістю за договором № 207-Л/59-Л від 22.09.2010р., оскільки за даним договором основний борг становить 129 869,22 грн., а згідно пояснень сторін між сторонами наявні і інші договірні відносини, тому судом не встановлено чи входить до суми 535 632,26 грн. борг за договором, по якому розглядається спір у справі № 910/2904/15. Крім того, позивач додатково посилався на довідку станом від 02.03.2015р., додану до письмових пояснень, згідно якої можливо ідентифікувати борг по договору, проте суд не може прийняти таку довідку у якості доказу, оскільки вона складено в односторонньому порядку бухгалтером позивача (зацікавлена особа), а також станом на 02.03.2015р., після початку судового розгляду по справі, внаслідок чого суд вважає, що по даній справі позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували факт переривання строку позовної давності по заборгованості відповідача по поставленій продукції від 30.09.2010р.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене та беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до даного спору, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 129 869,22 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 269 Господарського кодексу України, ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Дата складання повного тексту рішення 14.04.2015р.)

Суддя В.І.Мельник