КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа№ 910/16531/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Зубар О.В. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р.

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16531/14 від 07.10.2014 р.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпрополімермаш"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 524 039,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпрополімермаш" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 524 039,47 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №910/16531/14 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №910/16531/14 залишено без змін.

11.02.2015 на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №910/16531/14 видано наказ.

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про надання розстрочки виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №910/16531/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 року у справі №910/16531/14 відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16531/14 від 07.10.2014.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 16.03.2014р., Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16531/14 від 07.10.2014, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Дніпрополімермаш" подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу останнього залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Крім того, у відзиві зазначає, що на сьогоднішній день заявником сплачено суму основної заборгованості.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, Публічне акціонерне товариство "Дніпрополімермаш" наданим йому процесуальним правом не скористалось та в судове засідання не з'явилось, своїх повноважних представників не направило, про причини своєї неявки суд не повідомило.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представника Публічного акціонерного товариства "Дніпрополімермаш".

Крім того, судова колегія також враховує те, що відкладення розгляду справи призведе до виходу за межі строку, встановленого ч.2 ст.102 ГПК України, а відповідного клопотання про продовження строку розгляду справи не було.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

За змістом ст. 121 ГПК України під відстрочкою розуміється відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Як передбачено п.п.7.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судовою колегією взято до уваги, що заборгованість у відповідача виникла за поставку товару ще за період з 10.12.2010 по 28.02.2012, та заборгованість, в тому числі і 3 % річних та інфляційні втрати, які були стягнуті за рішенням суду від 07.10.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище, наявність заборгованості у відповідача перед іншими контрагентами та їх перед відповідачем, судовою колегією визнаються як такі, що не можуть свідчити про обґрунтованість розстрочення виконання рішення суду, враховуючи, що позивач, перебуває у не менш скрутному фінансовому становищі, та при поставці товару розраховував на його оплату згідно умов Договору.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстнції, що вказані в заяві підстави для розстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які надають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Надані відповідачем договори про розстрочення податкового боргу укладених з податковими органами, та акти звірки з НАК "Нафтогаз України", не дають підстави вважати обґрунтованою заяву про розстрочення виконання рішення.

Також судова колегія приймає до уваги, що згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім цього, відповідачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами адекватності строку надання розстрочки і не вказано жодних фактичних даних, які б свідчили що фінансовий стан відповідач дозволятиме виконати рішення суду.

Судовою колегією при розгляді заяви також враховано розмір та строки наявності заборгованості, ступінь вини відповідача у виникненні спору та майнові інтереси позивача у справі, які значним чином порушуються внаслідок невиконання рішенням суду.

Проаналізувавши заяву про розстрочку виконання рішення, враховуючи те, що заявником не надано суду доказів наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк та наявності виняткового випадку, а саме доказів наявності тяжкого фінансового стану боржника, загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а також не надано доказів, які б підтверджували фактичну можливість виконання рішення у строки, зазначені у графіку розстрочки, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про розстрочку виконання рішення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-106, 121 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. у справі №910/16531/14 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 року у справі №910/16531/14 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/16531/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 20.04.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді В.В. Куксов

Б.В. Отрюх