РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/4944/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд», м.Запоріжжя,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ,

про стягнення 76 013,70 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Коновалов В.М. - по дов.

від відповідача: Русскіна О.В. - по дов.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Трест «Запоріжалюмінбуд», м.Запоріжжя звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ про стягнення 76 013,70 грн., з яких проценти на суму вкладу в розмірі 39 917,81 грн., 3% річних в сумі 5095,89 грн. та інфляційні втрати в розмірі 31 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що поза межами окремих депозитних договорів банк здійснював користування грошовими коштами Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» у період з 18.12.2014р. по 17.02.2015р., що у відповідності до ст.1061 Цивільного кодексу України свідчить про наявність у банку обов'язку сплатити проценти на банківський вклад. Зокрема, за твердженнями позивача, платіжні доручення клієнта про перерахування грошових коштів в сумі 1 000 000 грн. з поточного рахунку позивача, відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», на поточних рахунок клієнта в іншій банківській установі не виконані, що свідчить про наявність у відповідача обов'язку сплатити проценти за користування депозитом, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач у відзиві б/н від 18.03.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення з огляду на те, що у період з 18.12.2014р. по 17.02.2015р. заявником не було розміщено на рахунку у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» депозиту в сумі 1 000 000 грн.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.04.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 08.08.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Трест «Запоріжалюмінбуд» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) було укладено генеральний договір №Д-2022111/88/1429 про розміщення коштів в рамках депозитної лінії «Зручна», згідно з п.1.1 якого вкладник розміщує, а банк приймає грошові кошти в сумі та на строки, обумовлені додатковими договорами, укладеними в рамках цього договору.

За користування коштами вкладника банк нараховує та виплачує вкладнику проценти в розмірі та в строки, які визначені у додаткових договорах до генерального договору (п.1.3 договору №Д-2022111/88/1429 від 08.08.2013р.).

За умовами п.2.1 вказаного правочину банк на підставі документів, наданих клієнтом, відкриває йому вкладний рахунок №2111.

Внесення вкладником грошових коштів на рахунок здійснюється шляхом перерахування з поточного рахунку вкладника у строки та час, визначені відповідними додатковими договорами до генерального договору. Повернення вкладу та перерахування відповідних грошових сум здійснюється на поточний рахунок вкладника №00, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк».

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у межах генерального договору №Д-2022111/88/1429 від 08.08.2013р. сторонами було укладено додатковий договір №1 від 08.08.2013р., згідно з умовами якого вкладник розміщує, а банк отримує на рахунок вклад в сумі 1 000 000 грн. Розміщення вкладу здійснюється до 18.12.2013р. Нарахування процентів за вкладом здійснюється за ставкою у 21% річних.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, на виконання умов вказаного додаткового договору Публічним акціонерним товариством «Трест «Запоріжалюмінбуд» було розміщено грошові кошти в сумі 1 000 000 грн. на депозитному рахунку у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

13.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Трест «Запоріжалюмінбуд» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) було укладено договір №236/21 банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок №22111 у національній валюті України та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з діючими на момент надання послуг тарифами.

Згідно умов наведеного правочину банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій з рахунком.

Додатковою угодою №3 від 18.12.2013р. в рамках генерального договору №Д-2022111/88/1429 від 08.08.2013р. контрагентами було погоджено повернення вкладу в сумі 1 000 000 грн. та перерахування відповідної суми на рахунок вкладника №2111.

Договором від 18.12.2013р. про внесення змін та доповнень до додаткового договору №1 від 08.08.2013р. в рамках генерального договору №Д-2022111/88/1429 від 08.08.2013р. контрагентами було погоджено продовження строку, на який розміщується депозит, до 18.12.2014р. та збільшено відсоткову ставку до 23,5% річних.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що депозитні кошти в розмірі 1 000 000 грн., внесені в рамках наведеного вище додаткового договору, були повернуті Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» №22111, як це передбачено додатковою угодою №3 від 18.12.2013р.

Наведена обставина була підтверджена представником позивача у судовому засіданні 01.04.2015р., яке проводилось у режимі відеоконференції у відповідності до ст.741 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, за висновками суду, Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було виконано свій обов'язок з повернення Публічному акціонерному товариству «Трест «Запоріжалюмінбуд» банківського вкладу, розміщеного в межах договору №Д-2022111/88/1429 від 08.08.2013р., шляхом перерахування грошових коштів в сумі 1 000 000 грн. на поточний рахунок позивача з депозитного рахунку.

За приписами ст.1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про сплату процентів на банківський вклад (депозит), насамперед, повинно бути доведено факт розміщення такого вкладу на рахунку у банківській установі у період з 18.12.2014р. по 17.02.2015р.

У ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Юридичні особи - резиденти можуть відкривати поточні та/або вкладні (депозитні) рахунки в банках через свої відокремлені підрозділи (п.1.3 Постанови №492 від 12.11.2003р. правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах»).

Пунктом 1.8 Постанови №492 від 12.11.2003р. правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» передбачено, що банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до наведеної Постанови поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать: рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України; поточні рахунки типу "Н", що відкриваються в національній валюті офіційним представництвам і представництвам юридичних осіб - нерезидентів, які не займаються підприємницькою діяльністю на території України; поточні рахунки типу "П", що відкриваються в національній валюті постійним представництвам; поточні (накопичувальні) рахунки виборчих фондів та фонду референдуму; інвестиційні рахунки, що відкриваються нерезидентам-інвесторам в уповноважених банках України відповідно до вимог цієї Інструкції для здійснення інвестиційної діяльності в Україні, а також для повернення іноземної інвестиції та прибутків, доходів, інших коштів, одержаних іноземним інвестором від інвестиційної діяльності в Україні.

З наведеного вбачається, що за своєю правовою природою поточний рахунок та вкладний (депозитний) рахунки є різними банківськими рахунками з відмінним цільовим призначенням.

Принципова відмінність наведених рахунків та договорів, на підставі яких останні відкриваються, полягає в тому, що грошовими коштами, які розміщуються на вкладному рахунку, банк має право користуватись і саме за таке користування банк сплачує вкладнику проценти, тоді як у випадку відкриття поточного рахунку, навпаки, грошові кошти за розрахунково-касове обслуговування та виконання платіжних операцій сплачує банку клієнт. При цьому, у останньому випадку не передбачено права банка на розпорядження грошовими коштами, розміщеними на поточному рахунку, а розпорядження ними здійснюється на підставі доручень клієнта чи у інших випадках, передбачених чинним законодавством (списання у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду). До того ж, розпорядження вкладником грошовими коштами, що знаходяться на депозитному рахунку, обмежується строком розміщення вкладу, а на поточному - клієнту гарантується безперешкодна можливість проводити будь-які операції з належними останньому грошовими коштами.

За твердженнями позивача, оскільки після повернення грошових коштів в сумі 1 000 000 грн. з депозитного рахунку №2111 на поточний рахунок №22111 відповідачем не було виконано платіжні доручення Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд», фактично грошові кошти знаходились у розпорядженні Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» як банківський вклад.

Проте, з огляду на наведені вище висновки суду стосовно відмінності поточного та вкладного рахунків, господарський суд зазначає, що наведені твердження заявника є необґрунтованими, оскільки умовами договору №236/21 від 13.12.2013р. банківського рахунку банк зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку №22111.

При цьому, умовами вказаного правочину не передбачено права банку використовувати грошові кошти позивача, які розміщуються на поточному рахунку, а отже, у останнього відсутній і обов'язок сплачувати клієнту проценти за час, у межах якого на такому рахунку знаходяться активи суб'єкта господарювання. Наразі, невиконання банком певних доручень клієнта відносно розпорядження коштами на поточному рахунку не призводить до набуття грошовими коштами на вказаному рахунку статусу депозитних, а отже не породжує у банку обов'язку нараховувати та сплачувати проценти за користування коштами.

Як встановлено судом, депозит в сумі 1 000 000 грн. було повернено банком клієнту 18.12.2014р. шляхом перерахування грошових коштів на його поточний рахунок, а отже обов'язок банківської установи сплачувати проценти за депозитом припинився у відповідності до приписів ст.1061 Цивільного кодексу України.

Інших належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів розміщення у період з 18.12.2014р. по 17.02.2015р. банківського вкладу у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» позивачем до матеріалів справи не представлено.

За таких обставин, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення процентів на суму вкладу за період з 18.12.2014р. по 17.02.2015р. в розмірі 39 917,81 грн. є безпідставними та такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» 3% річних в сумі 5095,89 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 000 грн. господарський суд зазначає наступне.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, з наведеної норми права вбачається, що передумовою виникнення у кредитора права на стягнення 3% річних та інфляційних втрат є наявність грошового зобов'язання та факт його порушення.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України).

Пунктом 1.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Як свідчать матеріали справи, заявником нараховано 3% річних та інфляційні втрати на грошові кошти в сумі 1 000 000 грн.

Проте, всупереч приписам Господарського процесуального кодексу України Публічним акціонерним товариством «Трест «Запоріжалюмінбуд» не представлено до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 вказаного вище нормативно-правового акту доказів наявності у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перед заявником грошового зобов'язання в сумі 1 000 000 грн.

В свою чергу відсутність самого зобов'язання виключає можливість встановлення факту його порушення, що у даному випадку свідчить про необґрунтованість заявлення позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що твердження позивача про неналежне виконання відповідачем умов договору №236/21 від 13.12.2013р. банківського рахунку в частині виконання платіжних доручень ніяким чином не свідчать про наявність у банку простроченого грошового зобов'язання перед клієнтом в розмірі 1 000 000 грн.

Інших підстав, з яких у відповідача виникло б грошове зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Трест «Запоріжалюмінбуд» в сумі 1 000 000 грн., заявником не наведено, а судом не встановлено.

Таким чином, з огляду на наведене вище, господарський суд дійшов висновку щодо доказової необгрунтованості позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3% річних в сумі 5095,89 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 000 грн., та відсутності підстав для їх задоволення.

До того ж, господарським судом також прийнято до уваги, що у відповідності до Постанови №150 від 02.03.2015р. правління Національного Банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних банків та на підставі вказаної постанови Рішенням №51 від 02.03.2015р. Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» введено тимчасову адміністрацію.

Згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд», м.Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ про стягнення 76 013,70 грн., з яких проценти на суму вкладу в розмірі 39 917,81 грн., 3% річних в сумі 5095,89 грн. та інфляційні втрати в розмірі 31 000 грн.

У судовому засіданні 01.04.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 03.04.2015р.

Суддя Любченко М.О.