ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 922/110/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Марченко С.О., за довіреністю №08-11/4848/2-14 від 29.12.14 р.; відповідача - Савві Л.Є., за довіреністю б/н від 23.01.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради, м. Харків (вх. №1549 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16.02.15 року у справі №922/110/15

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до ПрАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод", м. Харків

про повернення майна та відшкодування доходів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить зобов'язати ПАТ "Харківський експериментальний ремонто-механічний завод" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 1,7913 га, яка розташована по пр. Ілліча, 120-А в м. Харкові. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 1105258,12 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.02.2015 року по справі №922/110/15 (суддя ІнтеТ.В.) в позові відмовлено.

Позивач, Харківська міська рада, не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права при його прийнятті.

Просить частково скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.02.2015 року по справі №922/110/15 щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ПАТ "Харківський експериментальний ремонто-механічний завод" на користь Харківської міської ради доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, в розмірі 1105258,12 грн. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в зазначеній частині.

Як зазначає апелянт у своїй скарзі і додатках до неї, основною прямою нормою права, яка визначає підстави набуття прав на землю саме на підставі закону, є стаття 13 Конституції України, згідно якої, земля є об'єктом права власності Українського народу та право користування нею здійснюється відповідно до закону.

Аналізуючи ст. 1212 ЦК України в контексті земельних відносин, пов'язаних із переходом прав на земельну ділянку в разі переходу прав на розташоване на ній нерухоме майно (ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. 30 ЗК України 1990 р.) можна зробити наступні висновки.

По-перше, до особи, яка набуває право власності на нерухоме майно (будинок, будівлю або споруду), це майно фізично переходить разом із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, оскільки воно з нею нерозривно пов'язане, тобто в даному випадку відбувається фактичне набуття (заволодіння) земельної ділянки новим власником розташованого на ній нерухомого майна.

По-друге, у разі, якщо у відчужувача відповідного нерухомого майна було відсутнє право власності або користування на земельну ділянку, то така земельна ділянка набувається новим власником майна не за рахунок відчужувача, а за рахунок власника (територіальної громади міста Харкова).

По-третє, достатніми правовими підставами для набуття земельної ділянки при набутті прав на розташоване на ній нерухоме майно в порядку ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України є ті ж самі підстави, що і для набуття прав на земельну ділянку в загальному порядку - правові підстави, перелік яких визначений главою 19 ЗК України 2001 р., главою 2 ЗК України 1990 р.

У порядку передбаченому ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України 2001 р. (так і ст. 30 ЗК України 1990 р.) право власності або право користування на земельну ділянку переходить до нового власника нерухомості (будинку, будівлі, споруди) лише у разі, коли таке право не земельну ділянку було у попереднього власника цього нерухомого майна.

Так, чинне законодавство України, яке регулює кондиційні та земельні відносини, не дає жодних підстав вважати, що за названими вище нормами у нового власника виникає право власності чи користування земельною ділянкою незалежно від того чи було воно у попереднього власника, чи ні. Це випливає як з тексту власне самих норм ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, в яких йдеться про перехід прав, які вже існують, так і загального принципу права nemo plus iures transferre potest guam ipse habet - ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дана позиція підтверджується п.2.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", якою визначено, що відповідно до частини другої ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить права користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача.

Як вбачається з редакцій статті 120 Земельного кодексу України 2001 р., статті 30 Земельного кодексу України 1990 р. норма права щодо переходу права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду має місце та може бути застосована лише у двох випадках:

1. якщо земельна ділянка перебуває у власності колишнього власника будівлі;

2. якщо земельна ділянка перебуває у користуванні колишнього власника будівлі (незалежно від форми землекористування).

Зазначені норми права не містять жодних приписів, які б вказували на можливість переходу прав власності або користування земельною ділянкою, яка не перебуває в користуванні або власності колишнього власника будівлі, до нового власника будівлі, у зв'язку з переходом прав власності на неї.

У зв'язку з тим, що ЗАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" у 1993 р. придбало нерухоме майно - нежитлові будівлі літ. "А-2", літ. "Б-1", літ. "В-1", літ. "Г-1" літ. "Д-1" по пр. Ілліча, 120-А в м. Харкові у особи, яка не мала належним чином оформлених та зареєстрованих речових прав на земельну ділянку під будівлями, то відповідно до відповідача не перейшло й право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташована ця нежитлова будівля.

Достатньою правовою підставою для набуття, збереження майна (земельної ділянки) відповідно до ст. 1212 ЦК України є підстава, яка передбачена законом або правочином.

Перехід права користування на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, відповідно до статті 30 Земельного кодексу України 1990 р. та статті 120 Земельного кодексу України 2001р. є достатньою правовою підставою для набуття, збереження майна (земельної ділянки), в контексті статті 1212 ЦК України, лише за умови наявності дійсних, зареєстрованих у встановленому законом порядку та не припинених на час відчуження будівлі чи споруди прав користування земельною ділянкою колишнього власника.

Таким чином, судом першої інстанції не правильно застосовані норми статті 30 ЗК України 1990 р. щодо переходу права на земельну ділянку у зв'язку з переходом права власності на будівлю, що в свою чергу призвело до неправильних висновків суду по застосуванню статті 1212 ЦК України в частині наявності у відповідача достатніх правових підстав для набуття, збереження майна (земельної ділянки).

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку про стягнення орендної плати та реального розміру неодержаного прибутку. Крім того просить застосувати строки позовної давності до нарахованих позивачем сум.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення господарського суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, земельна ділянка за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 120-А площею 1,8 га була виділена Харківському експериментальному ремонтно-механічному заводу рішеннями міської ради народних депутатів №73-18 від 22.02.1984 року та №250-15 від 13.06.1984 року (а.с. 60-61).

На підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 30.06.1993 р. (а.с. 50-52) (далі - договір), укладеного між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Харківської області (продавець) та трудовим колективом Харківського експериментального ремонтно-механічного заводу (покупець), відповідач став власником цілісного майнового комплексу - орендне підприємство "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод", що також підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2014 р. № 26865662 (а.с. 31), в якій зазначено, зокрема, що ЗАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" є власником нежитлових будівель: літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м., літ. "Б-1" площею 217,3 кв.м., літ. "В-1" площею 214,6 кв.м., літ. "Г-1" площею 2360,8 кв.м., літ. "Д-1" площею 1804,4 кв.м. по пр. Ілліча, 120-А у м. Харкові.

Відповідно до п. 8 договору, відповідач є правонаступником всіх майнових прав і обов'язків Харківського експериментального ремонтно-механічного заводу.

Рішенням Харківської міської ради від 20.06.2008 року за №163/08 (а.с. 58) ЗАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод", правонаступником якого є ПАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод", надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки по пр. Ілліча, 120, площею орієнтовно 1,84 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель та споруд.

Проте, договір оренди землі між Харківською міською радою та ПАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" укладено не було.

19 вересня 2014 року головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради було здійснено заходи самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по пр. Ілліча, 120 у місті Харкові.

Під час проведення вказаних заходів було встановлено, що з 09.03.2004 р. по теперішній час відповідач використовує спірну земельну ділянку без оформлення документів на право власності або користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав. Про відповідні обставини було складено акт обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки (а.с. 15-16).

У зв'язку з виявленими обставинами, позивач звернувся до Західної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про надання інформації відносно оплати відповідачем земельного податку за використання спірної земельної ділянки.

15 жовтня 2014 року листом №4363/9/20-33-15-04-15 (а.с. 27) на вказане звернення було надано відповідь, що відповідач перебуває на обліку в Західній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, як платник земельного податку або орендної плати за землю та, станом на 07.10.14 р., має заборгованість по земельному податку в сумі 6574,83 грн.

Станом на 22.01.2015 р., заборгованість відповідача по земельному податку за земельну ділянку, яка розташована по пр. Ілліча, 120 у місті Харкові, відсутня, що підтверджується довідкою Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ТУ Міндоходів у Харківської області від 23.01.2015 р. за № 1119/10/20-33-15-04-18 (а.с. 63).

На підставі викладених обставин, позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим звернувся з відповідним позовом та просить суд зобов'язати відповідача звільнити відповідну ділянку та стягнути з відповідача суму несплаченої плати за користування земельною ділянкою як отриманий останнім дохід від використання безпідставно набутого майна.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в своєму рішенні, що відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Встановлені судом обставини справи свідчать, що на спірній земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі (нерухоме майно) літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м., літ. "Б-1" площею 217,3 кв.м., літ. "В-1" площею 214,6 кв.м., літ. "Г-1" площею 2360,8 кв.м. та літ. "Д-1" площею 1804,4 кв.м., що належать відповідачу на праві приватної власності.

Таким чином, будь-яке переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ПАТ "Харківський експериментальний ремонто-механічний завод" повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 1,7913 га, яка розташована по пр. Ілліча, 120-А в м. Харкові.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1105258,12 грн., як доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 Цивільного кодексу України передбачено визначення реального розміру неодержаного прибутку.

Як вбачається зі змісту статей 1212, 1213, 1214 ЦК України, зокрема, із вжитого в них терміну "потерпілий", ці статті застосовуються до деліктних правовідносин, коли фізичній або юридичній особі завдано шкоди шляхом порушення їх охоронюваних законом прав, зокрема, - майнових.

Отже, для застосування вищезазначених норм ЦК України має бути доведено факт протиправності дій відповідача.

Проте, позивачем не доведено наявності вищевказаних елементів цивільного правопорушення в діях відповідача. Більш того, позивач у свої позовній заяві зазначає, що дії відповідача з набуття земельної ділянки, як наслідок придбання у власність будівлі, не порушують норми права, передбачені чинним законодавством, а тому ці дії з набуття земельної ділянки не є протиправними.

Враховуючи викладене, на думку суду першої інстанції, застосування 1212, 1213, 1214 ЦК України в даному випадку є неправомірне.

При цьому, суд зауважує, що позивач вимагає стягнення з відповідача спірних коштів саме в якості доходу останнього, що передбачено ст. 1214 Цивільного кодексу України, а не коштів, безпідставно збережених за його рахунок.

Проте, позивачем не надано доказів виникнення у відповідача такого доходу в результаті збільшення активів або зменшення зобов'язань внаслідок користування спірною земельною ділянкою.

Крім того, заявлена до стягнення сума грошових коштів розрахована позивачем, виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Договори оренди відповідач на спірну земельну ділянку не укладав, майно за актами приймання-передачі не отримував.

Таким чином, розрахунок позивача про отримані доходи відповідачем оснований на припущеннях та є недоведеним.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи здійсненими заходами самоврядного контролю встановлені факти використання ПрАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" (далі - Відповідач) земельної ділянки площею 1,7913 га по пр. Ілліча, 120-А у м. Харкові без достатньої правової підстави.

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2014 р. №26865662 ЗАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" є власником нежитлових будівель: літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м., літ. "Б-1" площею 217,3 кв.м., літ. "В-1" площею 214,6 кв.м., літ. "Г-1" площею 2360,8 кв.м., літ. "Д-1" площею 1804,4 кв.м. по пр. Ілліча, 120-А у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.1993 №3-3548.

Розташування будівлі на земельній ділянці робить неможливим переміщення будівлі без її знецінення та зміни її призначення як об'єкту цивільних прав (стаття 181 Цивільного кодексу України).

Наявність на земельній ділянці об'єкту нерухомості, належного на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

Вказане свідчить про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки.

Зазначене вибуття із володіння та користування власника (територіальної громади м. Харкова) майна (земельної ділянки) є результатом переходу цього майна від власника, який не ставив за мету свідоме відчуження, свідоме передання майна іншій особі.

Викладені вище обставини обґрунтовують наявність правового зв'язку між результатом - правомірною поведінкою Відповідача з набуття права власності на будівлю, та наслідком - набуттям, збереженням земельної ділянки, яка є власністю територіальної громади міста Харкова.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

За приписами ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Тобто, за приписами чинного законодавства за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач є власником нежитлової будівлі (нерухоме майно) літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м., літ. "Б-1" площею 217,3 кв.м., літ. "В-1" площею 214,6 кв.м., літ. "Г-1" площею 2360,8 кв.м. та літ. "Д-1" площею 1804,4 кв.м.

Таким чином, набувши право власності на зазначене нерухоме майно відповідач фактично набув, у зв'язку з цим, земельну ділянку, без якої існування зазначеного нерухомого майна та його використання є неможливим.

При цьому, наявність на земельній ділянці об'єкту нерухомості, належного на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

Зазначене свідчить про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки. Вибуття із володіння та користування власника (територіальної громади м. Харкова) майна (земельної ділянки) є результатом переходу цього майна від власника, який не ставив за мету свідоме відчуження, свідоме передання майна іншій особі.

Отже, використовуючи нежитлові будівлі літ. "А-2" площею 1738,7 кв.м., літ. "Б-1" площею 217,3 кв.м., літ. "В-1" площею 214,6 кв.м., літ. "Г-1" площею 2360,8 кв.м. та літ. "Д-1" площею 1804,4 кв.м., підприємство стало використовувати земельну ділянку, на якій вони розташовані, а тому згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України повинно сплачувати плату за землю відповідно до закону.

Виходячи з положень статті 83 Земельного кодексу України зазначена земельна ділянка, яку використовує відповідач, відноситься до земель комунальної власності.

За статтями 125 та 126 Земельного кодексу України, використання вищезазначеної земельної ділянки відповідачем здійснюється без документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а тому є всі підстави вважати, що набуття земельної ділянки шляхом її використання для розміщення на ній нерухомого майна здійснено відповідачем за рахунок земель комунальної власності, розпорядником яких є Харківська міська рада, без достатньої правової підстави (відсутність правовстановлюючих документів на землю, відповідного правочину, тощо), що дає підстави для застосовування до спірних положень ст. ст. 1212 та 1214 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Також, положення цієї глави застосовуються до вимог, зокрема, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Отже, відповідно до ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України відповідач як особа, яка набула земельну ділянку внаслідок придбання розташованого на ній нерухомого майна, що є набуттям майна (земельної ділянки) без достатньої правової підстави, повинна відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Як вже зазначалося, розташовані на спірній земельній ділянці нежитлові будівлі, а також і сама земельна ділянка використовуються відповідачем в господарській діяльності, яка відповідно до ст.42 Господарського кодексу України здійснюється останнім з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до підпункту 14.1.56. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плату за землю віднесено до загальнодержавного податку.

А тому, внаслідок несплати орендної плати за набуту без достатніх правових підстав земельну ділянку, відповідачем за зазначений період, збільшено розмір свого прибутку, а відповідно, і доход, на суму розміру орендної плати, яку він повинно було сплатити власнику земельної ділянки - Харківській міській раді згідно з положеннями пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, а також ст.ст. 14, 15 та 16 Закону України "Про оренду землі" але не сплатив. При цьому, через несплату відповідачем орендної плати за набуту без достатніх правових підстав земельну ділянку доход позивача, який він отримує від здійснення повноважень, встановлених законом щодо розпорядження землями міста, не збільшився, хоча він повинен був збільшитися.

Розмір доходу Відповідача був розрахований Позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачуються за регульованою (звичайною) ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, зменшений на розмір безпідставно зроблених Відповідачем платежів за використання землі у формі земельного податку.

Аналогічну правову (наукову) позицію щодо застосування розміру доходу, згідно статті 1214 ЦК України, займає Верховний Суд України (Вісник Верховного Суду України № 2 (162) 2014р.), викладену у статті голови Верховного Суду України Романюка Я.М. "Деякі аспекти правового регулювання цивільних правовідносин, пов'язаних із державною реєстрацією правочинів (на прикладі оренди землі)", згідно якої: "Якщо обставини спору унеможливлюють визначення обґрунтованого розміру доходу від земельної ділянки, то юридично адекватним механізмом для розрахунку розміру грошових вимог може стати використання звичайної ціни орендної плати за користування земельними ділянками ...".

Орендна плата була розрахована на підставі даних нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 р. та 01.01.2013 р., яка у свою чергу була затверджена рішеннями Харківської міської ради від 25.12.2007 №335/07 та від 03.07.2013 №1209/13.

Зазначені вище рішення Харківської міської ради не скасовувались та у судовому порядку незаконними не визнавались, а тому були використані Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель міської ради для отримання відповідних даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка використовуються ПрАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод".

Відповідно до п 2.3. Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 комунальне підприємство "Міський інформаційний центр" є користувачем програмного комплексу "Нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013" за договором з Департаментом земельних відносин, надає доступ до зазначеного програмного комплексу управлінню Держземагентства у м. Харкові Харківської області для надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, Департаменту земельних відносин для перевірки даних, що містяться у витягах, та виконання інших функцій у межах повноважень та Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель для здійснення відповідних контрольних повноважень.

Зазначене свідчить про безпідставність тверджень суду першої інстанції про те, що розрахунок Позивача про отриманий дохід Відповідачем внаслідок користування спірною земельною ділянкою оснований на припущеннях та є недоведеним.

Судова колегія, також, не погоджується з висновками суду першої інстанції, що в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України не підтверджено розмір спірної земельної ділянки, а відтак не підтверджено розмір заявлених до стягнення грошових коштів.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтовує тим, що відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція № 376) під час складання акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по пр. Ілліча, 120-А у м. Харкові від 20.06.2014 Позивач не використовував необхідної техніки та спеціалістів.

Як правомірно зазначив апелянт у своїй скарзі, зроблені висновки судом обгрунтовані з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, без комплексного аналізу наявних доказів у справі, що призвело до неправильних висновків про недоведеність позовних вимог.

Так, відповідно до п. 1.2 Інструкції № 376 встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Пунктом 2.1. Інструкції №376 встановлено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленоїзатвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Землеустрій" план земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про Землеустрій" Топографо-геодезичні та картографічні роботи проводяться з метою створення і своєчасного поновлення планово-картографічної основи при здійсненні землеустрою в порядку, визначеному Законом України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність".

Згідно ст. 26 цього Закону розробниками документації із землеустрою є фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність" топографо-геодезичні та картографічні роботи - процес створення геодезичних, топографічних і картографічних матеріалів, даних, топографо-геодезичної та картографічної продукції.

Згідно зі ст. 5 цього закону, суб'єктами топографо-геодезичної і картографічної діяльності є зокрема юридичні та фізичні особи, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням та у складі яких за основним місцем роботи є сертифікований інженер-геодезист, що є відповідальним за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт.

З метою визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по пр. Ілліча, 120-А у м. Харкові від 19.09.2014 в присутності Таманова Владислава Олеговича: інженера-геодезиста (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста № 011028 від 03.10.2013 року) та Дорош Галини Григорівни: інженера землевпорядника (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 011439 від 15.11.2013 року) було обстежено зазначену земельну ділянку та проведено її кадастрову зйомку, про що складено акт.

Обстеження та кадастрова зйомка земельної ділянки проведені із застосуванням відповідного обладнання, що стало підставою для розрахунку доходу одержаного Відповідачем від використання майна Позивача.

Також, статтею 189 Земельного кодексу України передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель, здійснюється міськими радами.

Вказана норма дублюється ст. 20 Закону України "Про охорону земель". Можливість здійснення самоврядного контролю у галузі земельних відносин передбачена, окрім ст. 189 Земельного кодексу України, п. "ї" ст. 15 Закону України "Про охорону навколишнього середовища". Порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування визначається насамперед Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Зокрема, п. "б" ч. 1 ст. 33 Закону надає виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1188/13 затверджено Положення про Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради.

Відповідно до розділу 2 цього Положення метою Департаменту є забезпечення належного використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, додержання земельного законодавства та запобігання його порушенням. Основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства України.

На підставі п. 3.1.1. вказаного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а також за додержанням юридичними та фізичними особами земельного законодавства.

Пунктами 3.2.1.-3.2.3. встановлено, що Департамент має право обстежувати будь-які земельні ділянки в межах міста Харкова з метою здійснення контролю за дотриманням порядку їх використання та охорони. Складати акти обстеження стану земельних ділянок та дотримання умов їх використання та охорони. Отримувати у встановленому законом порядку від фізичних та юридичних осіб інформацію, документи та відомості необхідні для виконання покладених на Департамент завдань.

Головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради Барабашем В.І., в порядку та на підставі статей 12, 189 Земельного кодексу України, здійснені заходи самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 120-А здійснено обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки.

Під час обстеження земельної ділянки на місцевості були присутні: Таманов Владислав Олегович: інженер-геодезист (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста № 011028 від 03.10.2013 року); Дорош Галина Григорівна: інженер землевпорядник (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 011439 від 15.11.2013 року).

ПрАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" використовує земельні ділянки загальною площею 1,7913 га по пр. Ілліча, 120-А у м. Харкові для експлуатації та обслуговування виробничих, складських будівель та офісних приміщень.

Обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка загальною площею 1,7913 га огороджена, доступ до дворової частини здійснюється через ворота.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що у Харківської міської ради існують обґрунтовані та законні підстави, передбачені нормативно-правовими актами, складати акти обстеження, визначення меж площі та конфігурації земельних ділянок комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок доходу одержаного від безпідставного набутого майна (земельної ділянки) здійснений позивачем за період з 01.12.2011 року по 30.11.2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його часткового скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.02.15 року у справі №922/110/15 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ПАТ "Харківський експериментальний ремонто-механічний завод" на користь Харківської міської ради доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, в розмірі 1105258,12 грн. скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в зазначеній частині.

Стягнути з ПАТ "Харківський експериментальний ремонто-механічний завод" (61019, м. Харків, пр. Ілліча, 120-А, ) на користь Харківської міської ради (61200, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) - 1105258,12 грн. доходу, одержаного від безпідставно набутого майна.

Стягнути з ПрАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" (61019, м. Харків, пр. Ілліча, 120-А, ) на користь Харківської міської ради (61200, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) 22105, 16 грн. судового збору за подання позову та 11052,58 судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 16.02.15 року у справі №922/110/15 залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10.04.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.