ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р.Справа № 923/1817/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Мацюри П.Ф.,

Суддів Лисенко В.А., Ліпчанська Н.В.

при секретарі судового засідання Молодові В.С.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське"

на рішення господарського суду Херсонської області від 13 січня 2015 року

у справі № 923/1817/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське"

про стягнення 298107,27 грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське", 298107 грн. 27 коп., з яких: 158830 грн. основного боргу за товар, відвантажений на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 2 від 19.03.2014р.; 132656 грн. 92 коп. курсової різниці між вартістю одного долара США до української гривні за встановленим Національним банком України офіційним курсом, станом на 01.12.2014р., а також 6620 грн. 35 коп. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті товару.

13 січня 2015 року за вх.. №1/119/15 від представника позивача надійшла заява про зменшення суми основного боргу з урахуванням курсової різниці до 274894,41 грн., а розміру пені до 6243,49 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 13 січня 2015 року у справі №923/1817/14 (суддя Задорожна Н.О.) позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. З Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуто 274894, 41 грн. основного боргу, 3121,74 грн. пені та 5622,76 грн. витрат по оплаті судового збору. Звільнено відповідача від відповідальності в частині сплати 3121 грн. 74 коп. пені В задоволенні решти позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на відсутність доказів проведення оплати, враховуючи положення ст. ст. 524, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1, 2 ст. 632, ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 158830 грн. та курсової різниці в сумі 116064 грн. 41 коп., разом 274894 грн. 41 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що ж до частини позовних вимог про стягнення 376 грн. 86 коп. пені, господарський суд першої інстанції зазначив, що вони задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставним завищенням. Щодо решти пені, сума якої складає 6243 грн. 49 коп., господарський суд першої інстанції зазначив, що її розрахунок проведено у відповідності із досягнутою у пункті 4.5 договору домовленістю та із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду прострочки, а саме: за період з 01.11.2014р. по 13.11.2014р. - 12,5%, з 14.11.2014р. - 14%. Вирішуючи питання щодо її стягнення, господарський суд першої інстанції визнав за можливе зменшити її розмір на 50% від заявленої суми, стягнувши з відповідача на користь позивача 3121 грн. 75 коп., і звільнивши його від відповідальності в частині стягнення решти пені в розмірі 3121 грн. 75 коп.

Відповідач із рішенням суду першої інстанції не згодний, в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 116064,41 грн. основного боргу та 2321,21 грн. судових витрат та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в частині стягнення 116064,41 грн. основного боргу. При цьому відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення. На думку скаржника господарський суд першої інстанції за власним баченням суті спору, вийшов за межі позовних вимог, постановивши стягнути з відповідача суму основного боргу понад заявленої позивачем суми до стягнення на 116064,41 грн., при цьому клопотання про збільшення позовних вимог на думку відповідача від позивача не надходило. За твердженнями скаржника, господарський суд першої інстанції не прийняв ніякого рішення стосовно вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці в розмірі 132656,92 грн.

Представники позивача та відповідача в судове засіданні господарського суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.02.2015 р. та 12.03.2015 р.

Враховуючи вище викладене господарський суд апеляційної інстанції вирішив за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін в судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції, повідомлених належним чином, за наявними матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 19 березня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 (надалі позивач, продавець) та ПП "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" (надалі відповідач, покупець) був укладений договір №2 (а.с.12-14), згідно з яким позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар - паливно-мастильні матеріали, а відповідач - прийняти їх та провести оплату у порядку, встановленому умовами укладеного договору.

У пунктах 1.2, 1.3, 2.1, 2.3, 3.1, 3.2 та 3.5 договору №2 від 19.03.2014 р. сторони досягли домовленості щодо того, що найменування товару, його обсяги та вартість зазначаються в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору; поставка товару здійснюється автомобільним транспортом покупця; право власності на партію товару переходить до покупця з моменту виконання продавцем зобов'язань по відвантаженню партії товару і підписання витратних документів; оплата товару здійснюється в національній валюті України згідно курсу долара США до української гривні на момент проведення розрахунку у строк не пізніше 01.11.2014р., на момент поставки товару вартість однієї тони дорівнює 13000 грн. (в еквіваленті по курсу долара США 1300, курс 1 долара США дорівнює 10 грн.). У разі зниження курса долара США на момент розрахунку за товар, розрахунок здійснюється по курсу долара США на момент поставки товару.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що в разі порушення строків поставки товару, встановлених в договорі, продавець на вимогу покупця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого в строк товару, за кожний день прострочення поставки.

Згідно з специфікацією № 1 до договору № 2 від 19.03.2014р. протягом березня-жовтня 2014р. позивач зобов'язався відвантажити відповідачу дизпаливо у каністрах 20 л. та 10 л. на загальну суму 258830 грн. (а.с. 15).

Господарським судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі складеного між ФОП ОСОБА_1 та директором підприємства відповідача акту приймання-передачі № 1 від 19.03.2014 р., позивач передав, а представник відповідача прийняв обумовлену в специфікації № 1 кількість палива на суму 258830 грн., що свідчить про виконання ФОП ОСОБА_1 договірних зобов'язань щодо передачі товару. (а.с. 16).

Складений між сторонами акт приймання-передачі, засвідчений підписами уповноважених представників сторін та скріплений їх печатками.

У встановлені умовами договору строки відповідач повний розрахунок за товар не здійснив, перерахувавши позивачу 01.09.2014р. в рахунок оплати 100000 грн., що підтверджується наданою в матеріали справи банківською випискою. (а.с. 17).

Таким чином, залишок несплаченої відповідачем суми на одержаний товар станом на 01.12.2014р. становить 158830 грн.

Виходячи з домовленості, досягнутої сторонами у п. 3.2 договору № 2 вартість поставленого позивачем товару (258830 грн.) у еквіваленті американського долару до української гривні становила 25883 дол. США.

З врахуванням проведеної 01.09.2014р. часткової оплати вартості товару в сумі 100000 грн., що за офіційним курсом гривні до долару США становило 7625,37 доларів США (згідно повідомлення Національного банку України від 01.09.2014р., опублікованого на офіційному веб-порталі Верховної Ради України офіційний курс станом на 01.09.2014р. складав 1311,4112 грн. за 100 доларів США).

Господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду першої станції стосовно того, що борг відповідача за одержаний та неоплачений товар станом на 01.09.2014р. становить 158830 грн. (258830,00 - 100000,00) або 18257,63 доларів США (25883 - 7625,37).

Станом на дату подачі позову - 01.12.2014р. борг відповідача у гривнєвому еквіваленті при офіційному курсі гривні до долара США - 15,056413 грн. за 1 дол. США становить 274894 грн. 41 коп., з чим також погодився представник позивача, присутній у судовому засіданні господарського суду першої інстанції.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що відповідач своїх договірних зобов'язань щодо розрахунків з позивачем за договором №2 від 19.03.2014 р належним чином не виконав, розрахувавшись за отриманий товар не в повному обсязі.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем склала 158830 грн. та курсової різниці в сумі 116064 грн. 41 коп., разом 274894 грн. 41 коп.,

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вже було зазначено вище, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а тому вимога ФОП ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 158830 грн. та 116064,41 грн. курсової різниці є правомірною та обґрунтованою.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 6620,35 Одеський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Так, згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначалось вище, п.п. 4.3 договору передбачено, що що в разі порушення строків поставки товару, встановлених в договорі, продавець на вимог покупця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого в строк товару, за кожний день прострочення поставки.

Перевіривши розрахунок пені господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, що після перерахунку пені, з врахуванням обґрунтованої суми курсової різниці та основного боргу, що складає 274894 грн. 41 коп., а не 291486 грн. 92 коп., як зазначено позивачем в наданому розрахунку, її розмір за період прострочки з 01.11.2014р. по 01.12.2014р. (31 дн.) становить 6243 грн. 49 коп., а не 6620 грн. 35 коп., які заявлено до стягнення. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 376 грн. 86 коп. пені задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставним завищенням.

Господарський суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим зменшення розміру пені на 50 % виходячи з наступного., стягнувши з відповідача на користь позивача 3121 грн. 75 коп., і звільнивши його від відповідальності в частині стягнення решти пені в розмірі 3121 грн. 75 коп., врахувавши наступне.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема й сплата неустойки. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинною, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 5.1 договору № 2 сторони передбачили можливість звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за договором купівлі-продажу, якщо доведуть, що таке невиконання договірних зобов'язань стало внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).

Зазначаючи про наявність форс-мажорних обставин, відповідач посилається на виданий торгово-промисловою палатою України від 19.11.2014р. за № 5046/05-4 сертифікат № 1769 про наявність форс-мажорних обставин щодо визнання форс-мажорними обставинами погодних умов, які призвели до пошкодження і загибелі сільськогосподарських культур у 2014р.

Зазначений сертифікат засвідчує, що внаслідок стихійного лиха 2014р. (несприятливі погодні умови, які визнані форс-мажорними обставинами) на площах ПСП "Новогригорівське" станом на 11.09.2014р. були пошкоджені та загинули посіви соняшнику на площі 386 га (83%), що підтверджується актом від 11.09.2014р., затвердженим Генічеською райдержадміністрацією та довідкою управління агропромислового розвитку Генічеської РДА від 27.10.2014р. № 01-31/44.

Крім вирощування олійних культур, відповідач також здійснює вирощування зернових та бобових культур, веде змішане сільське господарство, виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості, хліба та хлібобулочних виробів, роздрібну торгівлю.

Відтак, вирішуючи питання щодо застосування відповідальності, суд врахував вище перелічені обставини, ступінь вини відповідача та матеріальні інтереси сторін.

Господарський суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги ПП "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське". Відповідачем у відзиві на позовну заяву від 12.01.2014 р. вх..№176/15 (а.с. 25) наданому до господарського суду першої інстанції було визнано суму боргу у розмірі 274894,41 грн. Крім того 13.01.2014 р. за вх. №2/119/15 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, а саме, суми боргу з урахуванням курсової різниці становить 274894,41 грн, сума пені 6243,49 грн.

Тому твердження скаржника, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог не відповідають дійсності, бо господарським судом була задоволена та сума боргу яка заявлена позивачем і визнана відповідачем.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та наданим доказам, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Херсонської області від 13.01.2015 р. по справі № 923/1817/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий П.Ф.Мацюра

Суддя Н. В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко