ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 квітня 2015 року Справа № 912/682/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Бенедисюк І.М. і Харченко В.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства "Креатив", м. Кіровоград (далі - Товариство),

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015

зі справи № 912/682/14

за позовом Товариства

до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз", м. Кіровоград,

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 26.03.2015 № 355-10, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 скасувати, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.02.2015 залишити в силі.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

У листі Головного управління Державного казначейства України у місті Києві від 7.02.2012 № 06-08/512-1512 зазначено такі реквізити для зарахування судового збору:

- отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва;

- банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві;

- рахунок отримувача: 0007;

- код за ;

- код банку отримувача: 820019;

- код класифікації доходів бюджету: 22030004.

У доданому до касаційної скарги платіжному дорученні від 23.03.2015 № 1033 невірно зазначено "рахунок отримувача", а саме: "0007" замість "0007", тобто кошти перераховано не за належними реквізитами, що підтверджується довідкою Вищого господарського суду України від 16.04.2015 № 09.03-02/14/15.

Таким чином, дане платіжне доручення не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку.

Пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 111 ГПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Між тим у даній касаційній скарзі хоча й вміщено посилання на окремі норми матеріального права, проте не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та процесуального права припустився, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного судового рішення, у чому саме полягало таке порушення або неправильне застосування і яким чином це вплинуло на прийняття зазначеної постанови.

Доводи скаржника стосуються встановлення фактичних обставин справи та оцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вказано в пункті 62 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України" (в редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 3), якщо в касаційній скарзі не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, то касаційна скарга до розгляду не приймається і підлягає поверненню судом.

Враховуючи викладене та керуючись пунктами 4 та 6 частини першої і частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 зі справи № 912/682/14 повернути приватному акціонерному товариству "Креатив".

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Харченко