РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2015 р. Справа № 918/1214/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Савченко Г.І. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Онищенко І.П. - представник за довіреністю від 19.09.2014р. №49/10

від відповідача: не з'явився (був присутнім в судовому засіданні 17.03.2015р.)

від третьої особи: не з'явився (був присутнім в судовому засіданні 17.03.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ

на рішення господарського суду Рівненської області

від 03.12.14 р. у справі № 918/1214/14 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, м.Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", м.Рівне

про стягнення боргу та штрафних санкцій в сумі 273 097 грн. 27 коп.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні 17.03.2015р. оголошувалась перерва до 17.04.2015р..

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 03.12.2014 р. у справі №918/1214/14 у позові Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення боргу та штрафних санкцій в сумі 273097,27грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що договір оренди ТОВ "Рівнетеплоенерго" від 25.07.2013р. та додаток №9 до акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу не є правочином про заміну боржника і не свідчать про фактичну передачу боргу за договором, укладеним між позивачем та відповідачем у справі. Так, у вказаному додатку №9 визначено загальну кредиторську заборгованість в сумі 115475212,97грн., при цьому неможливо визначити чи передається заборгованість по спірному договору. Також, господарським судом залишено поза увагою наявне в додатку №9 застереження про те, що кредиторська заборгованість КП "Теплотранссервіс" в загальній сумі 32007393,91грн. на дату підписання акту приймання-передачі від 21.08.2013р. цілісного майнового комплексу КП "Теплотранссервіс" не передається з балансу останнього на баланс ТОВ "Рівнетеплоенерго" у зв'язку з продовженням строку процедури погашення заборгованості з різниці в тарифах з використанням механізмів, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу". Не надавши оцінку вказаному застереженню, суд не з'ясував, які саме боргові зобов'язання Відповідача увійшли до вказаної у застереженні кредиторської заборгованості в сумі 32007393,91грн., яка не була передана ТОВ "Рівнетеплоенерго" та, зокрема, не встановив, чи було включено до її складу суму основної заборгованості за договором №06/10-1006ТЕ-28 від 14.10.2010р. (яка реструктуризована згідно договору №14/12-201 від 28.05.2012р.);

- вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку і пункту 11.7 договору №06/10- 1006ТЕ-28 від 14.10.2010р. (заборгованість по якому реструктуризована згідно договору №14/12-201 від 28.05.2012р.), відповідно до якого покупець не має права передавати будь-які зобов'язання за цим договором без письмового погодження постачальника та не з'ясував, чи була надана позивачем відповідна згода на передачу ТОВ "Рівнетеплоенерго" кредиторської заборгованості у сумі 4742494,89грн. за договором №06/10-1006ТЕ-28 від 14.10.2010р.;

- покликається на те, що постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2014р. по справі №918/472/14, якою, на думку суду, встановлено преюдиціальний факт правонаступництва ТОВ "Рівнетеплоенерго" боргових зобов'язань КП "Теплотранссервіс", скасована Постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2014р. з підстав не дослідження вищезазначених обставин та справа №918/472/14 направлена на новий розгляд до суду першої інстанції;

- вважає, що висновки суду першої щодо правонаступництва ТОВ "Рівнетеплоенерго" за борговими зобов'язаннями КП "Теплотранссервіс" є передчасними, оскільки судом не було з достовірністю встановлено, які саме боргові зобов'язання відповідача перед ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" були передані ТОВ "Рівнетеплоенерго", зокрема за договором №0б/10-1006ТЕ-28 від 14.10.2010р. (заборгованість по якому реструктуризована згідно договору №14/12-201 від 28.05.2012р.);

- зазначає, що 20.12.2013р. на адресу позивача надійшов лист відповідача №03-05/3288/2642 від 16.12.2013р. щодо укладення додаткових угод до договорів про реструктуризацію заборгованості між КП "Теплотранссервіс" та ДК "Газ України", у зв'язку з передачею цілісного майнового комплексу ТОВ "Рівнетеплоенерго". 19.03.2014р. ДК "Газ України" направила на адресу відповідача лист-відповідь, відповідно до якого зазначила, що для відображення в обліку компанії переведення боргів з КП РМР "Теплотранссервіс" на ТОВ "Рівнетопленерго" відповідно до рішення Рівненської міської ради від 04.07.2013р. №3159 просимо надати наступний пакет документів: завірену копію Рішення Рівненської міської Ради; завірену копію договору оренди об'єкта централізованого теплопостачання; завірену копію Акту приймання - передачі цілісного майнового комплексу КПРМР "Теплотранссервіс" від 21.08.2013р.; завірену копію додатку №9 до Акту прийання-передачі цілісного майнового комплексу КП "Теплотранссервіс". Проте, зазначених документів ДК "Газ України" так і не отримала. Таким чином, відповідач не вчинив належних дій, які полягають у отриманні згоди від кредитора для здійснення переведення боргу на іншу юридичну особу, а тому належним відповідачем по даній справі є саме КПРМР "Теплотрассервіс", а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі;

- скаржник вказує, що господарський суд, встановивши факт правонаступництва за борговими зобов'язаннями КП "Теплотранссервіс" та передачу останніх ТОВ "Рівнетеплоенерго", при цьому відмовивши у позові з підстав його подачі до неналежного відповідача, прямо та очевидно порушив положення ст.25 ГПК України, яка містить імперативну норму про те, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив (аналогічна позиція встановлена постановою Вищого господарського суду України у справі №918/472/14).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. прийнято апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до провадження та призначено її розгляд на 03.03.2015р..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.03.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено до 17.03.2015р..

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні 17.03.2015р. оголошувалась перерва до 17.04.2015р..

03.03.2015р. від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшло клопотання від 27.02.2015р. №31/13-795 про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/472/14 у зв'язку з їх пов'язаністю, оскільки обставини правонаступництва за борговими зобов'язаннями, які встановлюються у справі №918/472/14, мають преюдиціальне значення і впливають на подання і оцінку доказів у справі №918/1214/14, однак колегія суддів відхилила вказане клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", звертаючись з клопотанням про зупинення провадження у даній справі не довела наявності підстав для зупинення провадження у справі, тобто не надала належних доказів на підтвердження того, що розгляд даної справи неможливий до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом та не можливістю встановлення певних обставин для вирішення даного спору.

Представник позивача в судових засіданнях 17.03.2015р. та 17.04.2015р. підтримав доводи апеляційної скарги та письмових пояснень від 14.04.2015р. та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у справі №918/1214/14 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2015р. заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у справі №918/1214/14 законним та обґрунтованим. В своїх поясненнях покликався на письмовий відзив від 17.03.2015р. №01-13/151 на апеляційну скаргу. Просив суд рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у справі №918/1214/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні 17.03.2015р. також заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги. В своїх поясненнях посилався на письмовий відзив від 02.03.2015р. №03-05/717/585. Просив суд рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у справі №918/1214/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач та третя особа в судове засідання 17.04.2015р. не з'явились, про причину неявки суд не повідомили.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представників відповідача та третьої особи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія в судовому засіданні 17.04.2015р. розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу в судових засіданнях 17.03.2015р. та 17.04.2015р., обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2012р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (боржник) укладено договір №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості (далі - договір реструктуризації заборгованості), згідно п.1.1 якого в порядку та на умовах визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28 (а.с.12-18, т.1).

Відповідно до п.2.1 договору реструктуризації заборгованості, загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1 договору, складає 4742494,89грн., станом на 31.03.2012р., що підтверджується актом звірки розрахунків.

Пунктом 2.2 договору реструктуризації заборгованості, боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу. Вказану у п.2.1 цього договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, тощо.

Зобов'язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2 цього договору на відповідний місяць (п.2.3 договору реструктуризації заборгованості).

Пунктом 3.1 договору реструктуризації заборгованості сторони встановили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

У відповідності до п.3.4 договору реструктуризації заборгованості, за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п.2.2 цього договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. А за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2032р., а в частині виконання зобов'язань за договором - до їх повного здійснення (п.5.1 договору реструктуризації заборгованості).

Договір від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Відповідно до акту звіряння розрахунків щодо заборгованості за природний газ, яка утворилась станом на 01.01.2011р. і не сплачена станом на 04.06.2011р. з урахуванням зміни заборгованості станом на 31.03.2012р., який підписаний Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальним підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради і скріплений відтисками їх печаток, заборгованість останньої перед позивачем за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28 становить 4742494,89грн. (а.с.19, т.1).

На момент звернення з позовом до суду сума боргу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради перед Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", становить 217363,40грн.. Зокрема, вказана сума утворилася упродовж 11 місяців (з серпня 2013 по червень 2014 року) прострочення оплати згідно графіку.

За вказаних обставин, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Рівненської області області з позовом до Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради про стягнення боргу та штрафних санкцій в сумі 273097,27грн., з яких 217363,40грн. - основного боргу, 3976,31грн. - 3% річних, 21716,56грн. - інфляційних втрат, 15215,43грн. - штрафу, 14325,57грн. - пені.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" покликається на неналежне виконання Комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради взятих на себе зобов'язань згідно договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-201 від 28.05.2012р. Також, наголошує, що позовні вимоги підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а саме договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-201 від 28.05.2012р., актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2012р..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 20.08.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 27.10.2014р. залучено до участі у справі №918/1214/14 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 25.07.2013р. між Рівненською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (орендар) укладено договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання (далі - договір оренди), який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. в реєстрі за № 1040, згідно п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) об'єкт централізованого теплопостачання, розташований за юридичною адресою: 33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, 27, цілісний майновий комплекс Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (надалі - Об'єкт) (а.с.54-56, т.1).

Об'єкт належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Рівного на підставі свідоцтва про право власності №6782826 від 24 липня 2013 року, виданого державним реєстратором Данилевич І.Є реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області (п.1.2 договору оренди).

Відповідно до п.1.3 договору оренди, ринкова вартість об'єкта оренди визначена згідно зі звітом про оцінку майна і станом на 31 травня 2013 року становить 149566856 гривень (без ПДВ).

Об'єкт оренди передається в оренду на підставі рішення Рівненської міської ради №3159 від 04 липня 2013 року (п.1.5. Договору).

Розділом 2 договору оренди сторонами визначено умови передачі та повернення орендованого об'єкта.

Зокрема, у відповідності до п.2.1 договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, вказаний у договорі, але не пізніше ніж через шість місяців з дня набрання чинності договором і не раніше одержання орендарем ліцензії на відповідний вид діяльності. Про передачу об'єкта в оренду представниками орендодавця та орендаря складається відповідний акт приймання-передачі об'єкта.

Пунктом 2.2. договору оренди встановлено, що передача в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на нього, орендар користується ним протягом строку оренди. Територіальна громада м. Рівного зберігає право власності на переданий в оренду Об'єкт централізованого теплопостачання, в тому числі реконструйований або технічно переоснащений орендарем за рахунок амортизаційних відрахувань.

Передача об'єкту в оренду здійснюється за вартістю, визначеною шляхом здійснення незалежної оцінки (п.2.4 договору оренди).

Згідно п.5.10 договору оренди, орендар зобов'язується виступати правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли в КП "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради.

Цей договір укладено строком на десять років, що діє з 25.07.2013р. до 24.07.2023р. включно (п.10.1 договору оренди).

Договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання від 25.07.2013р. укладений у відповідності з вимогами Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання водовідведення, що перебувають у комунальній власності" від 21.10.2010р. № 2624-VI.

Акт приймання-передачі до договору оренди об'єкта централізованого теплопостачання від 25.07.2013р. підписано сторонами 21.08.2013р. (а.с.76, т.1)

Як вбачається з Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 21.08.2013р., підписаного Рівненською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Рівнетеплоенерго" (орендар), передача об'єкта оренди здійснюється згідно передавального балансу, складеного станом на 31.05.2013р. та скоригованого передавального балансу з урахуванням змін активів та пасивів за поточними операціями, складеного на день підписання цього акту приймання передачі цілісного майнового комплексу:

I. Нематеріальні активи: 60256,37грн.,

II. Незавершені капітальні інвестиції: 19565805,53грн.,

III. Основні засоби: 176881952,49грн.,

IV. Малоцінні необоротні активи: 214897,72грн.

V. Сукупність оборотних активів, отриманих у складі цілісного майнового комплексу на загальну вартість: 63980596,83грн., у тому числі: виробничі запаси, готова продукцію, товари: разом з ПДВ 3836086,55грн., в тому числі ПДВ 639347,76грн., без ПДВ 3196738,79грн.; дебіторська заборгованість в розрізі контрагентів на загальну суму 22731159,11грн.; дебіторська заборгованість в розрізі контрагентів на загальну суму 51338272,44грн.; резерв сумнівних боргів на загальну суму 13924921,27грн.

VI. Сукупність поточних зобов'язань, отриманих у складі цілісного майнового комплексу 115475212,97грн.

Також, на виконання вимог ст.22 Закону України "Про теплопостачання", сторонами договору оренди централізованого теплопостачання від 25.07.2013р. укладено додаток №9 до Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс" від 21.08.2013р. (а.с.59, 77, т.1)

Відповідно до додатку №9 до Акту приймання передачі цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс", який затверджений міським головою м.Рівне Хомком В.Є. 21.08.2013р., Рівненською міською радою передано заборгованість за спожитий природний газ ТОВ "Рівнетеплоенерго" в розрізі контрагентів, в т.ч. перед ДК "Газ України" в сумі 4446087,89грн. за договором на поставку природного газу №06/10-1006-ТЕ-28 від 14.10.2010р., заборгованість по якому реструктуризована за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-201 від 28.05.2013р..

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано інфляційні збитки, 3% річних, пеню та штраф за прострочення виконання зобов'язання за договором реструктуризації заборгованості №14/12-201 від 28.05.2012р., який укладений на заборгованість, що виникла з договору на поставку природного газу №06/10-1006-ТЕ-28 від 14.10.2010р..

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що фактично, з 21.08.2013р. сума боргу за поставлений природний газ в 4446087,89грн. була передана ТОВ "Рівнетеплоенерго" згідно з договором оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 25.07.2013р., який укладений між ТОВ "Рівнетеплоенерго" та Рівненською міською радою.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у справі №918/1214/14 у позові відмовлено (а.с.126-128, т.1).

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст.509 ЦК України. зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Водночас, вказаний Закону України "Про теплопостачання" не визначає момент передачі боргових зобов'язань правонаступнику, а тому колегія суддів вважає, що положення вказаної вище статті слід застосовувати в сукупності з нормами Цивільного кодексу України, а саме ст.ст.513, 520, 521 щодо заміни боржника у зобов'язанні.

Згідно ст.521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст.513 цього Кодексу.

Відповідно до ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу ст.520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 25.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Рівненською міською радою Рівненської області укладено договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання, а саме: цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. в реєстрі за №1040, відповідно до п.5.10 якого орендар (ТОВ "Рівнетеплоенерго") зобов'язався виступати правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у КП "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради.

21.08.2013р. на виконання вказаного договору оренди між його сторонами підписано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради та додаток №9 до вказаного акту, відповідно до якого Рівненською міською радою передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" кредиторську заборгованість КП "Теплотранссервіс", зокрема перед ДК "Газ України" в т.ч. і за укладеним між сторонами у справі за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28 в сумі 4446087,89грн..

Матеріалами справи стверджується, що КП "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, як юридична особа не припинено.

При цьому, проаналізувавши вище вказане, колегія суддів приходить до висновку, що договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання від 25.07.2013р., акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 21.08.2013р. та додаток №9 до акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу не є правочином про заміну боржника і не свідчать про фактичну передачу боргу за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28 в сумі 4446087,89грн. та в подальшому за договором від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості (саме по договору поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28 на суму 4446087,89грн.)

Так, у зазначеному додатку №9 встановлено загальну кредиторську заборгованість в сумі 115475212,97грн., з яких 4446087,89грн.грн. за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28, при цьому в сукупності зазначених у ньому договорів неможливо визначити розмір заборгованості, яка передається саме по кожному договору окремо.

До того ж в додатку №9 до Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс" від 21.08.2013р. "Кредиторська заборгованість у розрізі контрагентів, яка передається Рівненською міською радою ТОВ "Рівнетеплоенерго" у складі цілісного майнового комплексу, згідно договору оренди об'єкта централізованого теплопостачання від 25.07.2013 року" зазначено, що кредиторська заборгованість в сумі 32007393,91грн. на дату підписання Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс" від 21.08.2013р. з балансу КП РМР "Теплотранссервіс" на баланс ТОВ "Рівнетеплоенерго" не передається у зв'язку з продовженням строку процедури погашення заборгованості з різниці в тарифах з використанням механізмів передбачених Законом України №2711 "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» та буде передана відповідно до результатів проведення процедури погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а також відповідно до проведення НАК "Нафтогаз" перерахунку кредиторської заборгованості згідно Рішення Держпідприємництва від 29.10.2012р. №6, яким зупинено дію Наказу Мінпалива та енергетики України від 15.07.2010р. №288 "Про затвердження методики визначення обсягів природного газу".

Доказів на підтвердження того, що Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надавала згоду на заміну боржника, зокрема у зобов'язанні, що виникла з реалізації умов договору №14/12-201 від 28.05.2012р. про реструктуризацію заборгованості в матеріалах справи відсутня та доказів повного погашення заборгованості у вигляді різниці в тарифах учасниками процесу не надано, а тому колегія суддів приходить до висновку, що правонаступництво за борговими зобов'язаннями Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради не відбулось, а тому висновок господарського суду Рівненської області про те, що фактично, з 21.08.2013р. сума боргу за поставлений природний газ в 4446087,89грн. передана ТОВ "Рівнетеплоенерго" згідно з договором оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 25.07.2013р., який укладений між ТОВ "Рівнетеплоенерго" та Рівненською міською радою, а також те, що у даній справі відсутній предмет спору, оскільки всі вимоги ДК "Газ України" мають бути пред'явлені виключно ТОВ "Рівнетеплоенерго", починаючи з 24.08.2013р., спростовуються вище наведеним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (част.1 ст.628 ЦК України).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

28.05.2012р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Комунальним підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (боржник) укладено договір №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості (далі - договір реструктуризації заборгованості).

Відповідно до договору від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості, в порядку та на умовах визначених цим договором, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальне підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради домовились про розстрочення заборгованості у вигляді основного боргу шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку її погашення, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28, що станом на 31.03.2012р. складає 4742494,89грн..

У відповідності до акту звіряння розрахунків щодо заборгованості за природний газ, яка утворилась станом на 01.01.2011р. і не сплачена станом на 04.06.2011р. з урахуванням зміни заборгованості станом на 31.03.2012р., що підписаний Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради і скріплений відтисками їх печаток, заборгованість останнього перед позивачем за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1006-ТЕ-28 становить 4742494,89грн..

Як свідчать матеріали справи, відповідач у встановлений договором від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості строк свої зобов'язання по сплаті заборгованості в період з серпня 2013р. по червень 2014р. згідно графіку в розмірі 513770,40грн. виконав частково на загальну суму 296407,00грн. (а.с.11, т.1).

Відповідач не надав господарському суду належних доказів на підтвердження виконання в повному обсязі свого зобов'язання щодо сплати заборгованості в сумі 217363,40грн. (513770,40грн. - 296407,00грн. = 217363,40грн.) згідно договору від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості в період з серпня 2013р. по червень 2014р. згідно графіку і не спростував наявність заборгованості у вказаному розмірі.

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 217363,40грн. боргу є правомірною, а тому підлягає до задоволення.

Статтею 525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, згідно ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

В п.п.4.1 - 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові; сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 21716,56грн. інфляційних втрат нарахованих з серпня 2013р. по липень 2014р. включно та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо сплати заборгованості згідно графіку її погашення з 01.08.2013р. по 18.08.2014р. в сумі 3976,31грн. по кожному черговому платежу окремо.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок розміру інфляційних втрат нарахованих з серпня 2013р. по липень 2014р. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо сплати заборгованості згідно графіку її погашення з 01.08.2013р. по 18.08.2014р. по кожному черговому платежу окремо, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 20254,27грн. інфляційних втрат та 3579,58грн. 3% річних, а у стягненні 1462,29грн. інфляційних втрат та 396,73грн. 3% річних на підставі ст.625 ЦК України слід йому відмовити, враховуючи умови договору від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст.549 цього Кодексу.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Згідно ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1. ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України, у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У відповідності до ч.1, 3 п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

В силу п.3.4 від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості, за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п.2.2 цього договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. А за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Оскільки несвоєчасне виконання відповідачем обов'язку по оплаті чергового платежу по реструктуризаваній заборгованості має місце, то позовні вимоги про стягнення пені та 7% штрафу є підставними. При цьому, розмір пені за розрахунком позивача за період з 01.09.2013р. по 18.08.2014р. по кожному черговому платежу окремо в сумі 14825,57грн. колегія суддів визнає помилковим.

При цьому, згідно проведеного судом розрахунку, розмір пені за період з 01.09.2013р. по 18.08.2014р. по кожному черговому платежу окремо становить 13030,50грн. та 7% штраф за порушення п.3.4 договору від 28.05.2012р. №14/12-201 про реструктуризацію заборгованості становить15215,43грн..

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у позові в частині стягнення 1795,07грн. пені у зв'язку з невірним обрахуванням позивачем вказаної суми пені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню, в свою чергу, керуючись п.1 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у справі №918/1214/14 слід скасувати.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволення її вимог.

Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" при її поданні сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №350 від 18.08.2014р. в сумі 5500,00грн., однак, розмір судового збору, який підлягав до сплати останнім за подання позовної заяви у справі №918/1214/14 становив 5461,95грн., тобто скаржником надлишково сплачено 38,05грн. судового збору, який колегія суддів вважає за необхідне йому повернути на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір", про що винести відповідну ухвалу.

Також, з матеріалів апеляційної скарги вбачається, що Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №2310 від 29.12.2014р. в сумі 2733,00грн., однак, розмір судового збору, який підлягав до сплати останнім за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014 р. у справі №918/1214/14 становив 2730,98грн., тобто скаржником надлишково сплачено 02,02грн. судового збору, який колегія суддів вважає за необхідне йому повернути на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір", про що винести відповідну ухвалу.

Видачу наказу на виконання даної постанови слід доручити господарському суду Рівненської області.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 03.12.2014 р. у справі №918/1214/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (33027, м.Рівне, вул.Данила Галицького, 27, ідентифікаційний код 30841056) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 269443грн. 18коп заборгованості, з яких: 217363грн. 40коп. основного боргу, 20254грн. 27коп. інфляційних втрат, 3579грн. 58коп. три відсотки річних, 13030грн. 50коп. пені та 15215грн. 43коп штрафу, а також 5388грн. 87коп. судового збору за подання позовної заяви.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ.".

3. Ухвалою суду повернути Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 38грн. 05коп. судового збору, надмірно сплаченого згідно платіжного доручення №350 від 18.08.2014р. за подання позовної заяви.

Платіжне доручення №350 від 18.08.2014р. на суму 5500грн. 00коп. залишити в матеріалах справи.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (33027, м.Рівне, вул.Данила Галицького, 27, ідентифікаційний код 30841056) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 2694грн. 44коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Ухвалою суду повернути Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 02грн. 02коп. судового збору, надмірно сплаченого згідно платіжного доручення №2310 від 29.12.2014р. за подання апеляційної скарги.

Платіжне доручення №2310 від 29.12.2014р. на суму 2733грн. 00коп. залишити в матеріалах справи.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Рівненської області.

7. Справу №918/1214/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Віддрук. прим.:

1 - до справи,

2 - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1),

3 - КП "Теплотранссервіс" (33027, м.Рівне, вул.Д.Галицького, 27),

4 - ТОВ "Рівнетеплоенерго" (33027, Рівненська обл., м.Рівне, вул. Данила Галицького, 27),

5 - в наряд.