ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2015 р. Справа № 923/87/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Івлевій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва", м. Київ

до: Приватного підприємства "Транс-Експрес", м. Херсон

про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 177549,35 грн.

за зустрічним позовом: Приватного підприємства "Транс-Експрес", м. Херсон

до: Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва", м. Київ

про відшкодування матеріальних витрат на ремонт орендованого майна в сумі 53043 грн.

за участю

представників сторін:

від прокуратури - не прибув

від позивача за первісним позовом - не прибув

від відповідача за первісним позовом - Павліш П.В. дов. № б/н від 02.03.2015 р., Лецкан С.Г. наказ № 08/12 від 08.12.2003 р.

Заступник військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" м. Київ (далі-позивач) звернувся з позовом до приватного підприємства "Транс-Експрес" м. Херсон (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 177549,35 грн., з яких: 143115 грн. сума основної заборгованості, 13339,10 грн. пеня, 12892,11 грн. 12% річних та 8203,14 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 530, ст. ст. 526, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 216, 193, 217, 218, 222 Господарського кодексу України, нормами Законів України "Про оренду державного та комунального майна" та "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", договірних зобов'язань з внесення орендної плати.

До початку розгляду справи по суті відповідач - приватне підприємство "Транс-Експрес" подав до суду зустрічну позовну заяву до заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" про відшкодування матеріальних витрат на ремонт орендованого майна в сумі 58254,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем за зустрічним позовом ст. ст. 759, 762, 767, 776 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 26.03.2015 року суд здійснив заміну за зустрічним позовом первісного відповідача на належного: Державне підприємство Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" м. Київ.

Справу розглянуто за межами строків, передбачених ст. 69 ГПК України на підставі ухвал суду від 17.03.2015 р. та 07.04.2015 р.

Справу розглянуто в судових засіданнях 17.03.2015 р., 26.03.2015 р., 07.04.2015р. та 10.04.2015 року.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до розділу V ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів вирішується судом. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами, в розумінні статті 36 ГПК України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору і повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі, який дає змогу встановити достовірність документу.

Враховуючи викладене суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

14 жовтня 2011 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди обладнання № 18 відповідно до якого, орендодавець зобов'язується в порядку та умовах, визначених договором, передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання (майно), та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату (а.с. 9-14).

Перелік майна, що передається в оренду визначений додатком № 1 до договору (а.с. 19).

Пунктами 1.2.2.-1.2.3. встановлено, що стан (якість) майна, що орендується, на момент передання його в оренду за цим договором: перебуває в робочому стані, відповідає вимогам техніки безпеки при роботі на ньому. Вартість майна, що орендується - 921811,79 грн.

Передача майна, що орендується, в оренду здійснюється сторонами за актом прийому-передачі майна (додаток № 2 до договору), довіреності (додаток № 3 до договору) та наказу (додаток № 4 до договору) (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що в акті прийому-передачі майна (додаток № 2 до договору), фіксуються показники лічильників кілометрів та мото-годин роботи обладнання на момент передачі майна в оренду.

Майно, що орендується, вважається переданим орендареві з дати підписання прийому-передачі майна (додаток № 2 до договору), що орендується. Строк оренди триває з дати прийняття майна, що орендується, за актом передання-приймання до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання (п.п. 4.1.-4.2.).

Орендна плата сплачується орендодавцю на підставі виконаних робіт. Розмір орендної плати згідно розрахунку (додаток № 5 до договору) (п.п. 5.1.).

Сума орендної плати, вказана в додатку 5 до Договору, підлягає попередній оплаті орендарем на протязі 2 банківських днів з моменту підписання сторонами Договору. Сума орендної плати, визначена орендодавцем відповідно до додатку 5 Договору, сплачується орендарем на протязі 2 банківських днів з моменту підписання сторонами акту повернення майна з оренди та на підставі виставленого рахунку.

Відповідно до договору орендодавець зобов'язаний проводити капітальний ремонт майна, що орендується та здійснювати транспортування майна, що орендується при поверненні до міста постійної дислокації.

Орендар відповідно до договору зобов'язується утримувати майно, що орендується у повній справності; постійно слідкувати за кількістю мото-годин експлуатації техніки, які фіксуються на лічильнику, та письмово повідомити орендодавця не пізніше ніж за 4 дня про досягнення показника чергових 300 мото-годин експлуатації техніки, для того, щоб представник орендодавця міг виїхати для контролю здійснення чергового технічного обслуговування техніки, яка має проводитися через кожні 300 мото-годин експлуатації техніки. Технічне обслуговування техніки проводиться орендарем і відбувається в звичайний робочий час.

Розділом 8 встановлено порядок повернення майна орендодавцю, а саме: після закінчення строку оренди орендар зобов'язаний протягом 1-го робочого дня повернути майно, що орендується, орендодавцю за актом повернення майна (додаток № 6) з оренди. Майно вважається повернутим тільки після підписання акту повернення майна (додаток № 6) та акту технічного огляду (додаток № 7). В акті повернення майна з оренди фіксуються показники лічильників кілометрів (мото-годин) роботи техніки на момент повернення майна з оренди, стан пломб на механізмах.

Розділом 9 встановлена відповідальність сторін за порушення умов договору, а саме: за порушення (прострочення) грошових зобов'язань за цим договором орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період невиконання (несплати) зобов'язань від суми невиконаного (простроченого) грошового зобов'язання за кожний день порушення виконання. Пеня нараховується за весь період прострочки виконання грошових зобов'язань. В разі прострочення орендарем своїх грошових зобов'язань перед орендодавцем останній має право вимагати, а орендар зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 12% річних, які нараховуються на суму заборгованості орендаря за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати орендодавцю. Збитки стягуються у повній сумі понад штрафні санкції. Орендодавець не несе відповідальність за прямі чи непрямі збитки, нанесені орендарю або третім особам в результаті використання техніки протягом всього строку оренди (включаючи період затримки повернення орендарем майна орендодавцю).

Договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання сторонами (п. 11.1.)

Позивачем до матеріалів справи додано копію від 24 жовтня 2011 року додаткової угоди № 1, якою було доповнено п. 5.1. Договору в такій редакції: "ремонт техніки, яка надається в оренду згідно додатку № 1 до договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 року здійснюється орендарем за власний рахунок за попереднім узгодженням вартості ремонту. Кошторис на виконання ремонту кожної одиниці орендованої техніки затверджується орендодавцем письмово. Вартість ремонту одиниці орендованої техніки враховується в вартість орендної плати, але не більше 50% щомісячної орендної плати." Оригінал додаткової угоди надано на огляд суду. Документ підписаний керівниками обох сторін, підписи скріплено печатками (а.с. 15).

Відповідачем до матеріалів справи додано копію додаткової угоди № 1, якою було доповнено п. 5.1. Договору в редакції іншій ніж у позивача. Оригінал документа, поданий на огляд суду в судовому засіданні, підписаний керівниками обох сторін, підписи скріплено печатками (а.с. 77).

Додаткова угода №1 позивача датована 24.10.2011 р., в додатковій угоді №1 відповідача поле "дата" не заповнено, в тексті зазначено 24.10.2011 р..

Частиною 2 ст. 180 ГК України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Суд зазначає, що сторонами не подано доказів на підтвердження узгодження умов додаткової угоди, отже зазначена додаткова угода № 1 від 24.10.2011 р. до договору оренди є неукладеною.

За актом від 15.10.2011 прийому-передачі техніки згідно договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 р. позивач на виконання умов договору оренди передав, а відповідач прийняв майно, зокрема, автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-107, двигун № 98Z19325. Зі сторони відповідача (орендаря) майно прийнято на підставі дефектної відомості (а.с. 78).

Позивачем відповідачеві наданий акт виконаних робіт від 31.08.2012 р. за Договором № 18 від 14.10.2011 р., в якому зазначений розмір орендної плати за період з 14.10.11 по 31.08.12 в сумі 104622 грн. Відповідачем акт не підписаний (а.с. 91).

Листом за вих. 14/10 від 14.10.2012 р. відповідачем ПП "Транс-Експрес" повідомлено позивача, що автонавантажувач передано в неробочому стані та без реєстраційних документів та направлено на узгодження кошторис на проведення ремонтних робіт (а.с. 117).

Листом за вих. № 195 від 12.12.2012 р. позивач повідомив відповідача про необхідність повернення техніки згідно договору № 18 від 14.10.2011 р. та розірвання договору з 01.01.2013 року (а.с. 118).

Листом за вих. 22/01 від 22.01.2013 р. відповідач повторно повідомив позивача, що автонавантажувач передано в неробочому стані та без реєстраційних документів та направив на узгодження кошторис на проведення ремонтних робіт (а.с. 119).

Позивачем відповідачеві наданий акт № 9 виконаних робіт від 21.02.2013 р. за Договором № 18 від 14.10.2011 р., в якому зазначений розмір орендної плати за період з 14.10.11 по 14.02.13 в сумі 157920. Відповідачем акт не підписаний (а.с. 93).

Листом за вих. № 78 від 16.05.2013 р позивач направив вимогу про повернення автонавантажувача САТ 950F, 1994 р. випуску, двигун № 98Z19325 протягом п'яти робочих днів з моменту отримання листа (а.с. 120) .

Листом за вих. 108 від 29.05.2013 р. відповідач просив повідомити позивача про час та дату на яку необхідно підготувати автонавантажувач САТ 950F для передачі за актом повернення майна в зв'язку із закінченням строку дії договору (а.с. 98).

04.07.2013 р. між ПП "Транс-Експрес" та ДП Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" складено акт прийому-передачі техніки згідно договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 р., яким повернуто орендодавцю автонавантажувач САТ 950F в технічно справному стані, двигун САТ-3116. Реєстраційні документи на автонавантажувач та двигун не передавались (а.с. 121) .

Позивачем за вих. № 157 від 16.08.2013 р. направлено відповідачу лист з вимогою оплатити заборгованість з орендної плати. (а.с. 140).

Позивачем на виконання умов договору оренди передано, а відповідачем прийнято майно, зокрема автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-107, двигун № 98Z19325, що підтверджується актом від 15.10.2011 прийому-передачі техніки згідно договору оренди майна № 18 від 14.10.2011 р. (а.с. 18).

Однак, відповідач, в свою чергу, зобов'язання по сплаті орендної плати не виконав.

Позовні вимоги за первісним позовом про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання № 18 від 14.10.2011 в сумі 177549,35 грн., а саме: заборгованість з орендної плати в сумі 143115 грн., пеня 13339,10 грн., 12% річних 12892,11 грн., втрати від інфляції 8203,14 грн. стали предметом судового розгляду у даній справі.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України випливає, що ЦК України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб'єктами господарювання і пов'язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені ГК України.

Нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі-Закон) врегульовано правовідносини з оренди державного та комунального майна.

Статтею 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 2 Закону "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями статті 4 Закону "Про оренду державного та комунального майна" до об'єктів оренди віднесено, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Згідно положень ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проте, відповідачем зобов'язання щодо оплати орендної плати не виконано. На момент подання позову, сума простроченої заборгованості за договором оренди за період з 14.10.11 по 31.12.12 становить 143115 грн.

Таким чином, аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати в розмірі 143115 грн. є доведеними та обґрунтованими.

Заперечення відповідача за первісним позовом, з посиланням на норму ст. 762 ЦК України про звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини за які він не відповідає, судом до уваги не береться, оскільки належні та допустимі докази не підтвердження цієї обставини суду не надані.

Так, відповідач зазначив, що орендоване майно, зокрема, автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-107, двигун № 98Z19325, переданий йому в стані, що потребує ремонту. Дійсно, акт приймання-передачі орендованого майна від 15.10.2011 року підписаний відповідачем із застереженням про дефектну відомість. Як доказ надано копію дефектного акту від 17.10.2011 року без жодного підпису членів комісії, до яких не залучено представників позивача та відповідача. До реквізитів цього акту входить поле "Затверджую", де зазначено керівника "ООО Техавтосервис". Отже, цей дефектний акт не можна вважати належним та допустимим доказом передачі позивачем відповідачу техніки в стані яка потребує ремонту. (а.с. 78-79).

Суд зауважує, що акт №116 приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 03.12.10, за яким позивачем за первісним позовом прийнято несправний автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-106, серійний №5sk02620, не доводить що автонавантажувач, переданий за актом передачі майна від 15.10.11 р. до договору оренди потребував ремонту, оскільки ідентифікуючими ознаками техніки є реєстраційний та серійний номера, рік випуску, а не лише балансова вартість. Позивачем за первісним позовом зазначено, що відповідачу передано справний автонавантажувач, отриманий за актом №117 приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 03.12.10., серійний та реєстраційний номери якого відповідають характеристиці майна, переданого відповідачу за актом передачі майна від 15.10.11 р. до договору оренди (а.с. 141-142).

Також, відповідач зазначив, що автонавантажувач САТ 950F, реєстраційний номер 18-107, двигун № 98Z19325 переданий позивачем без реєстраційних документів та номерних знаків, що позивачем не заперечувалось.

Пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 встановлено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено факт не використання автонавантажувача через відсутність реєстраційних документів та номерних знаків, оскільки, лише наявність законодавчої заборони експлуатації транспортних засобів без проведення їх державної реєстрації не свідчить про те, що відповідач не використовував предмет оренди за цільовим призначенням.

Вказана заборона є однією з підстав для розірвання договору оренди майна, що не може використовуватись через відсутність його реєстраційних документів, але, лише її наявність не достатня для звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини за які він не відповідає.

Не підтверджує зазначених обставин і довідка відповідача про відсутність у штатному розписі посади водія автонавантажувача та працівників з посвідченням про проходження навчання по "правилам облаштування та безпечної експлуатації навантажувача".

Відповідачем за первісним позовом подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення суми боргу, пені, 12% річних, втрат від інфляції. Позивачем поважні причини пропуску позовної давності суду не наведені.

Відповідно до приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.. 257), спеціальна - тривалістю один рік до вимог про стягнення неустойки. Частина 1 статті 261 ЦК України містить загальне правило, відповідно до якого перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов у матеріальному розумінні з урахуванням об'єктивних і суб'єктивних умов, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Враховуючи п. 5.3. Договору про порядок оплати орендної плати, відповідач зобов'язаний сплатити 9870 грн. до 19.10.11 та 133245 грн. до 09.07.13.

Отже, строк позовної давності за вимогами про стягнення орендної плати в сумі 9870 грн. сплив, що є підставою для відмови у позові в цій частині за приписами ст. 267 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати задовольняються судом частково, у сумі 133245 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 13339,10 грн. пені, 12892,11 грн. 12% річних та 8203,14 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розділом 9 договору встановлена відповідальність сторін за порушення умов договору, а саме: за порушення (прострочення) грошових зобов'язань за цим договором орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період невиконання (несплати) зобов'язань від суми невиконаного (простроченого) грошового зобов'язання за кожний день порушення виконання. Пеня нараховується за весь період прострочки виконання грошових зобов'язань.

Враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, п. 1 ч. 2 ст. 258, 266 ЦК України, період виникнення заборгованості з орендної плати, суд зазначає про сплив позовної давності за вимогами про стягнення пені. Останній робочий день коли позивач міг звернутись із вимогою про стягнення пені до суду це 12.01.2015 р., позовна заява направлена на адресу господарського суду Херсонської області 19.01.2015 року.

Отже, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив, що є підставою для відмови у позові в цій частині за приписами ст. 267 ЦК України.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.4. Договору, про що зазначив позивач в судовому засіданні, сторонами узгоджено інший розмір відсотків річних -12%.

Правова позиція щодо віднесення інфляційних нарахувань на суму боргу та процентів річних до складу грошового зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України від 08.11.2010 р. по справі № 4/719 та постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Зокрема зазначено, що відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з орендної плати в сумі 143115 грн. на момент звернення до суду підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 12% річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими.

Суд, перевіривши розрахунок 12% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, відповідно до періодів виникнення заборгованості, врахувавши приписи ст. 266 ЦК України, задовольняє ці вимоги в сумі 12003 грн. та 8203,14 грн. відповідно. Вимоги в сумі 889,11 грн. 12 % річних заявлені позивачем за первісним позовом безпідставно.

Позовні вимоги за зустрічним позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" про стягнення витрат на діагностування та ремонт орендованого майна в сумі 58254,78 грн. розглянуто судом у даній справі.

Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено обов'язок орендодавця передати орендарю об'єкт оренди в комплекті та у стані, що відповідають істотним умовам договору оренди та призначенню майна, і повідомити орендаря про особливі властивості та недоліки майна, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна орендаря або інших осіб чи призвести до пошкодження самого майна під час користування ним.

Статтею 18-1 зазначеного Закону визначено, що поточний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендарем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором. Якщо орендодавець або інший балансоутримувач майна, переданого в оренду, не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов договору, орендар має право: відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати, або вимагати відшкодування вартості ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Позивачем за зустрічним позовом належних та допустимих доказів на підтвердження передачі орендованого майна автонавантажувача в стані що потребує ремонту, суду не надано. Дефектний акт від 17.10.2011, доданий до акта приймання-передачі орендованого майна від 15.10.2011 року, складений без залучення представників позивача та відповідача, не містить підписів членів комісії, в полі "Затверджую" зазначено керівника "ООО Техавтосервис". (а.с. 79).

На підтвердження понесених витрат на ремонт орендованого майна позивачем за зустрічним позовом подано накладні, платіжні доручення на оплату комплектуючих та робот з ремонту, акт здачі-прийняття робіт з діагностики та ремонту (а.с.82-90).

Однак, в жодному з цих документом не зазначено, що комплектуючі придбані, а діагностика та роботи з ремонту проведені саме для орендованого майна - автонавантажувача САТ 950F, 1994 р. випуску, двигун № 98Z19325.

Посилання позивача за зустрічним позовом на відсутність погодження відповідачем кошторису судом не приймається, оскільки зміни до договору оренди, що передбачали проведення ремонту техніки та затвердження кошторису, вносились додатковою угодою №1, яка, як зазначено вище, є неукладеною.

Передача відповідачем за зустрічним позовом позивачеві двигуна САТ-3116 договором оренди №18 від 14.102011 р. не передбачена, інших доказів узгодження сторонами порядку користування цим майном суду не надано.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не доведено, що орендоване майно передане в стані що потребує ремонту та що понесені ним витрати були зумовлені саме витратами на ремонт орендованого майна.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 11 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" органи прокуратури звільняються від сплати судового збору при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 49 ГПК України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "Транс-Експрес" (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Лугова, 33, кв. 53; ідентифікаційний код 32724989) на користь державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" (місцезнаходження: 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 181; ідентифікаційний код 08259275) 133245 грн. боргу, 120003 грн. 12% річних, 8203,14 грн. втрат від інфляції.

3. Стягнути з приватного підприємства "Транс-Експрес" (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Лугова, 33, кв. 53; ідентифікаційний код 32724989) в Державний бюджет України 3068,06 грн. судового збору.

4. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з приватного підприємства "Транс-Експрес" 9870 грн. боргу, 13339,10 грн. пені, 889,11 грн. 12 % річних.

5. Відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.04.2015 року

Суддя Т.А. Остапенко