ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" квітня 2015 р.Справа № 916/682/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі відділення №0011 Акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в смт. Сарата;

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Горячук Н.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про зобов'язання відповідача Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі відділення №0011 Акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в смт. Сарата перерахувати з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ" №5001 в ПАТ "ІМЕКСБАНК" на рахунок №8 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" за призначенням грошові кошти у сумі 315250,00грн. згідно платіжного доручення №201 від 12.01.2015р.

Відповідач в судові засідання не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час та місце судового засідання, відзиву на позов не надав. у зв'язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

12.01.2011р. між Акціонерним комерційним банком „ІМЕКСБАНК" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „ІМЕКСБАНК") в особі відділення №0011 Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК" в смт. Сарата (Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ" (позивач, Клієнт) укладено договір банківського рахунку у національній валюті №402 (далі договір) за яким Банк, відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного Банку України №492 від 12.11.2013р., відкриває Клієнту поточний рахунок (рахунки) у національній валюті №5001 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом банку (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п. 2.2.1., 2.2.5., 2.2.6. договору Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства. Обмеження права Клієнта розпорядження рахунком можливо за рішенням суду а також в інших випадках встановленим законом. Отримувати готівкові кошти у сумі, яка вказана у грошовому чеку за умови наявності коштів на поточному рахунку у випадках, передбачених Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Національного банку України №337 від 14.08.2003р., вимагати від банка своєчасного і повного надання банківських послуг, обумовлених договором.

Відповідно до п.п.2.3.2. - 2.3.5. договору Банк зобов'язується належним чином виконувати умови договору. Своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативних актів НБУ. Приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково - касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта згідно умов п.2.1.15. договору. Приймати від Клієнта платіжне доручення з датою валютування, у разі вона не перевищує 10 календарних днів після складання платіжного доручення.

Договір банківського рахунку розривається за заявою Клієнта у будь-який час (п.7.3 договору).

Пунктом 7.4 договору сторони погодили, що у разі розірвання договору за заявою Клієнта, рахунок закривається за умови сплати банку комісійної винагороди за закриття рахунку, здачі чекової книжки з невикористаними чеками та погашення заборгованості перед банком за надані банківські послуги.

Відповідно до умов договору 16.01.2015р. позивач надав до відділення №0011 Банку в смт. Сарата платіжне доручення №201 від 12.01.2015р. для перерахування за призначенням на рахунок свого контрагента ВКФ ТОВ „Тігос", відкритому в АТ "Райффайзен Банк Аваль", грошові кошти у сумі 315250,00грн. Платіжне доручення було зареєстровано банком, однак у визначений договором строк за вказаним платіжним дорученням Банком перерахунок коштів здійснений не був. Крім того платіжне доручення №201 від 12.01.2015р. згідно умов розділу ІІІ договору повернуто не було.

Враховуючи неналежне виконання Банком умов договору позивач звернувся з позовом до суду про зобов'язання відповідача Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі відділення №0011 Акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в смт. Сарата перерахувати з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ" №5001 в ПАТ "ІМЕКСБАНК" на рахунок №8 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" за призначенням грошові кошти у сумі 315250,00грн. згідно платіжного доручення №201 від 12.01.2015р.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно п. 6.3 ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2011р. між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку у національній валюті №402 за яким Банк, відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного Банку України №492 від 12.11.2013р., відкриває Клієнту поточний рахунок (рахунки) у національній валюті №5001 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом банку Згідно п. 5.8 договору, Клієнт уповноважує Банк, у випадку закриття рахунку за заявою Клієнта, перерахувати залишок грошових коштів за реквізитами, зазначеними у заяві про закриття рахунку.

16.01.2015р. позивач надав до відділення №0011 Банку в смт. Сарата платіжне доручення №201 від 12.01.2015р. для перерахування за призначенням на рахунок свого контрагента ВКФ ТОВ „Тігос", відкритому в АТ "Райффайзен Банк Аваль", грошових коштів у сумі 315250,00грн.

Відповідно до п.1.30 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача;

Статтею 2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, відносини у сфері переказу коштів регулюються Конституцією України, законами України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про поштовий зв'язок", цим Законом, іншими актами законодавства України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Як вбачається з відомостей, які є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, постановою Правління Національного банку України №50 від 26.01.2015р. Публічне акціонерне товариство „ІМЕКСБАНК" було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015р. №16 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 27.01.2015р. по 26.04.2015р. включно, а також призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ „ІМЕКСБАНК".

Відповідно до з ч. ч. 1 та 2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Визначення поняття "кредитор банку" містять приписи Закону України "Про банки і банківську діяльність". Так, відповідно до статті 2 цього Закону, кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Оскільки немайнові вимоги про закриття банківського рахунку нерозривно пов'язані з вимогами про повернення грошових коштів Клієнту, які є майновими, то позивач, у разі пред'явлення відповідних вимог до банку, стає його кредитором.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а банк, відповідно, виступає боржником.

При цьому, слід зазначити, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників (пункт 1 частини 6 вказаної статті)

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку".

З урахуванням викладеного, на Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ" розповсюджуються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак вимоги щодо зобов'язання відповідача Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі відділення №0011 Акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в смт. Сарата перерахувати з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРВАТЕР-СВ" №5001 в ПАТ "ІМЕКСБАНК" на рахунок №8 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" за призначенням грошові кошти у сумі 315250,00грн. згідно платіжного доручення №201 від 12.01.2015р. задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 25.03.2015р. по справі №910/9232/14.

Судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 20 квітня 2015 р.

Суддя Н.О. Горячук