ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

31 березня 2015 року Справа № 910/1898/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Грека Б.М.,
суддів:Вовка І.В.,
Самусенко С.С.,
Стратієнко Л.В.,
Черкащенка М.М.,
перевіривши заявуТовариства з обмеженою відповідальністю "Ріелком Новий"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 23.12.2014
у справі№ 910/1898/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ріелком Новий"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелком"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр "Тор"; 3. Публічного акціонерного товариства "Омега Банк"; 4. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
третя особаРеєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві
провизнання договорів іпотеки недійсними

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріелком Новий" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелком", Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр "Тор", Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсними договорів іпотеки, укладених між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Омега Банк") і ТОВ "Ріелком" від 26.11.2007 (з урахуванням уточнень до позовних вимог).

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.07.2014 у справі № 910/1898/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014, у задоволенні позову ТОВ "Ріелком Новий" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 у справі № 910/1898/14 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріелком Новий" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 23.12.2014 у справі № 910/1898/14 з дотриманням строку, передбаченого частиною першою статті 11117 ГПК України, у якій заявник просить вказану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 05.02.2013 у справі № 5002-22/2251-2012, від 20.12.2011 у справі № 5004/546/11 та на постанову Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014, мотивовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частини першої статті 92 та частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Перевіривши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

У постанові від 23.12.2014 у справі № 910/1898/14, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволення позову про визнання недійсними договорів іпотеки майнових прав на право вимоги отримання у власність нерухомості, яка будується, у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що перебіг позовної давності починається від дати укладення оспорюваних договорів.

Водночас у постанові від 20.12.2011 у справі № 5004/546/11 суд касаційної інстанції дійшов протилежного правового висновку, а саме щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди, зазначивши про цьому, що недійсні угоди не породжують для сторін прав та обов'язків, тому до вимог про визнання недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються. При цьому, суд касаційної інстанції визнав помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, перебіг якого почався з дня укладення спірного договору.

Також у постанові від 05.02.2013 у справі № 5002-22/2251/212 суд касаційної інстанції щодо початку перебігу строку позовної давності зазначив, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила, з огляду на що та враховуючи, що на момент пред'явлення позову спірні договори не є припиненими, а порушення прав позивача є триваючим, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

З огляду на викладене, зі змісту вказаних судових рішень Вищого господарського суду України вбачаються ознаки неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114 - 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

Допустити справу № 910/1898/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяБ. Грек
Судді:І. Вовк
С. Самусенко
Л. Стратієнко
М. Черкащенко