ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.04.15р. Справа № 904/555/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Київ

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана", м. Київ

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроспілка-Нова", с. Яцьки Васильківського району Київської області

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроспілка", с. Попільня Попільнянського району Житомирської області

відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс", м. Київ

відповідача-5: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкон", м. Київ

відповідача-6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ", м. Дніпропетровськ

про солідарне стягнення 16 975 891, 56 доларів США та 7 137 116 грн. 13 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Гончаренко І.Б., дов. № 1359 від 11.11.14р.;

від відповідача-1: Архіпов О.Ю., довіреність № б/н від 29.12.2014р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився;

від відповідача-4: не з'явився;

від відповідача-5: не з'явився;

від відповідача-6: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 25.02.15р. № 2502-2, просить:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №1173-КД від 11.04.2013 року у загальному розмірі 9 034 242,06 доларів США та 729 496 грн. 62 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту в період з 04.11.2014р. по 12.01.2015р.- 7 800 000,00 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом в період з 13.10.2014р. по 12.01.2015р. - 555 810,18 доларів США та 386 251 грн. 11 коп., заборгованість зі сплати нарахованої пені в період з 05.11.2014р. по 12.01.2015р. за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 678 431,88 доларів США та 343 245 грн. 51 коп.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроспілка-Нова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроспілка", Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ", як з солідарних боржників з Приватним акціонерним товариством "Технологічна Аграрна компанія Об'єднана" на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 16 975 891,56 доларів США та 7 137 116 грн. 13 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 14 999 375,00 доларів США та 6 129 637 грн. 20 коп.; заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом - 970 584,56 доларів США та 653 160 грн. 51 коп.; заборгованість з непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування у розмірі 50 000,00 доларів США.; заборгованість зі сплати нарахованої пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 955 932,00 доларів США та 354 318 грн. 42 коп., відповідно до умов кредитного договору № 1173-КД від 11.04.13р. та договорів поруки: № 1198-П від 11.04.13р., № 1199-П від 11.04.13р., № 1200-П від 11.04.13р., № 1181-П від 11.04.13р., № 11191-П від 25.07.14р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору №1173-КД від 11.04.2013 року та неналежним виконанням відповідачем-2, відповідачем-3, відповідачем-4, відповідачем-5 умов договорів поруки № 1198-П від 11.04.13р., № 1199-П від 11.04.13р., № 1200-П від 11.04.13р., № 1181-П від 11.04.13р., № 11191-П від 25.07.14р.

27.03.2015р. на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову від 27.03.15р. № 2703-6 в порядку, передбаченому частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, в якій Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" просить вжити заходи забезпечення позову:

- шляхом заборони Приватному акціонерному товариству «Технологічна аграрна компанія об'єднана» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення права користування земельними ділянками, які перебувають у тимчасовому користуванні Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»;

- шляхом заборони Відділу Держземагентства у Брусилівському районі Житомирської області; Управлінню Держземагентства у Бердичівському районі Житомирської області Відділу Держземагентства у Ружинському районі Житомирської області; Відділу Держземагентства в Андрушівському районі Житомирської області; Управлінню Держземагентства у Фастівському районі Київської області; Державним кадастровим реєстраторам Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру України» та структурним підрозділам, а саме: державним кадастровим реєстраторам Брусилівського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру України»; державним кадастровим реєстраторам Бердичівської районної філії Державного підприємства "Житомирський регіональний центр державного земельного кадастру"; державним кадастровим реєстраторам Ружинського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру України»; державним кадастровим реєстраторам Андрушівського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру України»; Державним кадастровим реєстраторам Київської обласної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру України» та структурним підрозділам, а саме: державним кадастровим реєстраторам Фастівського районного виробничого відділу Київської обласної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру України» вчиняти будь - які дії стосовно земельних ділянок, які перебувають у тимчасовому користуванні Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана»;

- шляхом заборони Реєстраційній службі Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області; Реєстраційній службі Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області; Реєстраційній службі Ружинського районного управління юстиції Житомирської області; Реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області; Реєстраційній службі Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, пов'язані з проведенням державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на земельні ділянки, які перебувають у тимчасовому користуванні у Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана».

Заява обґрунтована тим, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача значного розміру грошових коштів за Кредитним договором, а тому у випадку задоволення позовних вимог останній має сплатити ці кошти на користь позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову, на думку заявника, необхідне для охорони матеріально-правових інтересів позивача та створення реальної можливості для виконання рішення у справі, оскільки створюється реальна загроза щодо порушення права позивача на отримання коштів.

Як стверджує позивач, станом на 12.01.2015р. заборгованість відповідача за кредитним договором № 1173-КД, з подальшими змінами та доповненнями, складає:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14 999 375,00 доларів США та 7 137 116 грн. 13 коп.;

- прострочена заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом - 970 584,56 доларів США та 6 129 637 грн. 20 коп.;

- прострочена заборгованість за непогашеною комісією за встановлення ліміту кредитування - еквівалент 50 000,00 доларів США;

- заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань - еквівалент 955 932,00 долара США та 354 318 грн. 42 коп.

З огляду на значну суму заборгованості відповідача та ухилення від сплати боргу позивач вважає, що відповідач може вжити заходів з приховування або реалізації належного йому майна з метою ухилення від виконання своїх грошових зобов'язань за Договором з огляду на наступне.

Умовами п. 10.3.5 Договору встановлено обов'язок позичальника повідомляти банк письмово про зміну свого місцезнаходження, організаційно-правової форми, внесення будь-яких змін до установчих документів та/або реєстраційних документів позичальника, а також про порушення справи про банкрутство, прийняття рішення про реорганізацію або ліквідацію, якщо не відбулося відносно позичальника та/або третіх осіб, які забезпечують виконання ним своїх зобов'язань за цим Договором. Таке повідомлення разом з оригіналами або належним чином засвідченими копіями відповідних підтверджуючих документів має бути надіслане позичальником в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту настання відповідної події.

Однак у жовтні 2014 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з'явилась інформація про зміну у юридичної особи відповідача адреси місцезнаходження, керівника та складу акціонерів (учасників), про що, в порушення умов Договору, банк повідомлено не було.

Крім того позивач вказує, що умови Договору неодноразово переглядались сторонами, про що укладено шість додаткових угод до Договору. Саме враховуючи неможливість відповідача своєчасно повертати залучені кредитні кошти, позивач переглядав умови кредитування і як наслідок сторони затверджували новий графік погашення заборгованості, однак і такий не виконувався відповідачем.

Так, позивач стверджує, що заборгованість за кредитом, що є предметом спору, має значний характер та починаючи з 01.09.2014р. (дати першого платежу за графіком до Договору) позичальник не виконує належним чином свої зобов'язання за Договором та не виконує графік погашення кредиту.

При оформленні кредиту відповідач надавав банку фінансову звітність як надприбуткове товариство, що підтверджується фінансовим звітом станом на 31.03.2013р. та свідчило про високий рівень платоспроможності підприємства і надавало стовідсоткову гарантію повернення кредиту. На перше півріччя 2014 року також чистий дохід від реалізації продукції товариства, згідно зі звітом про фінансові результати за І-ше півріччя 2014 р., складав 296.130.000,00 грн.

У той же час, з метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Договором, було укладено ряд договорів застави: договір застави рухомого майна № 1205-ЗРМ від 15.04.2013 р., предметом котрого є рухоме майно в кількості 52 одиниці, загальна балансова вартість яких становить 12.932.759,18 грн.; договір застави транспортних засобів №1300-3T3 від 03.06.2013 р., предметом якого є рухоме майно в кількості 9 одиниць, загальна оціночна вартість яких становить 1.184.312,00 грн.; договір застави рухомого майна № 1936-3PM від 24.04.2014 р., предметом якого є рухоме майно в кількості 14 одиниць, загальна балансова вартість яких становить 21.869.536,70 грн.; договір застави № 2079-ЗМУ (майбутнього урожаю) від 14.07.2014 р., предметом якого є майбутній врожай кукурудзи, який очікується у 2014 р., від сівби з полів площею 12 057,60 га, урожайністю 98,9 ц/га, періодом збору урожаю вересень-грудень 2014 р., загальною кількістю 118 164,48 тон, який засіяно на полях (земельних ділянках пайщиків), наданих ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" на підставі договорів; загальна оціночна вартість майбутнього урожаю становить 197 455 412 грн. 95 коп. Загальна вартість заставного майна на момент підписання Договору складала 35 986 607 грн. 88 коп. (с/г техніка, транспортні засоби) та 197.455.412,95 грн. (майбутній врожай).

Проте за договорами застави, предметом яких є сільськогосподарська техніка та транспортні засоби, зменшилась балансова вартість та станом на час розгляду заяви про забезпечення позову загальна балансова вартість заставної с/г техніки та транспортних засобів складала 29 573 280 грн. 66 коп.

При цьому за договором застави №2079-ЗМУ від 14.07.2014 р. (предметом якого є застава майбутнього врожаю кукурудзи оціночною вартістю у 197 455 412 грн. 95 коп., вирощеного на 125 полях, які знаходяться в Брусилівському районі Житомирської області) після набуття права власності Заставодавцем на предмет застави в результаті збору врожаю, Заставодавець зобов'язується надати Заставодержателю відповідні документи, що підтверджують місцезнаходження та належне зберігання предмету застави (п. 2.4 Договору застави). Проте, за твердження позивача, відповідач вимоги пункт 2.4 Договору застави не виконав, документи щодо місця зберігання врожаю 2014 року не надав, у зв'язку з чим банк не має жодної інформації щодо предмета застави та його вартості.

За таких обставин позивач посилається на недостатність вартості заставного майна для забезпечення виконання зобов'язання за Договором у повному обсязі.

Також в обґрунтування заявлених вимог банк посилався на те, що за інформацією з Державного реєстру судових рішень, наданої позивачем, відносно відповідача порушено декілька судових проваджень щодо стягнення заборгованостей на загальну суму 7 416 801 грн.99 коп.

З урахуванням викладеного, позивач стверджує, що відповідач-1 ухиляється від виконання грошових зобов'язань перед позивачем, іншими юридичними особами та фінансовими установами. При цьому існує можливість відчуження та приховування відповідачем-1 належних йому активів третім особам, оскільки після набуття права власності на земельні ділянки або передання їх в оренду третім особам, останнім переходить і право власності на незавершене виробництво (посіви озимої пшениці та ячменю), яке розташовано на зазначених позивачем земельних ділянках, тому, в разі невжиття заходів забезпечення позову, позивач буде позбавлений можливості реально захистити свої порушені права та отримати реальне задоволення своїх вимог в повному обсязі.

07.04.2015р. відповідач-1 надав заперечення на заяву позивача, в яких зазначив, що подана заява позивача є необгрунтованою та не відповідає критеріям щодо забезпечення, вимоги позивача стосуються обмеження права власності третіх осіб, які не мають відношення до правовідносин між позивачем та відповідачем-1, а також позивач не обгрунтував зв'язок між заявленими вимогами та заходами до забезпечення позову, у зв'язку з чим просив в задоволенні зазначеної заяви позивача відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, доводи позивача, що викладені у заяві, з урахуванням заперечень відповідача-1, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з наступних підстав

За приписами ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 67 цього Кодексу позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.33 ГПК України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. п. 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, за приписами п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позовними вимогам Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" є стягнення з Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" та поручителів заборгованості за Кредитним договором. При цьому, в своїй заяві про забезпечення позову, Банк, зокрема, просить заборонити відповідачу-1 вчиняти будь-які дії щодо припинення права на користування земельними ділянками.

Відтак, фактично відсутній причинно-наслідковий зв'язок між заявленими позовними вимогами (стягнення заборгованості за кредитним договором) та вимогами щодо забезпечення даного позову (заборона вчинення будь-яких дій щодо припинення права на користування земельними ділянками).

При цьому, такою вимогою позивач не тільки не забезпечує власний позов, а й обмежує права власності та вільне зайняття господарською діяльністю осіб, які фактично володіють даними земельними ділянками та не мають стосунку до кредитних правовідносин між сторонами даного спору.

Водночас, господарський суд приймає до уваги посилання відповідача-1 на той факт, що:

- ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2015р. у справі №904/559/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" та відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-топ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламед-Консалтинг" про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1173-КД від 11.04.2013 у розмірі 16 975 891,56 доларів США та 7 137 116,13 грн., накладено арешт на урожай кукурудзи, урожаю 2014 року від сівби з полів площею 12 057,60га. на територіях Дивинської, Озерської, Соловіївської, Хомутецької, Яструбеньківської, Романівьської, Ставищанської, Новоозерянської сільських рад Брусилівського району Житомирської області урожайністю загальною кількістю 118 164,48 тон, який є предметом застави за Договором застави №2079-ЗМУ (майбутнього урожаю) від 14.07.2014р. (т. 7, а.с. 55-64);

- ухвалою господарського суду м. Києва від 26.11.2014 у справі №910/24969/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1173-КД від 11.04.2013 в розмірі 7 941 649,50 доларів США та 6 407 619 грн. 51 коп. накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" в межах ціни позову (т. 7, а.с. 45-54).

Крім того, як вбачається з документів, наданих відповідачем-1 в обґрунтування заперечень проти задоволення заяви позивача, останнім наведено не весь перелік забезпечувальних правочинів, оскільки в забезпечення виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором, окрім зазначених позивачем у заяві, сторонами укладено також договір застави майнових прав № 1178-ЗМП від 11.04.2013р. (вартість предмету застави 13 500 000,00 доларів США) (т. 7, а.с. 35-44).

Таким чином, виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором та можливим рішенням суду про стягнення заборгованості за ним, є в повному обсязі забезпеченим судовими рішеннями, якими задоволені заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позовних вимог щодо одних і тих самих підстав, які випливають з одного і того ж Договору, а також укладеними між позивачем та відповідачем-1 договорами застави майна на загальну суму більше ніж 13 000 000 доларів США та 30 000 000 грн. та укладеними між позивачем та фізичними та юридичними особами договорами поруки, що свідчить про відсутність підстав для додаткового, подвійного забезпечення вимог позивача.

За наведених підстав, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" та вжиття визначених у заяві заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про забезпечення позову від 27.03.15р. № 2703-6 відмовити.

Суддя І.А. Рудь