ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Справа № 910/11845/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А. (головуючого, доповідача),

Кондратової І.Д.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення господарського суду міста Києва від 24 листопада 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року у справі № 910/11845/14 за позовом державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", за участю прокуратури Київської області, про стягнення суми, -

Встановив:

У червні 2014 року державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про стягнення 37550052,60 грн. боргу, що утворився у зв'язку з несплатою відповідачем наданих позивачем послуг з наземного обслуговування повітряних суден, за період з 26 вересня 2012 року по 31 січня 2014 року, які надавалися на підставі правочину, укладеного у спрощений спосіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постановлені у справі судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, вказуючи на безпідставність викладених в ній доводів.

В судовому засіданні оголошувались перерви до 8 квітня 2015 року та 15 квітня 2015 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, яка висловилась в підтримку доводів касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом позову у справі є вимоги про стягнення з відповідача боргу в розмірі 37550052,60 грн., за період з 26 вересня 2012 року по 31 січня 2014 року, за надані послуги з наземного обслуговування повітряних суден, а саме:

- повідомлення усіх зацікавлених сторін про рух літака перевізника (пункт 1.1.4 додатку А стандартної угоди ІАТА в редакції 2004 року, далі - додаток А);

- інформування пасажирів та/або громадськість про час прибуття та/або відправлення літака перевізника та наземного транспорту (пункт 2.1.1 додатку А);

- вирішення питання щодо пасажирів, що слідують із зупинками, транзитних та таких, що слідують з пересадками, пасажирів і питання щодо їхнього багажу, а також інформування їх про послуги, наявні в аеропорту (пункт 2.1.2 додатку А);

- повідомлення перевізникові про скарги та претензії пасажирів перевізника (пункт 2.1.6 (а) додатку А);

- направлення пасажирів через пункти контролю до пунктів посадки на рейс (пункт 2.1.13 додатку А);

- направлення пасажирів від літака через пункти контролю (пункт 2.3.2 додатку А);

- інформування пасажирів/громадськість про час прибуття/відправлення (за межами аеропорту) (пункт 2.4.1 додатку А);

- забезпечення супроводження у місці стоянки повітряного судна у випадку його прибуття чи відправлення (пункт 3.2.1 (а) додатку А);

- забезпечення протипожежного та іншого захисного обладнання в місцях стоянки повітряного судна (пункт 3.8.1 (а) додатку А);

- забезпечення засобами зв'язку між наземною станцією та повітряним судном (пункт 4.2.3 (а) додатку А);

- з'ясування та відстеження польотного плану аеронавігаційних служб, виділеного відповідною аеронавігаційною службою час для перевізника (пункт 4.4.4 (b, e) додатку А).

Розглядаючи заявлені позовні вимоги, господарський суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, залишивши рішення у справі без змін, дійшов висновку про їх необґрунтованість та відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з таких мотивів.

За період з 26 вересня 2012 по 31 січня 2014 року відповідачем виконано 22695 рейсів.

1 червня 2009 року сторонами укладено договір про наземне обслуговування у вигляді додатку В1.1/02.1.1-23.9-7 до Стандартної угоди про наземне обслуговування від січня 2004 року.

Договір складено відповідно до спрощеної процедури, згідно з якою сторони погодили, що умови Основної Угоди та додатку А до Стандартної угоди про наземне обслуговування від січня 2004 року, що опубліковані Міжнародною асоціацією повітряного транспорту, застосовуються так, якби ці умови були повністю повторені у договорі, при цьому, сторони підтвердили, що вказані умови їм відомі.

Відповідно до умов договору обслуговуюча компанія зобов'язалася забезпечити послуги з наземного обслуговування, в тому числі, надання місць для базування повітряних суден, обслуговування на пероні, обслуговування посадки та зльоту повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, обслуговування вантажу та пошти тощо.

Між сторонами укладалися додаткові угоди до договору, в тому числі, додаткова угода № 29.

Встановивши зазначене, суд дійшов висновку, що відносини сторін повинні регулюватися договором в редакції, викладеній саме у додатковій угоді № 29.

Доказів, що підтверджують факт замовлення спірних послуг відповідачем у порядку, визначеному договором, а саме, п. 1.1.4 під-пар. 1.1 пар. 1 договору в редакції додаткової угоди № 29, згідно з яким для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття та подальшого відправлення того самого літака у встановлений час відповідач може замовляти у позивача послугу/послуги з наземного обслуговування, що визначені п.п. 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.5, 2.1.6(a), 2.2.8, 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(a), 3.8.1(a), 4.2.3(a), 4.4.4(b,е)(1,2) додатку А, позивачем не надано, тоді як підставою надання послуг з наземного обслуговування, що визначені вказаним пунктом, є відповідний лист відповідача. В листі мають бути зазначені послуга/послуги, які необхідні відповідачу для обслуговування рейсів та дата початку їх надання. Такий лист є невід'ємною частиною договору та підставою для виникнення у позивача зобов'язань з надання замовлених послуг, а у відповідача - з їх прийняття та оплати.

При цьому, в картах на обслуговування рейсів відповідача від 31 серпня 2013 року та від 1 жовтня 2013 року в графі «Service on Request» (Обслуговування за запитом) вказано лише «транспорт для пасс 3 х» та «трансп. для пас - 1 х; транспорт для пасаж - 3 ход.; услуга для инвалида - 1 чел.» відповідно, а посилання на замовлення послуг, вказаних у пунктах 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6 (a), 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(a), 3.8.1(a), 4.2.3(a), 4.4.4 (b,е)(1,2) додатку А.

Крім того, судом встановлено, що спірні послуги надавалися відповідачу товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" на підставі договору від 26 вересня 2012 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Свіспорт Україна", як обслуговуючою компанією, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", та відповідачем, а також договору від 1 січня 2012 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", як обслуговуючою компанією, та відповідачем.

Проте, з висновками попередніх судових інстанцій про залишення позовних вимог без задоволення погодитись не можна, оскільки вони є передчасними з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В порушення даної норми процесуального права, попередні судові інстанції, встановивши, що правовідносини сторін повинні регулюватися саме договором в редакції додаткової угоди № 29, не звернули уваги на той факт, що договір в редакції додаткової угоди почав діяти для його сторін з 1 січня 2013 року, тоді як послуги, передбачені п.п. 1.1.4, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6 (a), 2.2.13, 2.3.2, 2.4.1, 3.2.1(a), 3.8.1(a), 4.2.3(a), 4.4.4 (b,е)(1,2), надавалися відповідачу з 26 вересня 2012 року.

Пославшись на те, що позивач не надає відповідачу послуги, визначені пунктами додатку А, оскільки 14 вересня 2011 року позивачем, відповідачем, товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа", державним підприємством "Украерорух" та іншими учасниками підписано Меморандум про взаєморозуміння для впровадження концепції "Спільне прийняття рішень", відповідно до якої сторони мають намір покращити пропускну спроможність аеропорту шляхом обміну точною, достовірною та своєчасною інформацією в тому числі даними про рух повітряних суден, попередні судові інстанції не звернули уваги на те, що даний Меморандум не є договором у розумінні ст. 626 Цивільного кодексу України, а є лише письмовим документом з питань обміну інформацією між всіма зацікавленими особами.

Крім того, суди залишили поза-увагою та не дали правової оцінки тим обставинам, що послуги, передбачені зазначеними пунктами додатку А, згідно Технологічного документу "Керівництво з наземного обслуговування повітряних суден" № 32-10-12, затвердженого Генеральним директором державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 29 лютого 2008 року, виконуються позивачем обов'язково для кожного рейсу кожної авіакомпанії без виключення, й без їх надання фактично неможливо здійснити обслуговування пасажирів і повітряних суден, оскільки вони є технологічно необхідними для здійснення відправки, приземлення повітряного судна, його супроводження зі злітно-посадкової смуги до місця висадки пасажирів та обслуговування пасажирів відповідача з моменту прибуття пасажира до аеропорту та до моменту того, як рейс відправиться чи прибуде. Документів, які б вказували на те, що відповідач відмовився від цих послуг та довів таку відмову до відома аеропорту, матеріали справи не містять.

Встановивши, що відповідачем укладені відповідні договори з іншими обслуговуючими компаніями (товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" та товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"), які на виконання цих договорів у спірний період надавали йому вказані послуги, попередні судові інстанції не з'ясували чи мають дані компанії технологічні можливості самостійно надавати вказані послуги та не спростували доводи позивача з цього приводу, не перевірили дотримання сторонами та зазначеними компаніями умов укладання договорів про надання послуг, передбачених ст. 3 Стандартної угоди про надання послуг, та не дали цьому оцінки.

Обгрунтовуючи висновок про надання відповідачеві наземних послуг саме ТОВ "Інтеравіа" та ТОВ "Аерохолдінг", суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд , послався на рамкову угоду від 21.11.2003р.№02-23.30-26 про співробітництво у сфері обслуговування пасажирів та генеральну угоду про комерційне виконання послуг з наземного обслуговування від 4.03.2008р. №02.1-23.30-51 в редакції додаткової угоди від 1.09.2012р. №16, що укладені позивачем з ТОВ "Аерохолдінг" і ТОВ "Інтеравіа" відповідно.

Проте вказаний висновок попередніх судових інстанцій не відповідає наявним у матеріалах справи доказам, оскільки ці документи відсутні у справі.

Крім того, вказаний висновок може стосуватись прав і охоронюваних інтересів вказаних компаній, проте вони не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними, обґрунтованими, прийнятими у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та наявними матеріалами справи, а тому, вони підлягають скасуванню, а справа - направленню до місцевого господарського суду на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду слід урахувати наведене, встановити фактичні обставини справи, з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін в т. ч. можливість вирішення спору в господарському суді з урахуванням арбітражних застережень і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти відповідне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 24 листопада 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 3 лютого 2015 року у справі № 910/11845/14 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Головуючий Гончарук П.А.

Судді Кондратова І.Д.

Стратієнко Л.В.