ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 квітня 2015 р. Справа № 902/1567/14

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Стефанів Т. В., суддів: Банаська О. О., Мельника П. А.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до: 1. Арбітражного керуючого (ліквідатора) Жураковської Людмили Валеріївни (АДРЕСА_2)

та до: 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбівська цукрова компанія" (22513, Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Миру, 80)

про визнання договору дійсним, та про визнання упущеної вигоди в сумі 20 866,00 грн.

за участі:

позивача ФОП ОСОБА_1 - за паспортом;

відповідача арбітражний керуючий (ліквідатор) Жураковська Л. В. - не з'явився;

ліквідатора ТОВ "Турбівська цукрова компанія", Фоменко А.В., за посвідченням.

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до арбітражного керуючого (ліквідатора) Жураковської Л.В. (далі - відповідач - 1) та ТОВ «Турбівська цукрова компанія» (далі - відповідач-2) про визнання чинним договору оренди від 01.08.2010 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і ТОВ «Турбівська цукрова компанія» та визнання упущеної вигоди за період з червня по жовтень 2014 року в сумі 20866 грн.

Ухвалою від 07.11.2014 р. за цим позовом порушено провадження у справі №902/1567/14 суддею Лабунською Т. І.

Ухвалою суду від 11.11.2014 року справа №902/1567/14 прийнята суддею Стефанів Т.В. до свого провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні на 20.11.2014 року.

Ухвалою від 20.11.2014 р. у зв'язку з неявкою представників сторін, неподанням всіх доказів, необхідних для вирішення спору, розгляд справи було відкладено до 11.12.2014 р.

Ухвалою від 11.12.2014 року у зв'язку з неявкою представників сторін, неподанням всіх доказів, необхідних для вирішення спору, розгляд справи було відкладено до 24.12.2014 року, а ухвалою від 24.12.2014 року судове засідання було відкладено на 12.01.2015 року.

В судовому засіданні 12.01.2015 року у зв'язку з ненаданням сторонами належних та допустимих доказів, необхідністю витребування нових доказів та детального вивчення документів, які надійшли напередодні судового засідання, продовжено за клопотанням позивача строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 26.01.2015 року.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області від 27.01.2015 р. для розгляду справи №902/1567/14 створено колегію у складі: головуючого судді Стефанів Т. В., суддів: Банасько О. О., Мельника П. А.

Ухвалою суду від 28.01.2015 року справа прийнята судовою колегією до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні на 27.02.2015 року.

27.02.2015 року, у зв'язку з неявкою сторін, неподанням сторонами всіх доказів, необхідних для вирішення спору, та необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи було відкладено до 17.03.2015 року.

Ухвалою суду від 17.03.2015 року продовжено строк вирішення спору у справі №902/1567/14 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 14 квітня 2015 року.

В судове засідання 14.04.2015 року з'явився позивач та ліквідатор ТОВ "Турбівська цукрова компанія" Фоменко А. В.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та обґрунтовує тим, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено угоду з ТОВ «Турбівський цукровий завод» про оренду приміщення площею 58 м. кв., для встановлення міні електростанції. Позивач за власні кошти придбав та встановив обладнання для виробництва електроенергії. Згідно договору позивач надавав послуги з постачання електроенергії. Оплата проводилась щомісячно згідно показників електролічильника. Орендна плата здійснювалась авансом щомісячно по 500 грн. за відрахуванням оплати за користування електроенергією.

Як стверджував позивач, станом на 01.01.2014 року орендодавець заборгував за спожиту електроенергію 134035 грн. 12 коп. До червня 2014 року позивач продовжував постачати електричну енергію, але відповідач-1 арбітражний керуючий (ліквідатор) Жураковська Л. В. акти не складає і заявила про розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Натомість, вказуючи на те, що договір оренди не розірвано, орендар бажає продовжувати надавати послуги з постачання електроенергії, але не має доступу до ГЕС.

26.09.2014 року позивач отримав від відповідача-1 повідомлення про розірвання договору оренди та акт про відмову в отриманні повідомлення. Позивач вважає ці документи підробленими та посилаючись на те, що договір оренди не може бути розірвано в односторонньому порядку, заявив позовні вимоги про визнання судом договору оренди від 01.08.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем-2 чинним. Окрім того, посилаючись на те, що з червня по листопад 2014 року ліквідатором була зупинена ГЕС, позивач просить визнати упущену вигоду в сумі 20866 грн. і збільшити заборгованість перед ним ТОВ «Турбівська цукрова компанія» на відповідну суму.

25.11.2014 року позивач подав заяву, означену як «зміну предмету позову», в якій також просив суд визнати договір оренди від 01.08.2010 року чинним та «визнати додатковий сумарний борг 82 786 грн., який складається з зароблених, але не визнаних арбітражним керуючим 57040 грн. і упущеної вигоди 29746 грн».

06.01.2015 року позивач вдруге подав заяву про «зміну предмету позову», де також просив суд визнати договір оренди від 01.08.2010 року чинним та «визнати борг ТОВ «Турбівська цукрова компанія» перед фізичною особою-підприємцем в розмірі 57040 грн».

Відповідач-1 арбітражний керуючий (ліквідатор) Жураковська Л. В. в своїх запереченнях проти позову (а.с.78-79,163-166) заперечувала, твердження позивача про те, що арбітражним керуючим зупинено ГЕС та інші обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, визнала такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи.

Як вказувала арбітражний керуючий Жураковська Л. В., починаючи з вересня 2013 року позивач, будучи орендарем, не сплачував орендної плати, використовував приміщення не за цільовим призначенням. Тому відповідач-1 договір оренди від 01.08.2010 року вважає розірваним в односторонньому порядку та не визнає борг в сумі 82786 грн., оскільки послуги по договору фактично не надавались, розрахунок є надуманим та суб'єктивним.

Відповідач-2 в особі арбітражного керуючого Фоменка А. В. в своєму клопотанні від 13.03.3015 року суду пояснив наступне.

В провадженні господарського суду Вінницької області знаходиться справа №902/1593/13 про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбівська цукрова компанія» банкрутом, в порядку, визначеному статтею 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Провадження у даній справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури, зокрема постановою від 24.12.2014 року ТОВ «Турбівська цукрова компанія» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Жураковську Людмилу Валеріївну.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року по справі № 902/1593/13 було частково скасовано ухвалу господарського суду Вінницької області від 24.12.2014 року. Припинено повноваження арбітражного керуючого Жураковської Л. В. як ліквідатора ТОВ «Турбівська цукрова компанія». Призначено ліквідатором ТОВ «Турбівська цукрова компанія» арбітражного керуючого Фоменка Андрія Віталійовича. Зобов'язано арбітражного керуючого Жураковську Л. В. у 15-денний строк передати новопризначеному ліквідатору арбітражному керуючому Фоменку А. В. наявні печатки і штампи банкрута, документацію, матеріальні та інші цінності банкрута. Станом на 12.03.2015 року, як стверджує арбітражний керуючий Фоменко А. В., попередній арбітражний керуючий Жураковська Л. В. ухиляється від своїх обов'язків з передачі документів. Оскільки у нового ліквідатора ТОВ «Турбівська цукрова компанія» відсутні будь-які документи, що стосуються даної позовної заяви, він не має можливості належним чином представляти інтереси банкрута.

Під час судового розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України. Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи і пояснень представників сторін, 01.08.2010 року між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір оренди (а.с.14-15), відповідно до п. 1.1. якого відповідач-2 як орендодавець передав, а позивач, як орендар, взяв у тимчасове платне користування майно - будівлю електропідстанції площею 64,3 м. кв. Мета оренди передбачає використання приміщення для виробництва та реалізації електроенергії (п. 3.1 договору). Відповідно до п.4.1 даного договору, строк оренди закінчується 31 грудня 2015 року.

Арбітражний керуючий Жураковська Л. В. листом від 27.03.2014 року за №902/1593/13 (а.с. 80) повідомила позивача про розірвання договору оренди від 01.08.2010 року в односторонньому порядку, посилаючись на те, що позивач як орендар порушує умови договору оренди, а за п.10 даного договору оренди від 01.08.2010 року, орендар має право достроково розірвати договір оренди в односторонньому порядку.

Також 01.08.2010 року між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір на постачання електроенергії (а.с.17), відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу-2 електроенергію. Договір діє з моменту підписання до 31 грудня 2015 року.

Разом з тим, як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи №902/1593/13, ухвалою господарського суду Вінницької області від 11.12.2013 року порушено провадження у справі № 902/1593/13 про банкрутство ТОВ «Турбівська цукрова компанія». Постановою від 24.12.2013 року по даній справі ТОВ «Турбівська цукрова компанія» було визнано банкрутом. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Жураковську Л. В.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року по справі № 902/1593/13 було частково скасовано ухвалу господарського суду Вінницької області від 24.12.2014 року. Припинено повноваження арбітражного керуючого Жураковської Л.В. як ліквідатора ТОВ «Турбівська цукрова компанія». Призначено ліквідатором ТОВ «Турбівська цукрова компанія» арбітражного керуючого Фоменка Андрія Віталійовича.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ст.43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст. 33 ГПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За приписами ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як вказано у позовній заяві та в поданих у подальшому заявах позивача «про зміну предмету позову», предметом позову позивач визначив вимоги про визнання договору оренди чинним та визнання (не стягнення) заборгованості. До початку розгляду справи по суті в засіданні інших заяв та клопотань щодо суті позовних вимог, позивачем заявлено не було.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Разом з тим, ч. 3 ст. 20 ГК України визначено, що порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Зокрема, ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також, положенням вказаної частини ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта відносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Суд при вирішенні спору не може застосовувати способи захисту прав та законних інтересів осіб, які не передбачені чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК України і статтею 20 ГК України, та не випливають із положень законодавства.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин (в тому числі шляхом визнання договору чинним).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України встановлює, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Тобто захист права іншим, ніж встановлений в ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, способом можливий за умови, якщо про це є вказівка або у законі або у договорі сторін.

Чинне законодавство України також не передбачає можливості захисту права при достроковому односторонньому розірванні договору шляхом визнання його чинним в судовому порядку під час окремого судового провадження.

Визнання договору чинним є по суті встановленням юридичного факту, розгляду спору щодо чого в окремому позовному провадженні не передбачено ані Цивільним кодексом України, ані Господарським процесуальним кодексом України, проте визнання договору укладеним, чинним або діючим може бути предметом судового дослідження при вирішенні спору про право матеріальне, заявлене у спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України, наприклад, при вирішення спору щодо відмови однієї із сторін виконувати умови договору із посиланням на розірвання його в односторонньому порядку.

Отже, вимога про визнання боргу як і вимога про визнання договору чинним, встановленим законодавством способам захисту цивільних прав не відповідають. Як зазначено у п. 13 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року, у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Отже, суд приходить до висновку, що предмет спору в даній справі не відповідає передбаченим законом способам захисту прав та інтересів осіб, а заявлені позивачем вимоги про визнання договору оренди чинним та визнання боргу в майбутньому не можуть бути виконані шляхом державно-примусової діяльності, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України (п. 4.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Заявляючи позов до суду, позивач не визначив яким саме законом передбачені способи захисту, що обрані ним, та також не визначив в чому полягає порушення його прав та яких саме прав. Не встановлено це і судом. Тому суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, тому слід відмовити позивачу в заявленому позові.

Окрім того, суд враховує, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року по справі №902/1593/13 припинено повноваження арбітражного керуючого Жураковської Л. В. як ліквідатора ТОВ «Турбівська цукрова компанія». Натомість позивач наполягав на позовних вимогах саме до Жураковської Л. В., і на вимогу суду чітко розмежувати вимоги до кожного з відповідачів цього не зробив.

Судовий збір суд відносить на позивача згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. При цьому перевіривши обставини сплати позивачем судового збору суд враховує наступне.

При поданні позову фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно квитанції №66 від 04.11.2014 року сплачено 1875 грн. 00 коп. судового збору, а також квитанції №43/64 від 05.11.2014 р. сплачено 1951 грн. 00 коп. судового збору.

Суд розцінює заявлені позивачем вимоги про визнання договору чинним та про визнання боргу як дві окремі вимоги немайнового характеру, оскільки вимога про визнання боргу не тягне за собою його стягнення.

Так, відповідно до приписів п.2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №9 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Таким чином, виходячи з того що розмір судового збору за вимогу немайнового характеру складає 1218 грн. 00 коп., а позивачем заявлено дві немайнові вимоги - про визнання договору чинним та про визнання боргу, та враховуючи результати вирішення спору, судовий збір покладається на позивача в розмірі 2436 грн. 00 коп. Оскільки позивачем було сплачено сумарно 3826 грн. 00 коп. судового збору, йому належить повернути 1390 грн. 00 коп. судового збору як зайво сплаченого.

У судовому засіданні 14.04.2015 року суд вийшов до нарадчої кімнати, після виходу суду з нарадчої кімнати у судовому засіданні 14.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повне рішення складено 20.04.2015 року.

Керуючись ст. ст. 4-3, 4-5, 22, 32- 34, 36, 43, 44, 49, 82- 85, 87, 115 ГПК України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в сумі 1390 грн. 00 коп. згідно квитанції №66 від 04.11.2014 року та квитанції №43/64 від 05.11.2014 року.

Повне рішення складено 20 квітня 2015 р.

Суддя Стефанів Т.В.

Суддя Банасько О. О.

Суддя Мельник П. А.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

3 - Арбітражний керуючий Жураковська Л. В. (АДРЕСА_2).

4 - ТзОВ "Турбівська цукрова компанія" (22513, Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Миру, 80).