Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" квітня 2015 р. Справа № 906/180/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Селявін І.І. - довіреність від 10.10.2014;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (м. Вишневе, Київська область)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Малин, Житомирська область)

про стягнення 5723,71 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5723,71грн., з яких: 3839,14грн. заборгованості за придбану продукцію; 500,82грн. пені; 1045,50грн. штрафу; 281,10грн. інфляційних.

На адресу господарського суду 31.03.2015 від Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області надійшов лист від 30.03.2015 (а.с. 62-64).

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надав усні пояснення по суті спору. Подав письмове клопотання, яке було задоволено судом, про долучення документів до матеріалів справи (а.с. 66-72).

Відповідач в судове засідання не з'явилась, свого уповноваженого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 61).

Суд також враховує, що на час проведення судового засідання 06.04.2015 від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, у яких би зазначалося про існування перешкод для вирішення спору в даному судовому засіданні.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст.59 ГПК України, є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, 28.03.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" в особі директора Житомирської філії ТОВ "Істерн Беверідж Трейдінг" (постачальник/позивач) укладено договір поставки №000420 (далі - Договір, а.с. 8-9), відповідно до п.1.1. якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні та безалкогольні напої (далі - продукція) в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору.

Погоджена сторонами кількість, асортимент і ціна партії продукції вказується в видаткових та товарно-транспортних (ТТН форма №1-ТН/алкогольні напої/) накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.2. Договору, продукція поставляється партіями. Партією продукції є продукція, зазначена в одній видатковій накладній.

Згідно п. 2.7. Договору, покупець оплачує вартість кожної партії поставленої продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення грошових коштів у касу постачальника.

Грошові кошти, що надходять від покупця в якості оплати отриманої за даним договором продукції, зараховуються постачальником в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної (п. 2.8. Договору).

Відповідно до п. 2.9. Договору, покупець зобов'язується оплатити кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 21 календарних днів з моменту її передачі.

У п. 2.10 Договору сторони обумовили, що моментом передачі партії продукції (датою поставки) і моментом переходу права власності на продукцію є дата фактичного отримання продукції, зазначена покупцем в підписаній сторонами видатковій накладній на дану продукцію. У разі відсутності відмітки покупця на примірнику видаткової накладної постачальника про дату фактичного отримання продукції, датою поставки і моментом переходу права власності на продукцію вважається дата видачі видаткової накладної.

Позивач вказує, що 11.07.2014 та 30.07.2014 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 5227,50грн., однак відповідач договірні зобов'язання виконав частково, сплативши 1388,36грн.

17.10.2014 позивачем направлено відповідачу претензію від 13.10.2014, яка отримана останнім 21.10.2014 (а.с. 17-18), однак додаткових розрахунків ним здійснено не було.

За неналежне виконання зобов'язань за Договором, на підставі п. 4.1. Договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 500,82грн. пені та 1045,50грн. штрафу, відповідно, а також, згідно ст. 625 ЦК України - 57,15грн. 3 % річних та 281,10грн. інфляційних.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі поставки №000420 від 28.03.2014 (а.с. 8-9).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, видатковими накладними №РН-13-004269 від 11.07.2014 та №РН-13-005112 від 30.07.2014 (а.с. 11-12) підтверджено факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 5227,50грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, умовами п. 2.9. Договору сторони обумовили, що покупець зобов'язується оплатити кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 21 календарних днів з моменту її передачі.

Натомість, фіскальними чеками за період з 15.07.2014 по 19.08.2014 (а.с. 70-72) підтверджено здійснення відповідачем часткової оплати в розмірі 1388,36грн.

Оскільки, на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач не провів розрахунки за отриманий товар на загальну суму 3839,14грн., тому вимога позивача про стягнення з відповідача заявленої суми основного боргу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. Договору, у разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п. 2.9. цього договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення. У разі якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, крім того, зобов'язаний виплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Як вбачається з розрахунку пені, її нарахування здійснено позивачем з 01.08.2014 по 29.01.2015 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 500,82грн. При перевірці вказаного розрахунку, судом виявлено, що позивач помилково розпочато нарахування пені по накладній від 11.07.2014 з 01.08.2014 та по накладній від 30.07.2014 - з 20.08.2014. Оскільки вказані дні є останніми днями проведення оплати, то нарахування пені необхідно проводити з 02.08.2014 та з 21.08.2014, відповідно. Згідно здійсненого судом розрахунку, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є пеня в розмірі 497,56грн. У задоволенні 3,26грн. пені слід відмовити.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафу в розмірі 1045,50грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог у вказаній сумі. При цьому судом враховано положення ч. 4 ст. 231 ГК України, якими визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % (а.с. 33), нарахованих в сумі 57,15грн. за період з 01.08.2014 по 29.01.2015, судом встановлено, що правомірно заявленими до стягнення є річні у розмірі 56,76грн. У задоволенні 0,39грн.3% річних слід відмовити, оскільки позивачем при їх розрахунку допущено таку ж помилку у визначенні початку періоду нарахування, як і при розрахунку пені.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що їх нарахування за період з серпня 2014 по грудень 2014 в розмірі 281,10грн. є правомірним, тому вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню на суму 5720,06грн., з яких 3839,14грн. основного боргу, 497,56грн. пені, 1045,50грн. штрафу, 56,76грн. 3 % річних, 281,10грн. інфляційних. У стягненні 3,26грн. пені та 0,39грн. 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (11603, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-в, ід. код 38679874)

- 3839,14 грн. основного боргу;

- 497,56 грн. пені;

- 1045,50 грн. штрафу;

- 56,76 грн. 3 % річних;

- 281,10 грн. інфляційних;

- 1825,83 грн. судового збору.

3. В стягненні 3,26грн. пені та 0,39грн. 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.04.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - відповідачу (рек. з пов.)