ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р.Справа № 922/1108/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах І.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки
про стягнення 26 957 540,92 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О., довіреність №14-88 від 18.04.2014 р.

відповідача - Сивак А.Ю., довіреність №24 від 30.12.2011 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (відповідача) 26 957 540,92 грн. за договором №1898/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 19.12.2013 р., з яких: основний борг в розмірі 96 784,25 грн., пеня в розмірі 10 469 597,09 грн., 3% річних в розмірі 1 592 740,45 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14 798 419,13 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 73 080,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№10091 від 16.03.2015 р.) позовні вимоги визнає частково, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 10 469 597,09 грн., 3% річних в розмірі 10 452,85 грн. за період січень-серпень, листопад 2014 р. та інфляційних втрат в розмірі 241 087,21 грн. за період січень-липень 2014 р.

Крім того, представник відповідача подав до суду відзив на позов від 09.04.2015 р., в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію постанови Вищого господарського суду України від 24.03.2015 р. у справі №922/4355/14. Надані відповідачем документи долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17.03.2015 р. було оголошено перерву до 09.04.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

19.12.2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір № 1898/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу, за умовами п.1.1. якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з п. 2.1. договору позивач передає відповідачу з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ обсягом до 206 700,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.).

Відповідно до п. 2.1.1. договору обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого сторонами в п.2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (п.2.1.2. договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передачі газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

За умовами п.3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому визначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з розділом 11 договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач протягом січня 2014 р. - грудня 2014 р. поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 233 619 911,22 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 39 193 520,40 грн., від 28.02.2014 р. на суму 28 840 366,80 грн., від 31.03.2014 р. на суму 25 301 599,20 грн., від 30.04.2014 р. на суму 16 857 511,87 грн., від 31.05.2014 р. на суму 11 617 840,80 грн., від 30.06.2014 р. на суму 11 735 668,80 грн. від 31.07.2014 р. на суму 7 120 738,80 грн., від 31.08.2014 р. на суму 3 591 135,60 грн., від 30.09.2014 р. на суму 6 089 089,20 грн., від 31.10.2014 р. на суму 21 917 317,20 грн., від 30.11.2014 р. на суму 28 540 560,00 грн., від 31.12.2014 р. на суму 32 813 788,80 грн. Дані акти підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач поставлений позивачем природний газ отримав, але його вартість оплатив частково, що не заперечується відповідачем.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 96 784,25 грн. за договором № 1898/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 19.12.2013 р.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд виходить з такого.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевказані обставини і приписи закону, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 96 784,25 грн. є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 7.2. договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. умов цього договору позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Посилаючись на вказаний пункт договору позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 10 469 597,09 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 10 469 597,09 грн., посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2011 р. у справі № Б-23/75-02 про банкрутство ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" роз'яснено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який був введений ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 р. у справі № Б-23/75-02, заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню). На цій підставі відповідач вважає, що нарахування позивачем пені в розмірі 10 469 597,09 грн. в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" суперечить приписам ч. 4 ст. 12 Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суд погоджується з вищевикладеними доводами відповідача з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частина четверта статті 12 вказаного Закону встановлює, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 вказаного Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штрафи і пеня, та цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів і ніяк не пов'язаний з поняттям мораторію.

За змістом зазначеної норми боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, встановлених спеціальними нормами законодавства.

З огляду на вищевикладені норми закону та обставини справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 10 469 597,09 грн. відмовити у зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 5/34-09 від 18 грудня 2012 року.

Крім того, позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 592 740,45 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14 798 419,13 грн.

Розглянувши дані позовні вимоги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатами проведеного судом перерахунку суд визнав позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 1 582 287,60 грн. 3% річних та 14 557 331,92 грн. інфляційних втрат. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 10 452,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 241 087,21 грн. суд вважає за необхідне відмовити у зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 96 784,25 грн., 3% річних в розмірі 1 582 287,60 грн. та інфляційних втрат в розмірі 14 557 331,92 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 10 469 597,09 грн., 3% річних в розмірі 10 452,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 241 087,21 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судовий збір на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг в розмірі 96 784,25 грн., 3% річних в розмірі 1 582 287,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 14 557 331,92 грн. та судовий збір в розмірі 44 015,75 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 14.04.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко