КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Справа№ 910/11205/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Коротун О.М.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання - Гринчак О.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури Лиховид О.С. за посвідченням

від позивача Філоненко Я.В. за довіреністю

від відповідача-1 Сіднєнко О.Л. за довіреністю

від відповідача-2 Чумаченко О.С. за довіреністю

від третьої особи Волкова О.О. за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 (дата підписання 06.10.2014)

у справі № 910/11205/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд»

до 1. Фонду державного майна України

2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

за участю Прокуратури міста Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Херсонська міська рада

про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укргазбуд» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Фонду державного майна України в якому просило визнати за позивачем право власності на гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 у м. Херсон за набувальною давністю.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 03.06.2014 № 923/796/14 матеріали позовної заяви за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» до Фонду державного майна України про визнання права власності на об'єкт соціально-побутового призначення та зобов'язання вчинити певні дії, з доданими до неї матеріалами надіслано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2014 порушено провадження у справі № 910/11205/14 та прийнято позовну заяву до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2014 залучено до участі у справі у якості другого відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2014 у справі № 910/11205/14 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укргазбуд» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 у справі № 910/11205/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Підставами для скасування рішення позивач вважає неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права. Зокрема, позивач зазначає, що він добросовісно, відкрито, безперервно користується спірним гуртожитком та в силу ст. 344 ЦК України має право на набуття права власності за правилами набувальної давності, адже гуртожитки в момент проведення приватизації організації орендарів орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, які підлягали приватизації громадянами України чи підлягали передачі у комунальну власність відповідних Рад і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2014 у справі № 910/11205/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 18.11.2014.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2014 розгляд справи № 910/11205/14 відкладено на 09.12.2014.

02.12.2014 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

09.12.2014 через відділ документального забезпечення суду від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, в яких прокурор вказує, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/11205/14 на п'ятнадцять днів, у судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2015.

30.12.2014 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. на лікарняному, а судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Коротун О.М., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 розгляд справи № 910/11205/14 відкладено на 26.01.2015.

У судовому засіданні 26.01.2015 оголошено перерву до 11.02.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 залучено до участі у справі № 910/11205/14 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Херсонську міську раду, розгляд справи відкладено на 03.03.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 розгляд справи № 910/11205/14 відкладено на 11.03.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 у зв'язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Коротун О.М., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 розгляд справи відкладено на 24.03.2015.

24.03.2015 через відділ документального забезпечення суду від Херсонської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу з додатками, в якому третя особа просить рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні 24.03.2015 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Представники відповідачів, третьої особи та прокурор заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та прокурора, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.1992 між Фондом державного майна України як орендодавцем та Організацією орендарів орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» як орендарем було укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду майно державного виробничого об'єднання «Укргазбуд» з правом викупу.

02.11.1993 між Фондом державного майна України та Організацією орендарів орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» укладено додаткову угоду про внесення змін і доповнень до договору оренди від 28.12.1992, якою сторони визначили, що орендар викупає, а орендодавець продає орендоване державне майно на наступних умовах, зокрема:

«Вартість цілісного майнового комплексу орендного підприємства фірми «Укргазбуд» згідно протоколу інвентаризації майна та акту оцінки майна, затверджених наказом № 65-ДУ від 27.10.93 становить 16905384 тис.крб. Майно, для якого орендодавцем встановлені пільги - відсутні. Об'єкти, які передаються орендарю безкоштовно - відсутні» ( п.1, 3, 4 Додаткової угоди).

07.12.1993 між Фондом державного майна України як продавцем та Організацією орендарів «Укргазбуд» як покупцем укладено Договір №КП-231 купівлі цілісного майнового комплексу орендного підприємства Фірми «Укргазбуд», що знаходиться: Україна, м.Київ, вул. О.Пироговського, 19, корпус 2 на земельній ділянці 97,2 га. Відповідно до акту оцінки, затвердженого Фондом державного майна України 26.10.1993, вартість відчужуваного цілісного майнового комплексу становить 16905384 тис. крб., у тому числі вартість державного житлового фонду 508572 тис. крб.

16.03.1994 між Фондом державного майна України та Організацією орендарів «Укргазбуд» складено акт прийому-передачі державної частки цілісного майнового комплексу Орендного підприємства «Укргазбуд», за яким продавець передав, а покупець прийняв згідно з актом оцінки викуплену ним частку цілісного майнового комплексу підприємства - фірми «Укргазбуд» вартістю 16905384 тис.крб.

25.05.1994 Фондом державного майна України видано свідоцтво про власність на майно орендного підприємства «Укргазбуд», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пироговського, 19, корпус 2.

Відповідно до Переліку нерухомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 у м. Херсон не увійшов до цього переліку.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності за набувальною давністю за Публічним акціонерним товариством «Укргазбуд» на гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 у м. Херсон.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в процесі приватизації плану приватизації розроблено та затверджено не було. Основні умови приватизації були визначені в Додатковій угоді від 02.11.1993, укладеній між позивачем і відповідачем, про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» №1819 від 28.12.1992. Вказана додаткова угода не містить застережень щодо майна, яке належить до об'єктів соціально-побутового призначення, які перебували на балансі позивача, конкретно не вказує про можливість приватизації таких об'єктів та одночасно не вказує про заборону приватизації цих об'єктів. Тобто, дана додаткова угода не визначила конкретні умови приватизації об'єктів соціально-побутового призначення, які були у складі орендованого майна та перебували на балансі структурного підрозділу позивача. Договір купівлі-продажу №КП-231 від 07.12.1993 та акт прийму-передачі від 16.03.1994 також не містить жодних застережень щодо майна, яке належить до об'єктів соціально-побутового призначення, що перебували на балансі підприємства. Разом з тим, після укладення зазначеного договору на балансі позивача (структурного підрозділу Будівельно-монтажного управління №8 ПАТ «Укргазбуд») залишились об'єкти соціально-побутового призначення, зокрема, гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 у м. Херсон.

Крім того, позивач зазначав, що договором № КП-231 купівлі цілісного майнового комплексу не було передбачено, що до складу майна, яке було викуплено АТФ «Укргазбуд», увійшов гуртожиток по вул. Фестивальній 3, у м. Херсон. Разом з тим, після укладення вищевказаного договору на балансі позивача відображається будинок спірного гуртожитку. Жодних угод з приводу цього майна, якими б регулювались форма речових прав позивача на це майно, між сторонами договору укладено не було. Але фактично позивач володіє гуртожитком, несе витрати на його утримання за власні кошти та користується ним як власним майном, оскільки інші особи не пред'являють до позивача вимог щодо повернення гуртожитку з володіння та користування позивача. Крім того, на момент проведення приватизації організації орендарів орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, які підлягали приватизації громадянами України чи підлягали передачі у комунальну власність відповідних Рад і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Отже, як зазначає позивач, весь час з моменту завершення приватизації, позивач здійснює фактичне володіння, користування зазначеним нерухомим майном, власними силами та за власні кошти здійснював утримання спірного об'єкту на своєму балансі, що в силу ст. 344 Цивільного кодексу України є підставою для визнання права власності на гуртожиток за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову та виходить з наступного.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 42 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 № 717 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема, на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також об'єктів, що не підлягають приватизації.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України, відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат в гуртожитках.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна.

Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами.

Отже, на момент проведення приватизації орендного підприємства Фірми «Укргазбуд» гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних Рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Як зазначалось вище, 07.12.1993 між Фондом державного майна України як продавцем та Організацією орендарів «Укргазбуд» як покупцем укладено Договір №КП-231 купівлі цілісного майнового комплексу орендного підприємства Фірми «Укргазбуд», що знаходиться: Україна, м.Київ, вул. О.Пироговського, 19, корпус 2 на земельній ділянці 97,2 га. Відповідно до акту оцінки, затвердженого Фондом державного майна України 26.10.1993, вартість відчужуваного цілісного майнового комплексу становить 16905384 тис. крб., у тому числі вартість державного житлового фонду 508572 тис. крб.

16.03.1994 між Фондом державного майна України та Організацією орендарів «Укргазбуд» складено акт прийому-передачі державної частки цілісного майнового комплексу Орендного підприємства «Укргазбуд», за яким продавець передав, а покупець прийняв згідно з актом оцінки викуплену ним частку цілісного майнового комплексу підприємства - фірми «Укргазбуд» вартістю 16905384 тис.крб.

Відповідно до Переліку нерухомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу орендного підприємства - фірми «Укргазбуд» гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 у м. Херсон не увійшов до цього переліку.

Отже, місцевим господарським судом вірно встановлено, що при приватизації підприємства спірний гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 в м. Херсон, не був включений до вартості майна Орендного підприємства-фірми «Укргазбуд», після приватизації АТФ «Укгазбуд» перебував лише на балансі підприємства, що підтверджується довідкою ПАТ «Укргазбуд» від 11.02.2014 № 27, та залишився у державній власності.

Згідно з приписами частини першої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Дана стаття визначає ознаки володіння, сукупність яких необхідна для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Відтак, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю, крім безперервного володіння упродовж 10 років нерухомим майном, є встановлення обставин добросовісного заволодіння таким майном у розумінні приписів ч. 1 ст. 388 ЦК України, тобто коли особа не знала і не могла знати, що вона заволоділа чужим майном.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Як зазначалось, при приватизації підприємства спірний гуртожиток по вул. Фестивальній, 3 в м. Херсон, не був включений до вартості майна Орендного підприємства-фірми «Укргазбуд», весь час перебував лише на балансі підприємства і залишився у державній власності.

Позивач був обізнаний про перебування у нього на балансі державного майна, а саме гуртожитку по вул. Фестивальній, 3 в м. Херсон, що підтверджується актом інвентаризації майна, яке не увійшло до статутного фонду АТФ «Укргазбуд» та є державною власністю станом на 01.11.2006, підписаного головою правління та головним бухгалтером підприємства.

Знаходження спірного гуртожитку на балансі позивача ще не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99 № 908/68, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за № 414/3707, затверджено Положенням про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі.

Пунктом п. 1.3 даного Положення визначено, що управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства, з метою, зокрема, забезпечення ефективності використання та збереження державного майна.

Отже, відповідно до вказаного Положення, спірне майно залишається на балансі позивача до прийняття уповноваженим органом рішення щодо подальшого його використання.

Відповідно до п.1.4. Положення одним із способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, є передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності».

04.09.2008 Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону має бути здійснена в строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад; передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону; рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 02.09.2009 № 792 «Про прийняття рішення щодо передачі державного житлового фонду в комунальну власність» зобов'язано Голову правління АТ «Фірма «Укргазбуд», директора Будівельного управління №8 АТ «Фірма «Укргазбуд», начальника регіонального відділення ФДМУ по Херсонській області здійснити передачу житлових будинків №56-а по вул. Нафтовиків, №6 по вул. Газовій та гуртожитку по вул. Фестивальній, 3 у м Херсон, які в процесі приватизації не увійшли до статутного фонду АТ «Фірма «Укргазбуд», в комунальну власність територіальної громади м. Херсона.

18.09.2009 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось із листом № 05-04-03303 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради щодо передачі державного житлового фонду та гуртожитків (в т.ч. і спірного) у комунальну власність.

30.04.2014 Херсонською міською радою прийнято рішення № 1374 «Про згоду на прийняття до комунальної власності міської територіальної громади гуртожитку, розташованого в м. Херсоні по вул. Фестивальній,3».

Пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше одинадцяти років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб.

Отже, зважаючи на те, що при приватизації підприємства спірний гуртожиток не був включений до вартості майна орендного підприємства - фірми «Укргазбуд», весь час перебував лише на балансі підприємства і залишився у державній власності; відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спірний гуртожиток підлягав передачі у комунальну власність, і на момент прийняття рішення у справі вказаним Законом встановлено мораторій на відчуження у будь-який спосіб спірного гуртожитку, в тому числі шляхом набуття права власності на майно за набувальною давністю за рішенням суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 18.03.2015 у справі № 911/130/14.

Також, слід зазначити, що з наданих суду апеляційної інстанції Херсонською міською радою документів вбачається, що після прийняття рішення у даній справі Актом приймання-передачі відомчого житлового фонду до комунальної власності від 22.11.2014, затвердженим рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 23.12.2014 № 311, спірний гуртожиток було прийнято до комунальної власності та згідно з рішенням Херсонської міської ради від 26.12.2014 № 1644 передано на баланс Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.

Отже, гуртожиток, розташований по вул. Фестивальній, 3 в м. Херсоні, перейшов з державної до комунальної власності територіальної громади м. Херсона.

Як вбачається з матеріалів справи, в наданих суду першої інстанції поясненнях від 19.08.2014 прокурор заявив про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущено позовну давність при зверненні до суду із даним позовом у травні 2014 року, оскільки позивачу ще з 2009 року було відомо про прийняття рішення щодо передачі державного житлового фонду у комунальну власність, зокрема гуртожитку по вул. Фестивальній, 3 у м. Херсон на підставі наказу РВ ФДМУ по м Києву №792 від 02.09.2009.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності.

Враховуючи те, що із заявою про сплив позовної давності звернувся прокурор, який вступив у справу згідно з повідомленням від 22.07.2014 № 05/1/3-18097-14, та не є стороною у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 відповідає обставинам справи та вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбуд» на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 у справі № 910/11205/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 у справі № 910/11205/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11205/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.М. Коротун

С.Р. Станік