ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" квітня 2015 р.Справа № 4350/5-12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню від 06.04.2015 р. № 1328/16 по справі

за позовом Харківського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків та Державного комунального підприємства "Харківкомуночиствод", м. Харків;
до Державного підприємства "Завод ім. Малишева", м. Харків;
про орган ДВС про стягнення 4532489,17 грн. Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції
за участю представників:

заявника (боржника) - Жаворонкова Г.С., довіреність № 017/16 від 08.01.2015 р.;

стягувача - Капустник Ю.О., довіреність № 268/810 від 25.11.2014 р.;

ДВС - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева" 08.04.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області із заявою про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню (від 06.04.2015 р. № 1328/16), у якій просить суд визнати наказ господарського суду Харківської області по справі № 4350/3-12 від 31.05.2001 року таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою суду від 10.04.2015 р. призначено до розгляду у судовому засіданні 20.04.2015 р.

Представник боржника у судовому засіданні підтримав заяву про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню від 06.04.2015 р. № 1328/16 в повному обсязі та наполягає на її задоволенні з підстав, викладених у заяві.

Представник стягувача проти задоволення заяви боржника про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню заперечує та просить залишити без задоволення вказану заяву, з підстав вказаних у запереченнях на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 20.04.2015 р.

ДВС свого представника у судове засідання не направила, доказів на виконання судової ухвали від 10.04.2015 р. не надала, причини неявки у судове засідання свого представника суду не повідомила.

Розглянувши заяву боржника про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню від 06.04.2015 р. № 1328/16, заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши надані ними докази, суд установив наступне.

31.05.2001 р. на виконання рішення арбітражного суду від 31.05.2001 р. по справі № 4350/3-12 видано наказ про стягнення з Державного підприємства "Завод ім. Малишева" на користь ДКП "Харківкомуночиствод" суми 2.000.611,08 грн. боргу, 114.317,39 грн. індексації боргу і 547.731,73 грн. підвищеного платежу.

08.04.2015 р. Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева" звернулося до господарського суду Харківської області із заявою про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню (від 06.04.2015 р. № 1328/16), у якій просить суд визнати наказ господарського суду Харківської області по справі № 4350/3-12 від 31.05.2001 року таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву мотивує тим, що, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку», списання заборгованості (у тому числі з пені, штрафних та фінансових санкцій) відповідно до цієї статті здійснюється підприємствам оборонно-промислового комплексу відповідними суб'єктами господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, оптовим постачальником електричної енергії, підприємствами, що виробляють електричну енергію, а також суб'єктами господарювання, які постачають теплову енергію, надають послуги з водопостачання та водовідведення. На виконання вимог вищевказаного Закону в передбаченому порядку КП «Харківводоканал» та ДП «Завод ім. В.О. Малишева» було підписано акт звіряння заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, 3% річних, інфляції, судових витрат, індексації, що обліковувалась станом на 01.09.2012 року і не сплачена станом на 30.10.2012 року. Узгоджена, зокрема, сума до списання кредитором становить 18 570 782, 33 грн.

Вказане, за твердженням заявника, враховуючи приписи п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку», свідчить про те, що заборгованість боржника перед стягувачем у розмірі 18 570 782, 33 грн. згідно акту звіряння заборгованості є списаною з моменту (з дати) підписання з дати підписання такого акту, а тому наказ від 31.05.2001 р. у справі № 4350/5-12 слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

При цьому боржник зазначає, що факт списання заборгованості підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 18.01.2013 року по справі № 5023/10655/11 (а.с. 13-14) та постановою Вищого Господарського суду України по справі № 5023/10655/11 від 23.04.2013 року (а.с. 15-16), якими вимоги стягувача до боржника в сумі 18.570.782,33 грн. відхилені під час розгляду справи про визнання банкрутом ДП "Завод ім. Малишева".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав вимог боржника і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Статтею 117 ГПК України передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

З огляду на вищенаведену норму законодавства, зокрема, ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, однією з підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню є той факт, що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно- промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" № 5213-VІ від 06.09.2012р. визначено, що цей Закон визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно- промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром" (далі - підприємства оборонно-промислового комплексу). Вказаний Закон набрав чинності 30.10.2012р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. за № 993 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" підприємство боржника - ДП «Завод ім. В.О. Малишева» включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" - вирішення питань заборгованості за природний газ, електричну та теплову енергію, водопостачання та водовідведення, на умовах, визначених цією статтею, підлягають списанню відповідно до п.З заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за надані їм послуги з водопостачання та водовідведення перед суб'єктами господарювання, що надають послуги з водопостачання та водовідведення, яка виникла станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом, а також заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (З відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом.

Списання заборгованості (у тому числі з пені, штрафних та фінансових санкцій) відповідно до ст. 2 Закону здійснюється підприємствам оборонно-промислового комплексу відповідними суб'єктами господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, оптовим постачальником електричної енергії, підприємствами, що виробляють електричну енергію, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми компаніями (підприємствами), а також суб'єктами господарювання, які постачають теплову енергію, надають послуги з водопостачання та водовідведення (далі - учасники процедури списання), у такому порядку:

1) обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується учасниками процедури списання у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників, враховуючи у тому числі суми пені, штрафних санкцій, 3 відсотки річних та індекс інфляції на дату списання;

2) для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів;

3) списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання, в яких зазначаються обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню;

4) датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання;

5) у разі якщо у статутному капіталі підприємства - учасника процедури списання 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, взаємно погоджений акт погоджується органом, уповноваженим управляти таким підприємством.

За змістом п.2 ч. 2 ст. 2 Закону визначено, що для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Отже зазначені комісії складають акти звіряння, а датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання.

Суд критично ставиться до акту звірки, наданому заявником на підтвердження списання заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

До заяви боржника надано акт звірки взаємних розрахунків за станом на 30.10.2012 р. (а.с. 18), який зі сторони стягувача підписаний заступником директора Департаменту зі збиту по роботі з абонентами юридичними особами Л.Д.Епишевою (довіреності на підписання вказаною особою акту поданого боржником в матеріалах справи не міситься, сторонами не надано), зі сторони боржника ДП "Завод ім. В.О. Малишева" підписаний особою прізвище якої не вказано, не вказано також посади цієї особи, відсутня печатка підприємства.

Так, відповідно до п. 5.23 ДСТУ підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. П. 5.11 ДСТУ передбачає вказівку дати складання документа, п. 5.14 ДСТУ передбачена вказівка на місце складання документа. В актах, наданих позивачем, не вказані такі обов'язкові реквізити як назви посад осіб, які підписували документ, ініціали, прізвище.

Наявний у справі акт звіряння стягувача з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" підписаний особою, яку неможливо ідентифікувати, оскільки відсутня її посада і прізвище, відповідно, неможливо встановити повноваження цієї особи на підписання вказаного акту. Що унеможливлює ідентифікувати складання цих актів саме комісією.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено погодження акту органом, уповноваженим управляти підприємством, якщо у "статутному капіталі підприємства-учасника процедури списання 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі.

Відповідно до п. 5.24 ДСТУ, гриф погодження розміщують нижче реквізиту "Підпис". Він складається зі слова ПОГОДЖЕНО (без лапок), назви посади особи, яка погоджує документ (разом з назвою організації), особистого підпису, ініціалу(ів) і прізвища, дати погодження. Вказаний реквізит також відсутній у наданому до матеріалів справи акті.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Слід зазначити, що боржником не надано до суду доказів на підтвердження створення відповідної комісії ДП "Харківський бронетанковий завод", передбаченої п.2. ч.2 ст. 2 Закону.

Крім того, незважаючи на те, що боржник у своїй заяві стверджує про те, що заборгованість боржника перед стягувачем списана у розмірі 18 570 782, 33 грн., у наданому до суду акті вказана інша сума - 19.053.824,99 грн.

При цьому, рішення господарського суду Харківської області від 18.01.2013 року по справі № 5023/10655/11 (а.с. 13-14) та постанова Вищого господарського суду України по справі № 5023/10655/11 від 23.04.2013 року (а.с. 15-16), якими вимоги стягувача до боржника в сумі 18.570.782,33 грн. відхилені під час розгляду справи про визнання банкрутом ДП "Завод ім. Малишева", не можуть бути прийняті судом в якості доказів на підтвердження списання заборгованості, що має відношення до даної справи, оскільки із вказаних судових рішень не вбачається посилань на справу № 4350/3-12.

Підсумовуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні заяви Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання наказу від 31.05.2001 р. по справі № 4350/3-12 таким, що не підлягає виконанню, як у необгрунтованій та такій що не підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 33, 86, 117 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про визнання виконавчого наказу таким що не підлягає виконанню від 06.04.2015 р. № 1328/16.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 4350/3-12/