ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 910/3155/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: судді:Дроботова Т.Б., Алєєва І.В. (доповідач), Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:Донець Т.С., дов. №Д-68 від 02.03.2015р., Могильна Я.Я., дов. №Д-67 від 02.03.2015р., Новосьолова З.С., дов. №Д-270 від 24.07.2014р.;
від відповідача:Булаєва М.І., дов. №220/838/д від 14.11.2014р.;
від третьої особи:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуМіністерства оборони України
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р.
у справі господарського суду№910/3155/14 міста Києва
за позовомДочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного підприємства "Укроборонсервіс"
до Міністерства оборони України
третя особаДержавна казначейська служба України
простягнення 5 257 434,13грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне підприємство "Укроборонсервіс", звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення 5 257 434,13грн. за договором на виконання утилізації звичайних видів боєприпасів, непридатних для подальшого використання і зберігання, надлишкових боєприпасів та їх елементів №274/М-БП/11-12/Д29-1.14.1/201 від 18.04.2012р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.12.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р. у справі №910/3155/14, позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, Міністерство оборони України, з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.03.2015р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 07.04.2015р. представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги, а представники позивача заперечували проти її задоволення. Третя особа уповноваженого представника не направила. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Міністерства оборони України.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 18.04.2012р. між Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного підприємства "Укроборонсервіс" (виконавець) та Міністерством оборони України (замовник) в рамках виконання Імплементаційної угоди між Кабінетом Міністрів України та Організацією НАТО з матеріально-технічного забезпечення і обслуговування (ОМТЗО) про утилізацію стрілецької зброї й легких озброєнь, звичайних боєприпасів і протипіхотних мін типу ПФМ-1, підписаної 21.09.2011р. в м. Брюсселі укладено договір №274/М-БП/11-12/Д29-1.14.1/201, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується в термін, що визначений даним договором виконати утилізацію боєприпасів, непридатних для подальшого використання і зберігання, надлишкових боєприпасів та їх елементів за номенклатурою та обсягами, які визначені у "Специфікації боєприпасів, що підлягають утилізації" (додаток №1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно з актом виконаних робіт.

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору (загальна вартість робіт за цим договором) становить 20 750 795,28грн., в тому числі ПДВ (20%) 3 458 465,88грн. (в редакції додаткової угоди від 10.12.2012р. №2Д/У29-4.2.1/903). Ціна договору встановлена відповідно до "Протоколу погодження граничної (лімітної) ціни на роботи з утилізації боєприпасів" (додаток №3 до договору), оформленого відповідно до пункту 4.5 договору.

Відповідно до затвердженого протоколу погодження договірної (фактичної) ціни на роботи з утилізації боєприпасів по договору, загальна вартість робіт складає 20 750 795,28грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що згідно із статтею 3 Імплементаційної угоди фінансування робіт за договором здійснюється за рахунок фінансових внесків трастового фонду програми НАТО "Партнерство заради миру" та України.

Відповідно до п.п. 3, 4 додаткової угоди №2Д/У29-4.2.1/903 від 10.12.2012р. фіксований внесок НСПА становить 1 514 639,25 євро. На момент укладення договору, для визначення ціни договору приймається курс 10,471529грн. за 1 євро (станом на 10.04.2012р.). Фінансовий внесок України станом на 10.04.2012р. становить 4 890 206,45грн.

Пунктом 3.4 договору визначено, що решта суми, яка визначається різницею між ціною договору, визначеною в п. 3.1 договору та фіксованим внеском NAMSA, сплачується за кошти Державного бюджету України, у національній валюті України, за рахунок коштів спеціального фонду кошторису Міністерства оборони України, і є фінансовим внеском України. На момент укладення договору, для визначення ціни договору приймається курс 10,471529грн. за 1 євро (станом на 10.04.2012р.). Фінансовий внесок України станом на 10.04.2012р. становить 5062085,58 грн.

Згідно з п. 3.5 договору фінансовий внесок України підлягає коригуванню, в залежності від офіційного курсу євро, встановленого Національним банком України, на день конвертації виконавцем коштів за договором за відповідний етап виконаних робіт.

Відповідно до п. 4.3 договору акт виконаних робіт підтверджує обсяг робіт з утилізації боєприпасів, виконаний виконавцем і прийнятий замовником. Він є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору в період з 18.04.2012р. по 20.12.2012р. позивачем були виконані роботи з утилізації боєприпасів на суму 20 750 795,28грн., в тому числі ПДВ 20% - 3 458 465,88грн. (що підтверджується актом приймання виконаних робіт від 29.03.2013р. №1, який підписаний та скріплений печатками сторін).

На виконання умов договору НСПА перерахувало на рахунок позивача грошові кошти у сумі 1 514 639,25 євро, що еквівалентно 15 493 361,15грн., проте відповідач своїх зобов'язань щодо перерахування коштів в рахунок оплати вартості виконаних робіт з утилізації боєприпасів не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 5257434,13грн. (різниця між вартістю робіт з утилізації боєприпасів за актом виконаних робіт та сумою грошових коштів, що надійшли від НСПА).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до п. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

При вирішенні спору у даній справі, судами врахований висновок судово-економічної експертизи №6281/14653/14-45 від 30.10.2014р., відповідно до якого витрати ДП "Укроборонсервіс" на утилізацію боєприпасів за договором від №274/М-БП/11-12/Д29-1.14.1/201 від 18.04.2012р., визначені у розрахунково-калькуляційних матеріалах та акті приймання виконаних робіт №1 від 29.03.2013р., нормативно та документально обґрунтовані, а висновки представництва Міністерства оборони України №4277 щодо зменшення фактичних витрат згідно договору від 18.04.2012р. №274/М-БП/11-12/Д29-1.14.1/201 документально та нормативно не підтверджуються. Зміст вказаних статей "Зведеної калькуляції" не відповідають статтям зразку калькуляції фактичних витрат (додаток 12 до договору).

Приймаючи до уваги вищезазначений висновок експертизи, як належний та допустимий доказ, в розумінні приписів ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, апеляційна інстанція зазначила, що сторонами не надано суду доказів, які б ставили під сумнів зазначений висновок. Крім того, при призначенні експертизи, експерта було попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену статями 384 та 385 Кримінального кодексу України.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що як зазначається в ч.1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги вищевикладене, господарські суди попередніх інстанцій, з огляду на доведеність порушення відповідачем умов договору щодо сплати коштів, дійшли до вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, апеляційний господарський суд, залишаючи без змін судове рішення господарського суду першої інстанції, обґрунтовано зазначив, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012р. у справі №11/446 та Європейський суд з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. (заява №70297/01).

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р. у справі №910/3155/14 відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують вірних висновків судів попередніх інстанцій, зводяться передусім до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтями 1115, 1117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015р. у справі №910/3155/14 - залишити без змін, а касаційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.

Головуючий суддя Т.Б. Дроботова
Суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Л.І. Рогач