ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 911/639/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об'єднання «Аріста», м.Київ

до Державного підприємства «Завод порошкової металургії», м.Бровари

про стягнення 87507,88 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Васюта А.С. дов.від 11.03.15 р.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об'єднання «Аріста» (далі - позивач) до Державного підприємства «Завод порошкової металургії» (далі - відповідач) про стягнення 87507,88 грн., в тому числі попередньої оплати в розмірі 76320,00 грн. суму пені в розмірі 8951,40 грн., 3% річних за користування коштами в розмірі 1373,76 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 862,72 грн.

Провадження у справі №911/639/15 порушено відповідно до ухвали суду від 24.02.2015 року та призначено справу до розгляду на 12.03.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 12.03.2015 року не з'явився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 02.04.2015 року.

Позивач в судовому засіданні 02.04.2015 року надав витребувані судом докази та пояснення, позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання 02.04.2015 року відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, без поважних причин повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

16.04.2014 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об'єднання «Аріста» (позивач) та Державним підприємством «Завод порошкової металургії» (відповідач) було укладено Договір поставки № 10-3002 від 16.04.2014 року (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору та Специфікації відповідач мав поставити позивачеві суміш паяльну металофлюсову ТПС-1 (таблетизовану) кількістю 300 кг. за ціною 212 грн. за кг, загальною сумою 76320 грн. (далі - товар).

За умовами Договору (п.п 3.1, 4.1) позивач має здійснити попередню плату за товар в розмірі 100%. Позивачем на виконання п.4.1 Договору на підставі рахунку № 697 від 17.04.2014 року було здійснено передплату в сумі 76320 грн., що підтверджується банківською випискою від 17.04.2014 року.

Відповідно до п. 4.1. Договору, відповідач мав здійснити поставку товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання коштів на свій рахунок. Тобто останнім днем здійснення виконання зобов'язання є 01.06.2014 року.

Однак листом № 10-452 від 30.04.2014 року, який був надісланий позивачеві електронною поштою, відповідач повідомив, що в нього сталася поломка обладнання, строк ремонту якого буде тривати до вересня 2014 року, однак, він не зможе виконати свої зобов'язання і готовий повернути перераховану йому суму передплати.

Позивач неодноразово електронною поштою надсилав відповідачу листи зі своєю згодою на отримання належної йому грошової суми (повторний лист № 3101/1 було направлено 31.10.2014 року). Додатково, лист № 3101/1 з вимогою про повернення коштів було направлено поштою 18.12.2014 року, що підтверджується квитанцією від 18.12.2014 року та випискою з поштового реєстру про вручення листа від 12.01.2015 року.

Однак, відповідач передплачені позивачем кошти в сумі 76320 грн. не повернув, товар не поставив, що відповідачем не заперечено та не спростовано в ході розгляду справи.

Згідно з ч. 2, ч.3. ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на норму ч. 2, ч.3. ст. 693 Цивільного кодексу України здійснена позивачем передплат в сумі 76320 грн. підлягає поверненню позивачу, оскільки в порушення п 4.1. Договору, відповідач не здійснив поставку товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання коштів на свій рахунок.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 76320 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з умовами Договору, у випадку прострочення строків поставки товару, Постачальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення (п. 7.2. Договору).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з чим, позивач просить крім суми неповернутої попередньої оплати, стягнути з відповідача також пеню в сумі 8951,40 грн., 3% річних в сумі 1373,76 грн., інфляційні в сумі 862,72 грн.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового забов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий розрахунок, судом встановлено, що нарахування проведені у відповідності до вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи, таким чином, вимоги про стягнення пені в сумі 8951,40 грн., 3% річних в сумі 1373,76 грн., інфляційних в сумі 862,72 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» (07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, код 00186192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислове об'єднання «Аріста» (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 61, код 33221885) 76320,00 грн. попередньої оплати, 8951,40 грн. пені, 1373,76 грн. 3 % річних, 862,72 грн. інфляційних та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя А.Ю. Кошик