ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 року Справа № 912/3237/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Валярі М.Г.

за участю прокура Матісова О.В., посвідчення № 001453 від 27.08.2012р.

За участю представників сторін: :

від відповідача-1: Антонова С.Ю. представник, довіреність № 01-14/555 від 12.06.12;

представники позивача та відповідача-2 не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Кіровоградської області на рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.01.2015 року у справі №912/3237/14

за позовом Прокурора Голованівського району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації, м. Кіровоград

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат", м.Київ

до відповідача-2 Голованівської районної державної адміністрації, смт.Голованівськ, Голованівський район, Кіровоградська область

про визнання недійсним розпоряджень, договору, зобов'язання повернути земельні ділянки.

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 12.01.2015 року у справі № 912/3237/14 (головуючий суддя Колодій С.Б., судді: Глушков М.С., Тимошевська В.В.) в задоволені позову Прокурора Голованівського району Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації № 135-р від 10.03.2006 року в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, строком на 49 років товариству з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат" на території Капітанської сільської ради загальною площею 117,73 га під кар'єром "Центральний"; визнання недійсним розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації №168-р від 27.03.2006 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право оренди терміном на 49 років на території Капітанської сільської ради, на якій розміщено кар'єр "Центральний" та передачі ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" в оренду терміном на 49 років земельної ділянки на території Капітанської сільської ради загальною площею 117,73 га під кар'єром "Центральний"; визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі від 12.04.2006, укладеного між Голованівською районною державною адміністрацією та ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат", який зареєстрований у Голованівському районному відділі земельного кадастру від 12.06.2006 року за № 2 та зобов'язання ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" повернути Кіровоградській ОДА земельну ділянку під кар'єром "Центральний", що знаходиться на території Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, загальною площею 117,73 га, вартістю 6 255 543 грн. шляхом складання акту прийому-передачі відмовлено. Стягнуто з Кіровоградської ОДА на користь Державного бюджету України в Головному управлінні Державної казначейської служби у Кіровоградській області 4 872 грн. судового збору.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Заступник прокурора Кіровоградської області подав апеляційну скаргу, в якій просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.01.2015 року у справі № 912/3237/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на необґрунтованість позиції суду, зважаючи на те, що облдержадміністрація є неналежним розпорядником спірних земель. Крім того, на момент передачі райдержадміністрацією відповідачу-1 земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" не мало спеціального дозволу на користування надрами, що є порушення ст.. 66 Земельного кодексу України. Зазначив, що законність дій райдержадмінстрації та Відповідача-1 оцінюються на момент видачі розпорядження та укладення договору. Звернув увагу, що на момент виникнення спірних відносин Основи законодавства Союзу РСР і союзних республік про надра втратили чинність. Судом також безпідставно ототожнено акт про надання гірничого відводу та спеціальний дозвіл на користування надрами; відповідно до ст. 24 Гірничого закону України отримання обох цих документів було обов`язковим для отримання у користування земельної ділянки для потреб, пов`язаних з користування надрами.

Кіровоградська обласна державна адміністрація надала відзив на апеляційну скаргу в якій підтримала позицію апелянта про перевищення Голованівською державною адміністрацією своїх повноваженьщодо розпорядження землями державної власності і просила суд задовольнити скаргу прокурора Кіровоградської області.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

Товариство з обмеженною відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» надало заперечення проти апеляційної скарги в яких просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.01.2015р. у справі № 912/3237/14 залишити без змін а скаргу заступника прокурора без задоволення.

Так Відповідач-1 вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що нелогічною і необгрунтованою є позиція суду, що облдержадміністрація неналежним розпорядником спірних земель не заслуговують на увагу, оскільки вказане твердження не відповідає змісту судового рішення. Доводи апеляційної скарги про те, що райдержадміністрація прийняла розпорядження з перевищенням повноважень і, відповідно, облдержадміністрація є належним позивачем у справі не заслуговують на увагу, оскільки предметом розгляду даної скарги є розпорядження про надання земельної ділянки в оренду, а не у постійне користування , як у справі № 6-20цс-13. Доводи скарги про недотримання відповідачами на час прийняття оскаржуваних розпоряджень та укладання спірних договорів вимог частини 4 статті 66 Земельного кодекс України щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами, на думку Відповідача - 1, прийняті до уваги судом , оскільки прокурором не доведено факт надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами.

Відповідач -2 відзив на апеляційну скаргу на момент розгляду справи не надав.

У судовому засіданні апелянт і представник ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" надало додаткові усні пояснення по апеляційній скарзі.

Клопотання прокурора від 5.02.2015 р. щодо витребування у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві копію реєстраційної справи ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат", а також зобов"язання відповідача 1 надати суду наявні документи щодо придбання цілісного майнового комплексу ВАТ "Побіжський феронікелевий завод", інших документів, що стосуються переходу майна, майнових та інших прав та обов"язків державного підприємства до ТОВ "ПФК" відхиляються , оскільки в клопотанні відсутнє посилання на обставини, які перешкоджають прокуророві в межах його повноважень самостійно отримати необхідні докази .

Обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією:

10.03.2006 року розпорядженням голови Голованівської РДА № 135-р "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, строком на 49 років ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, строком на 49 років ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат", в тому числі на території Капітанської сільської ради земельна ділянка загальною площею 117,73 га під кар'єром "Центральний" (т.1, а.с.15).

27.03.2006 розпорядженням голови Голованівської РДА № 168-р "Про затвердження технічної документації та передачі земельних ділянок в оренду, на яких розміщені кар'єри та рудник товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат", зокрема п.2, передано ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" в оренду терміном на 49 років земельні ділянки, які є землями добувної промисловості, на яких розміщені кар'єри та рудник ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" загальною площею 294,76 га, що є забудованими землями під відкритими розробками (т.1, а.с.14).

Відповідно додатку до вказаного розпорядження на території Капітанської сільської ради в оренду на 49 років передано земельну ділянку загальною площею 117,73 га з зазначенням коду цільового використання - 3.1.1, у тому числі 1,92 га пасовища, 72,29 га землі під відкритими розробками та кар'єрами, 43,52 га землі відпрацьованих кар'єрів (т.1, а.с.22).

12.04.2006 року між Голованівською РДА та ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" укладений договір оренди землі, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 117,73 га , у тому числі пасовища - 1,92 га, відкриті розробки та кар'єри, шахти, які експлуатують - 72,29 га, інші (відпрацьовані кар'єри) - 43,52 га (т.1, а.с.16-24).

Договір зареєстрований у Голованівському районному відділі земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.04. 2006 р. за № 2.

Відповідно до пункту 4 договору оренди земельні ділянки передаються в оренду для розміщення кар"єру ТОВ "ПФК".

Віднесення земель до зазначених у договорі оренди категорій здійснено в результаті проведеної інвентаризації на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України №434-р від 19.05.1999 р. та №446-р від 26.09.2001 р., що підтверджується Технічним звітом по інвентаризації земель та перенесенню в натуру проекту відведення земельної ділянки ТОВ "ПФК" на території Липовеньківської, Капітанської сільських рад та Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, складений Кіровоградською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук №4-64/IV-219/2 від 21.09.2001 р. (т.1, а.с.134-150).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників прокуратури та сторін, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Частиною 2 статті 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно зі статтею 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч.1 ст.116 Кодексу).

Пунктом 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З технічної документації із землеустрою вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів на території Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, тобто повноваження щодо розпорядження нею належить органам виконавчої влади.

Вирішуючи питання стосовно визнання повноважень обласних і районних державних адміністрацій , місцевий господарський суд правомірно врахував положення Земельного кодексу України, що серед прав на землю Земельний кодекс України у розділі Ш виділяє: право власності на землю (глава 14), право користування землею (глава 15), право земельного сервітуту (глава 16). До права користування землею Кодекс відносить право постійного користування земельною ділянкою (стаття 92), право оренди земельної ділянки (стаття 93), право концесіонера на земельну ділянку (стаття 94).

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Зі змісту статей 118, 122-124 Земельного кодексу України (в редакції на час видання спірних розпоряджень) вбачається, що районна державна адміністрація, як орган державної влади, мала повноваження щодо надання спірної земельної ділянки в оренду, оскільки цільове призначення земельної ділянки залишилося незмінним, земельна ділянка не надавалася із земель запасу під забудову, що не потребувало розроблення проекту відведення. На вказану земельну ділянку було виготовлено технічну документацію, правомірність складання якої не оспорюється прокурором.

Статтею 122 Земельного кодексу України, на яку посилається прокурор, визначено повноваження органів державної влади - обласних адміністрацій, при передачі земельних ділянок у постійне користування. Оскільки оскаржуваним розпорядженням 168 -р від 27.03.206 року вирішуалось питання стосовно передачі ТОВ "ПФК" земельної ділянки в оренду, ця норма не може бути застосована до спірних відносин з надання земельної ділянки в оренду.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що оспорювані розпорядження були видані відповідачем-2 в межах своєї компетенції.

Щодо іншої підстави недійсності розпоряджень райдержадміністрації, зазначеної прокурором, а саме відсутності спеціального дозволу на користування надрами на час надання земельної ділянки в оренду апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно частини 4 статті 66 Земельного кодексу України надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим проектом рекультивації на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює гірничі відносини є Кодекс України про надра.

Стаття 14 Кодексу визначає види користування надрами, а саме: геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислові розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництво та експлуатація підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об'єктів , що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам'ятники природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); задоволення інших потреб.

Відповідно до статті 18 Кодексу надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами чи гірничих відводів.

Згідно статті 19 Кодексу надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу (ліцензії) у випадках, передбачених цим Кодексом.

Визначення окремих видів користування та умови надання надр для таких видів користування визначені нормами цього Кодексу, а саме статтею 20 (надання надр для геологічного вивчення), статтею 22 (надання надр для захоронення відходів виробництва та інших шкідливих речовин, скидання стічних вод), статтею 23 (видобування корисних копалин місцевого значення та користування надрами для інших цілей).

Як встановлено вище, 12.04.2006р. між Голованівською РДА та ТОВ "ПФК" укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 117,73 га , у тому числі пасовища - 1,92 га, відкриті розробки та кар"єри, шахти, які експлуатують - 72,29 га, інші (відпрацьовані кар"єри) - 43,52 га (т.1, а.с.16-24).

З матеріалів справи вбачається, що право користування надрами по розробці кар'єру "Центральний" Деренюхського родовища посвідчено Гірничовідвідним актом, виданим 27.10.1976 року управлінням Київського округу Держтехнадзору УРСР, строк користування надрами не встановлений (т.1 а.с.199-200).

Даний Акт видано державному підприємству "Побузький нікелевий завод", який згідно з Указом Президента України "Про корпоратизацію державних підприємств" від 15.06.1993 року №210, наказу Міністерства промисловості України від 15.07.1994 року №233 перетворено у ВАТ "Побузький феронікелевий завод", правонаступником якого згідно п.1.3 Статуту ТОВ "ПФК" у зв'язку набуттям права власності на цілісний майновий комплекс відкритого акціонерного товариства відповідно до договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 28.08.2000 року і у відповідності зі ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є відповідач 1 - ТОВ "ПФК" (т.1 а.с. 30, 201-202).

За змістом довідки від 13.11.2014 р. №01-22-07/1420, складеної територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Кіровоградської області за результатами проведеної позапланової перевірки (т.1, а.с.201-203), згідно проекту розробки "Рудника Деренюхи і кар"єр Бурти" розробленого "Всесоюзным об"единением Союзникель Гипроникель" заказ 423-Р (далі по тексту - Проект розробки) будівництво Побужського нікелевого заводу здійснювалось у відповідності з проектним завданням 1964 р. затвердженого Радою Міністрів УРСР 07.07.1964 р. сировинною базою заводу слугували родовища силікатних нікелевих руд Побузької групи, на базі яких передбачалось будівництво двох рудників - Деренюха і Липовеньки.

До складу рудника Деренюха ввійшли наступні кар"єри - Центральний, №№1,2,3,3А, 4А, 5, в склад рудника Липовеньки - кар"єри Бурти, Центральний, Західний, Шкільний і Пушківський.

Згідно Проекту розробки рудник Деренюха зданий в експлуатацію в грудні 1973 р.

Кар"єр Центральний згідно акту на погашення кар"єру затвердженого Головним інженером заводу вважається повністю відпрацьованим 15.12.1991 р. Дана інформація підтверджується також Актом на списання балансових запасів корисних копалин погодженого начальником управління Київського гірничого округу від 05.12.1991 р.

Викладені обставини свідчать про те, що ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" у період з квітня 2006 року, час винесення спірних розпоряджень та укладення договору оренди землі, по даний час не здійснювало видобування корисних копалин по кар"єру "Центральний" Деренюхівського родовища Голованівського району.

Даний факт підтверджується довідкою ДНВП "Державний інформаційний геологічний фонд України" від 17.11.2014 р. №02/302-3943 (т.1, а.с.204), згідно якої до Державного балансу запасів корисних копалин України "Руди нікелю", "Руди кобальту", промислова розробка (видобування корисних копалин) ділянки Центральна Деренюхського родовища, яка розташована на землях Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (договір оренди землі від 12.04.2006 р.), завершилася у 1991 р. у зв"язку з повним відпрацюванням запасів кобальт-нікелевих силікатних руд.

Зазначене вище підтверджується листом Державної служби геології та надр України від 07.11.2014 р. №15476/02/12-14(т.1, а.с.205).

Відповідно до частини 1 статті 166 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) рекультивація порушених земель - це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель.

За приписами частини 5 статті 52 Закону України "Про охорону земель" рекультивація здійснюється шляхом пошарового нанесення на малопродуктивні земельні ділянки або ділянки без ґрунтового покриву знятої ґрунтової маси, а в разі потреби - і материнської породи в порядку, який забезпечує найбільшу продуктивність рекультивованих земель.

Відповідно до Проекту засипки та гірничотехнічної рекультивації відпрацьованого простору кар"єру "Центральний" рудника "Деренюха" (Пояснювальна записка, 03426-0170-ПЗ, том 1), розробленого Державним інститутом по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості "Кривбаспроект" №32248 від 29.07.2004 р. (далі по тексту - Проект рекультивації), кар"єр "Центральний" рудника "Деренюха", який знаходиться на земельній ділянці, переданий за спірним договором оренди землі, підлягає рекультивації (т.1, а.с.206-252, т.2, а.с.1-43).

Згідно розділу 3.5 "Гірничотехнічна рекультивація земель кар"єра "Центральний" Проекту рекультивації гірничотехнічна рекультивація передбачає приведення порушених земель після відпрацювання кар"єру "Центральний" у стан, придатний для використання під пасовисько з багаторічних трав.

Рекультивація виконується в наступній послідовності: засипка кар"ра поетапно електропічними шлаками; після усадки шлаку протягом 2-х років - засипка розкривними породами із відвалу №1 поетапно (створення буферного шару); планування території, засипаної суглинком; нанесення родючого шару ґрунту із відвалів чорнозему4 планування родючого ґрунту; полив водою перед посівом насіння трав (по ділянкам); сіяння трав.

За змістом Проекту рекультивації, таблиця 2.1 "Площі кар"єра, які підлягають засипці" визначено етапи робіт по періодам, згідно якої вбачається, що на момент укладання спірного договору оренди землі у 2006 році земельна ділянка, передана на його виконання підлягає рекультивації і не використовується для користування надрами.

Проект засипки та гірничо-технічної рекультивації виробленого простору кар"єру "Центральний" пройшов державну екологічну експертизу державного управління екології та природних ресурсів в Кіровоградської області, про що свідчить висновок від 15.10.2004 р. №05-06-4-895 та повторний висновок від 11.02.2015 р. №05-06-19-277 (т.2, а.с.90-94)

Будь-яких доказів використання кар"єру "Центральний" на інші цілі ні прокурор, ні позивач суду не надали.

Будь-яких доказів використання кар'єру "Центральний" на інші цілі ні прокурор, ні позивач суду не надали, як і не надали пояснень і доказів до якого виду користування надрами відноситься використання ТОВ "ПФК" кар'єру "Центральний".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що на час прийняття спірних розпоряджень та укладення договору оренди землі від 12.04.2006р. земельна ділянка під кар'єром "Центральний" не віднесена до ділянки надр, що включена до Державного фонду надр, який формується Державним комітетом України по геології і використанню надр разом з Державним комітетом України по нагляду за охороною праці, не перебуває на обліку Державного комітету України по нагляду за охороною праці, як ділянки надр, наданої для будівництва та експлуатації підземних споруд і для інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Тобто, надання цієї земельної ділянки в оренду не регулюється законодавством про користування надрами та не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Встановленими судом обставинами спростовуються доводи прокурора в цій частині, а його посилання на листи Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області від 03.10.2014р. №3869/01.4-3/1(а.с. 62 т. 2) щодо необхідності такого дозволу суд вважає безпідставними, оскільки до компетенції цього органу не відноситься надання таких висновків.

В силу статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд доходить висновку, що прокурором не доведено обставин, на які він посилається як на підставу позову, та суд не вбачає підстав для визнання недійсними розпоряджень Голованівської РДА №135-р від 10.03.2006р. в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються в оренду, строком на 49 років ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат", на території Капітанської сільської ради загальною площею 117,73 га під кар'єром " Центральний " та №168-р від 27.03.2006р. в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право оренди на 49 років на території Капітанської сільської ради, на якій розміщено кар'єр "Центральний" та передачі ТОВ "Побужський феронікелевий комбінат" в оренду терміном на 49 років земельних ділянок на території Капітанської сільської ради загальною площею 117,73 га під кар'єром " Центральний".

Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним . Підстави недійсності правочину унормовані приписами статтей 203, 215 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не повинен суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчиняли правочин, повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має бути вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відповідно до статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Свої вимоги щодо визнання недійсним спірного договору оренди землі прокурор обґрунтовує тим, що договір укладений на підставі розпоряджень, які не відповідають приписам Земельного кодексу України та Кодексу України про надра.

Оскільки, суд дійшов висновку, що спірні розпорядження прийняті відповідно до норм чинного законодавства, то відсутні підстави для визнання договору оренди недійсним. Інших підстав недійсності цього договору позивачем та прокурором не наведено.

З позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів, а також інші зацікавлені особи. При цьому інтерес такої особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004. Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Між тим, прокурор звернувшись до суду в інтересах Кіровоградської обласної державної адміністрації, не довів в чому полягає порушення її прав та інтересів та чи будуть поновлені ці права у разі задоволення позову, враховуючи те, що відповідачем-1 повністю сплачується орендна плата за землю, порушень земельного законодавства компетентними державними органами не встановлено (акти перевірки - а.с.235-240 т. 1), що не спростовано прокурором, та, як встановлено судом, Голованівська районна державна адміністрація мала повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою на час укладання спірного договору.

Окрім цього, згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003р. №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вказана правова позиція викладена також у Постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2014р. у справі №912/308/14.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач-1 до прийняття спірних розпоряджень звернувся до Кіровоградського обласного головного управління земельних ресурсів щодо вирішення питання визначення органу до повноважень якого відноситься надання у користування спірної земельної ділянки, та отримав відповідь (лист від 21.02.2006р. № 01-04/360), що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність, здійснюють відповідні органи виконавчої влади, тобто райдержадміністрації.

З огляду на наведену практику Європейського суду з прав людини та заходи, що були вжиті відповідачем-1 для визначення державного органу, до компетенції якого відноситься надання земельної ділянки в оренду, спірний договір оренди земельної ділянки не може бути визнаний недійсним з підстав перевищення райдержадміністрацією своїх повноважень щодо розпорядження землею.

В зв'язку з відсутністю правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 12.04.2006р., укладеного між Голованіською райдержадміністрацією та ТОВ "ПФК", не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання ТОВ "ПФК" повернути Кіровоградської обласній державній адміністрації земельну ділянку під кар'єром "Центральний ".

Інші доводи апеляційної скарги є необгрунтованими і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.. 44-49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації, м. Кіровоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 12.01.2015 року у справі № 912/3237/14 залишити без змін.

Стягнути з Кіровоградської обласної державної адміністрації (25022 м. Кіровоград, пл. Героїв Майдану, буд. 1, ідентифікаційний код 00022543) на користь Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровській області (код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37989274, банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровська, код банку отримувача (МФО) 805012, рахунок отримувача 2004, код класифікації доходів бюджету 22030001, Дніпропетровський апеляційний господарський суд код ЄДПОУ 26005785) судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 2 436,00 грн.

Виконання постанови щодо видачі наказу доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Повний текст виготовлено 10.04.2015 року

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В. Чус