РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015Справа №910/3074/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі:

1. Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації;

2. Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві

до Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення в розмірі 28 463 грн. 74 коп.

Представники:

від Прокуратури: Некрасов О.М. (представник за посвідченням);

від Позивача - 1: Кучерявий О.О. (представник за Довіреністю);

від Позивача - 2: Зозулинська Ю.Л. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Кушка В.А. (особисто)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі також - «Позивач - 1») та Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (надалі також - «Позивач - 2») до Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення в розмірі 28 463 грн. 74 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.12.2013 року Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією (Орендодавець), Фізичною особою - підприємцем Кушкою Вікторією Анатоліївною (Орендар) та Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (Підприємство) було укладено Договір №05088 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності від 22.10.2013 р. №162 та розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.11.2013 р. №572 передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. №13-В. Як зазначає Прокурор, заборгованість Відповідача перед Позивачем - 2 послуги оренди нежитлового приміщення за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. становить 26 332 грн. 22 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Прокурор просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни пеню у розмірі 583 грн. 53 коп., інфляційні у розмірі 758 грн. 02 коп. та 3% річних у розмірі 789 грн. 97 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/3074/15-г, судове засідання призначено на 26.02.2015 р.

26.02.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача-1 надійшли письмові пояснення по справі.

26.02.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 року, у зв'язку із виходом судді Чинчин О.В. з лікарняного, з метою недопущення порушення процесуальних прав сторін на участь у судовому засіданні, повного та всебічного з'ясування обставин справи - розгляд справи призначено на 12.03.2015 року.

12.03.2015 року в судове засідання з'явився представник прокуратури, представник позивача 2. Представник позивача 1, представник відповідача в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості в розмірі 28 463,74 грн. за Договором №05088 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 року відкладено розгляд справи на 26.03.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача 1, представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

25.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача-2 надійшли письмові пояснення по справі.

26.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача-1 надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких просить Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

26.03.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

В судовому засіданні представник прокуратури, представник позивача-1, представник позивача-2 надали усні пояснення по суті спору, підтримали вимоги та доводи позовної заяви.

Відповідач в судовому засіданні визнав наявність боргу, однак зазначив, що не має можливості сплатити борг в одразу в повному обсязі, оскільки відсутні кошти.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Прокуратуру здійснити обґрунтований розрахунок пені, 3% річних та інфляційних окремо за кожним зобов'язанням по оплаті орендних платежів за період з січня 2014 року по грудень 2014 року із зазначенням початку та закінчення такого нарахування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 р. відкладено розгляд справи на 08.04.2015 р., у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

07.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача-2 надійшла Заява про приєднання до матеріалів справи розрахунку заборгованості з врахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені.

В судовому засіданні 08 квітня 2015 року Прокурор та представники Позивача - 1 та Позивача - 2 надали усні пояснення по суті спору, якими підтримали позовні вимоги та доводи позовної заяви. В судовому засіданні Відповідач визнав наявність заборгованості, однак зазначив, що не має можливості сплатити борг в повному обсязі у зв»язку з відсутністю грошових коштів.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 08 квітня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.12.2013 року Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією (Орендодавець), Фізичною особою - підприємцем Кушкою Вікторією Анатоліївною (Орендар) та Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (Підприємство) було укладено Договір №05088 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності від 22.10.2013 р. №162 та розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.11.2013 р. №572 передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. №13-В для розміщення торгівельного об»єкту з продажу продовольчих товарів з реалізацією підакцизної групи.

Відповідно до п.1.2 Договору цей Договір визначає взаємовідносини Сторін щодо строкового, платного користування Орендарем об'єктом оренди.

Згідно з п.2.1 Договору об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 22,50 кв.м., поверх 2й, згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за користування об»єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п.22 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 року №34/6250, та на дату підписання Договору згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 151 грн. 74 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 3 414 грн. 23 коп.

У п.3.4 Договору визначено, що додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірі та порядку, визначених законодавством України, який сплачується Орендарем разом з орендною платою.

Відповідно до п.3.5 Договору орендна плата сплачується Орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) Комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві, починаючи з дати підписання акту приймання - передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання Сторонами акту приймання - передачі при поверненні об»єкта оренди Орендодавцеві та Підприємству.

Згідно з п.3.6 Договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця на рахунок Підприємства.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів Орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У п.9.1 Договору встановлено, що цей Договір є укладеним з моменту підписання його Сторонами і діє з 01.12.2013 р. до 30.11.2016 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Прокурор зазначає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем - 2 послуги оренди нежитлового приміщення за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. становить 26 332 грн. 22 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Прокурор просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни пеню у розмірі 583 грн. 53 коп., інфляційні у розмірі 758 грн. 02 коп. та 3% річних у розмірі 789 грн. 97 коп.

Позивачем - 2 неодноразово (17.04.2014 р. за вих. №622, 14.10.2014 р. за вих. №1374) були направлені на адресу Відповідача вимоги про сплату заборгованості, що підтверджується поверненням рекомендованого повідомлення про вручення уповноваженій особі підприємства, які залишені Відповідачем без виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №05088 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №05088 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2013 року Позивачем - 1 було передано нежитлову окремо стоячу будівлю в орендне користування за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. №13-В, загальною площею оренди 22,50 кв.м., що перебуває на балансі комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний об»єкт оренди, що підтверджується Актом приймання - передачі нерухомого майна від 01.12.2013 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Суд зазначає, що факт наявності заборгованості Відповідача на суму 26 332 грн. 22 коп. підтверджується матеріалами справи, а саме: детальним розрахунком заборгованості за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та поясненнями Відповідача, наданими в судовому засіданні про факт визнання наявності заборгованості за Договором №05088 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2013 року.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві на суму 26 332 грн. 22 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 26 332 грн. 22 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Прокурор також просив стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 01.01.2014 р. по 21.01.2015 р. у розмірі 789 грн. 97 коп. та інфляційні за загальний період січень 2014 р. - грудень 2014 р. у розмірі 758 грн. 02 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати по орендній платі за загальний період прострочки з 01.01.2014 р. по 31.01.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, у зв»язку з невірним розрахунком в частині визначення початку періоду прострочки Відповідача, суми боргу з урахуванням здійснення часткової оплати по орендним платежам. Таким чином, до стягнення з Відповідача підлягає 3% річних у розмірі 293 грн. 68 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 01.01.2014 р. по 31.01.2015 р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Листом Верховного Суду України від 03.04.97 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, вважає, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача інфляційних за загальний період січень 2014 р. - грудень 2014 р. у розмірі 758 грн. 02 коп. підлягають задоволенню у заявленому Прокурором розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

При цьому, Суд зазначає, що розрахунок інфляційних за загальний період січень 2014 р. - грудень 2014 р., здійснений Позивачем - 2 є взагалі невірним, оскільки нарахування суми інфляційних за період прострочки виконання зобов'язань було здійснено і за періоди, менші за 15 днів (півмісяця), в той час як інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочки виконання відповідачем його грошового зобов»язання, причому саме визначена сума боргу Відповідача повинна існувати в цей період, а в даному випадку Відповідач частково сплачував борг у визначений період. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов»язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов»язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції.

Також Прокурор просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 21.08.2014 р. по 20.02.2015 р. у розмірі 513 грн. 16 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів Орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

За таких підстав, Суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому розмірі, у зв»язу з невірним розрахунком Прокурора в частині визначення періоду початку прострочки Відповідача відповідно до п.3.6 Договору та невірно визначеної суми заборгованості з урахуванням здійснення Відповідачем часткових оплат за Договором, а тому до стягнення з Відповідача підлягає пеня у розмірі 583 грн. 53 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 21.08.2014 року по 20.01.2015 року.

Таким чином, з Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни на користь Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві підлягає стягненню заборгованість у розмірі 26 332 грн. 22 коп., інфляційні в розмірі 758 грн. 02 коп., 3% річних в розмірі 293 грн. 68 коп. та пеня в розмірі 583 грн. 53 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам та підлягають стягненню в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни (04201, м.Київ, ВУЛИЦЯ БЕРЕЖАНСЬКА, будинок 14, квартира 12 6, Ідентифікаційний код ) на користь Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві (04212, м.Київ, ВУЛ.МАРШАЛА ТИМОШЕНКА, будинок 2-В, Ідентифікаційний код юридичної особи 33597153) заборгованість у розмірі 26 332 (двадцять шість тисяч триста тридцять дві) грн. 22 (двадцять дві) коп., 3% річних у розмірі 293 (двісті дев'яносто три) грн. 68 (шістдесят вісім) коп., інфляційні у розмірі 758 (сімсот п'ятдесят вісім) грн. 02 (дві) коп., пеню у розмірі 583 (п'ятсот вісімдесят три) грн. 53 (п'ятдесят три) коп.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кушки Вікторії Анатоліївни (04201, м.Київ, ВУЛИЦЯ БЕРЕЖАНСЬКА, будинок 14, квартира 12 6, Ідентифікаційний код ) в доход Державного бюджету України 1 795 (одну тисячу сімсот дев'яносто п'ять) грн. 14 (чотирнадцять) коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10 квітня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин