ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

14 квітня 2015 року Справа № 915/1950/13

м. Миколаїв

Кредитор: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», 01011, м.Київ, вул. Лєскова, 9, адреса для листування: 54030, м.Миколаїв, вул. Артилерійська, 19-А.

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стайл-Т», 54001, м.Миколаїв, вул. Шевченка, 37,

Ліквідатор: Прохоров В.С., адреса для листування: 54034, м.Миколаїв, пр. Жовтневий, 6, кв. 60.

Суддя - Василяка К.Л.

Представники:

від кредитора: представник не з'явився.

від банкрута: Прохоров В.С. - ліквідатор.

в судовому засіданні приймає участь:

СУТЬ СПРАВИ: про визнання грошових вимог в сумі 38 608 892,7 грн. у справі про банкрутство ТОВ «Стайл-Т».

Постановою суду від 04.02.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю «Стайл-Т» визнано банкрутом за ознаками ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Прохорова В.С.

05 лютого 2014 року за №802 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було опубліковано повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

04.03.2014р. до суду надійшла заява від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з грошовими вимогами до боржника в сумі 50545892,7 грн., із яких кредитор просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів вимоги, не забезпечені заставою майна на суму 38 608 892,7 грн. (33 014 372,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту та відсотками, а також 5 594 520,12 грн. - пені). Залишок боргу в сумі 11 937 000,0 грн. кредитор вважає забезпеченим заставою майна.

Ухвалою суду від 11.03.2014р. вказана заява була прийнята до розгляду.

Ліквідатор надав суду відзив на заяву кредитора, в якій заявлені грошові вимоги визнає частково, а саме, визнаючи в повному обсязі заборгованість за основним боргом та нарахованими процентами за невиконання кредитних зобов'язань, нараховану пеню у загальній сумі 17 531 519,54 грн. він визнає частково на суму 492898,18 грн. Таке визнання мотивоване по-перше, пропуском позовної давності щодо заявлення нарахованої пені, по-друге, недодержанням приписів ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України, та по-третє порушенням приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині нарахування пені по 04.02.2014р. (день визнання боржника банкрутом).

08.09.2014р. ліквідатор надав суду додатковий відзив на заяву кредитора, згідно з яким вважає за необхідне визнати та віднести до 4 черги реєстру вимог кредиторів грошові вимоги банку в сумі 11937000,0 грн. (нараховані відсотки). Таке визнання мотивоване тим, що у своїй заяві банк зазначав про наявність забезпечення даних вимог заставою майна. При цьому, згідно з даними бухгалтерського обліку боржника згідно з даними заяви банку, вказані вимог забезпечені заставою майна не ТОВ «Стайл-Т», а інших осіб - ФОП Сорочинського С.В. та ФОП Сорочинською С.Ю. Тому ліквідатор позбавлений можливості внести вказані грошові вимоги окремо до реєстру вимог кредиторів, як забезпечені заставою майна боржника, оскільки задоволення вказаних вимог за рахунок заставного майна в межах справи про банкрутство проводитись не буде.

04.11.2014р. ПАТ «Райффайзен банк Аваль» надав суду відзив на повідомлення ліквідатора за результатами розгляду грошових вимог, в якому зазначив, що по-перше, умовами п.12.4 кредитних договорів №010/01-02/07-107 та «010/01-02/07-108 було встановлено, що до правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням договорів застосовується загальний строк позовної давності - тривалістю у три роки; по-друге, відповідно до приписів ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, у зв'язку зі зверненням 12.05.2011р. банку до господарського суду з позовом до ТОВ «Стайл-Т» про стягнення заборгованості за кредитними договорами та прийняттям з цього позову рішення про часткове задоволення вимог банку, строк позовної давності перервано. Тому пеня нарахована банком на законних підставах та підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Представник ПАТ «Райффазен Банк Аваль» в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю участі в судовому засіданні та бажанням висловити свої міркування стосовно грошових вимог інших кредиторів.

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення цього клопотання та відкладення розгляду справи, оскільки представництво інтересів кредитора може здійснюватись також іншою особою в силу повноважень, що ґрунтуються на довіреності, та банк мав достатньо часу (впродовж 2014-2015 років) для підготовки та надання суду міркувань з будь-який питань, що стосуються розгляду грошових вимог кредиторів до ТОВ «Стайл-Т».

В судовому засіданні ліквідатор наполягає на розгляді заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зазначаючи, що кредитор навмисно затягує розгляд справи більше року зловживаючи своїми процесуальними правами та оскаржуючи процесуальні документи по даній справі.

Розглянувши матеріали заяви, суд встановив, що вказані грошові вимоги кредитора до боржника ґрунтуються на наступному.

21.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль в особі Миколаївської обласної дирекції, яке в подальшому було перетворене в Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" товариством з обмеженою відповідальністю "Стайл-Т" і фізичною особою - підприємцем Сорочинським Сергієм Віталійовичем укладено генеральний кредитний договір №010/01-02/07-106.

21.12.2007 року між банком і товариством "Стайл - Т" в рамках Генерального кредитного договору укладено: 1) кредитний договір №010/01-02/07-107 за умовами якого банк відкрив товариству «Стайл-Т» невідновлювальну кредитну лінію у сумі 15 000 000,00 грн., строком до 18.12.2011 року, із сплатою 14,75 відсотків річних. В подальшому умови кредитного договору змінювались: додатковим кредитним договором №010/01-02/07-107/1 від 15.07.2008 року збільшено відсоткову ставку до 18,0 відсотків річних; 2) кредитний договір №010/01-02/07-108 за умовами якого банк відкрив товариству невідновлювальну кредитну лінію у сумі 3 000 000,00 грн., строком до 18.12.2011 року, із сплатою 14,75 відсотків річних. В подальшому умови Кредитного договору змінювались: додатковим кредитним договором №010/01-02/07-108/1 від 15.07.2008 року збільшено відсоткову ставку до 18,0 відсотків річних.

Кредитор умови кредитних договорів виконав в повному обсязі, надав ТОВ «Стайл-Т» кошти у розмірі 15 000 000,00 грн. за кредитним договором №010/01-02/07-107, та у розмірі 3000000,00 грн. за кредитним договором №010/01-02/07-108.

ТОВ «Стайл-Т», в свою чергу, умови кредитних договорів виконав не в повному обсязі, у зв'язку з чим перед банком утворилась заборгованість.

Банк звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права та рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.08.2012р. у справі №5016/1426/2011 (6/96) з ТОВ «Стайл-Т» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто: заборгованість за кредитним договором №010/01-02/07-107 від 21.12.2007р. в сумі 21 513 841,47 грн., з якої: заборгованість по кредиту в сумі 14 850 000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 6 384 388, 47 грн., пеня за невиконання умов кредитного договору в сумі 279 453,00 грн. та заборгованість за кредитним договором №010/01-02/07-108 від 21.12.2007р., в сумі 4 229 556,23 грн., з якої: заборгованість по кредиту в сумі 3 000 000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 1 173 662, 23 грн., пеня за невиконання умов кредитного договору в сумі 55 894,00 грн., 24409,10 державного мита та 225,90 витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

У своїй заяві банк донарахував проценти та пеню на наявну непогашену заборгованість та просить суд визнати грошові вимоги до банкрута в наступному розмірі: 1) за кредитним договором №010/01-02/07-107 від 21.12.2007р. основний борг - 14837500,0 грн., проценти, обчислені станом на 26.01.2014р. - 13825,748,05 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків за кредитним договором, нараховану за період з 27.01.2008р. по 04.02.2014р. в сумі 5594286,27 грн. та пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту, нараховану за період з 21.06.2008р. по 04.02.2014р. в сумі 9095181,53 грн.; 2) за кредитним договором №010/01-02/07-108 від 21.12.2007р. основний борг - 1827500,0 грн., проценти, обчислені станом на 29.01.2014р. в сумі 2523624,53 грн., пеню за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, нараховану за період з 26.03.2008р. по 04.02.2014р. в сумі 1026487,95 грн., та пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту, нараховану за період з 21.06.2008р. по 04.02.2014р. в сумі 1815564,37 грн.

Окрім цього, банк зазначає, що його грошові вимоги на суму 11937000,0 грн. забезпечені заставою майна.

Ліквідатор у відзивах визнає суму основного боргу та нарахованих банком процентів за обома кредитними договорами, однак не визнає суми пені, нараховані за неналежне виконання зобов'язань щодо сплати основного боргу та процентів за обома кредитними договорами.

Господарський суд вважає, що грошові вимоги банку в частині визнання основного боргу та нарахованих процентів за кредитними договорами підлягають визнанню в повному обсязі.

Грошові вимоги в частині нарахування пені підлягають визнанню частково враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договори №010/01-02/07-107 та №010/01-02/07-108 за своєю правовою природою є кредитними договорами, а відтак правовідносини сторін регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Суд не приймає до уваги заперечення ліквідатора щодо пропуску річного строку позовної давності щодо стягнення пені, оскільки згідно з умовами п.12.4 кредитних договорів встановлено, що правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 264 Цивільного кодексу України встановлює випадки переривання перебігу позовної давності, так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Банком у 2011 році було заявлено позов до господарського суду про стягнення з ТОВ «Стайл-Т» заборгованості за обома кредитними договорами, який було частково задоволено рішенням суду від 03.08.2012р.

Отже, банк звернувся до суду з вимогою про визнання пені у справі про банкрутство боржника в межах строку позовної давності.

Суд також не погоджується з доводами відповідача щодо необхідності застосування до даних правовідносин приписи ст.232 Господарського кодексу України та здійснити перерахунок пені за шість місяців з дня, коли зобов'язання мало бути виконано, оскільки нарахування пені здійснено позивачем згідно з умовами кредитних договорів.

Правовідносини щодо кредитних операцій та забезпечення виконання кредитних зобов'язань регулюються нормами Цивільного кодексу України та положеннями спеціальних нормативних актів - Законів України «Про іпотеку», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», «Про внесення змін до Закону України «Про лізинг», «Про банки і банківську діяльність» та ін.

При цьому слід зазначити, що положення параграфа 2 глави 71 Цивільного кодексу України стосуються тільки операцій по наданню грошових коштів кредитодавцем позичальнику. Всі інші операції віднесені Законом України "Про банки та банківську діяльність" виключно для дотримання певних адміністративних вимог, які висуваються Законом України "Про банки та банківську діяльність" та окремими нормативними актами Національного банку України.

За таких обставин, у суду немає підстав для застосування до кредитних зобов'язань які не являються господарськими операціями, положення Господарського кодексу України.

Отже, пеня, нарахована банком за неналежне виконання товариством «Стайл-Т» своїх зобов'язань щодо сплати основного боргу та процентів за обома кредитними договорами підлягає стягненню за весь період прострочення.

При цьому суд не може погодитись із нарахуванням кредитором пені по 04.02.2014р. включно, оскільки 04.02.2014р. боржника - ТОВ «Стайл-Т» вже було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Отже, нарахування пені на цей день суперечить приписам ч.1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд також не погоджується із наданими кредитором розрахунками пені, оскільки, по-перше, до них включено нараховану пеню за період з 21.06.2008р. по 18.04.2011р., вимоги щодо стягнення якої вже розглядались судом в межах справи №5016/1426/2011 (6/96).

Рішенням суду від 03.08.2012р. з боржника вже було стягнуто пеню за це період в сумі 279453,0 грн. за кредитним договором №010/01-02/07-107 та в сумі 55894,0 грн. за кредитним договором №010/01-02/07-108.

Отже, в силу приписів ч.3 ст.35 ГПК України, за заявлений період підлягає саме ця сума пені.

Стосовно пені за основним боргом та процентами, нарахованої кредитором за період з 19.04.2011р. по 03.02.2014р., суд вважає за необхідне зазначити, що при здійсненні розрахунку за цей період кредитор до сум боргу і процентів в тих періодах, за які нараховував пеню, неправомірно додавав суму боргу та процентів за попередні періоди.

Судом уточнено розмір пені за основним боргом та процентами за обома кредитними договорами з суми з якої обчислюється пеня, та визначено її розмір, який складає: 1) по договору №010/01-02/07-107 - 5916456,0 грн. за порушення строків погашення кредиту та 1 671 756,26 грн. за порушення строків сплати процентів за кредитом; 2) по договору №010/01-02/07-108 - 1 159 764,01 грн. за порушення строків погашення кредиту та 317994,91 грн. - за порушення строків сплати процентів за кредитом.

Отже, підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів пеня за неналежне виконання умов кредитних договорів щодо сплати основного боргу та процентів у загальному розмірі 9 065 971,18 грн.

Відповідно до п.21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Що ж до черговості задоволенні вимог кредиторів, які пов'язані зі сплатою штрафних санкцій, то такі вимоги стосуються всіх кредиторів незалежно від забезпеченості їх грошових вимог.

При цьому, пунктом 19 вказаного інформаційного листа передбачено, що звернення до господарського суду з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство - це право кредитора. Крім випадків, прямо передбачених Законом, господарський суд не може включити відповідні грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів поза волею кредитора.

Отже, враховуючи, що вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» забезпечені заставою майна інших осіб та не забезпечені заставою майна банкрута - ТОВ «Стайл-Т», вказані вимоги підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів, як не забезпечені заставою майна боржника. При цьому пеня підлягає включенню до шостої черги реєстру вимог кредиторів.

Суд вважає, що пеня підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів в сумі 5 594 520,12 грн., яку кредитор просив визнати у своїй заяві.

Решта грошових вимог в сумі 11937000,0 грн., зазначена кредитором у заяві, як забезпечена заставою майна. При цьому кредитор не врахував те, що вказані вимоги за своєю правовою природою є пенею, а, отже, підлягають включенню до шостої черги реєстру вимог кредиторів, та не просив суд визнати вказані грошові вимоги та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до положень п.36.7 інформаційного листа Вищого господарського суду України, від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, що ліквідується власником, подаються безпосередньо до господарського суду та оплачуються судовим збором. Розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарським судом затверджується реєстр вимог кредиторів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 23, 24, 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.86 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у загальному розмірі 38608892,7 грн., яких 33014372,58 грн. - до ІV черги, 5594520,12 грн. - до VІ черги, а також 1218,0 грн. судового збору (І черга) та зобов'язати ліквідатора включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Стайл-Т».

Суддя К.Л. Василяка