ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 911/3548/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Волковицької С.В., Рогач Л.І.
за участю представників сторін:
позивачаВаршавець Я.Л., дов. від 04.02.2015
відповідача відповідача- Морозик Д.В., дов. від 28.10.2014 - не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно) - не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуВишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.02.2015
у справі№ 911/3548/14
господарського суду Київської області
за позовомВишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області
до - Комунального підприємства "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво"; - Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг"; - Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області
провизнання недійсним договору, розірвання договору та зобов'язання скасувати реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

Вишнева міська рада звернулася до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг" від 24.02.2014, зареєстрованого 27.02.2014, номер запису 4820045, розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного Вишневою міською радою та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" від 15.11.2013 № 6-5/13, зареєстрованого 18.12.2013, номер запису 3983372, зобов'язання Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію зазначених вище договорів. Позовні вимоги вмотивовано приписами статей 651 Цивільного кодексу України, статей 8, 24, 25, 32 Закону України "Про оренду землі", статті 93 Земельного кодексу України, оскільки Комунальне підприємство "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво", передавши орендовану земельну ділянку в суборенду без письмової згоди орендодавця, порушило істотні умови договору оренди, а також уклало договір суборенди всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідачі відхилили позовні вимоги у повному обсязі, вказавши, що договір суборенди земельної ділянки ними укладено у відповідності до приписів статті 8 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на час укладення договору суборенди).

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2014 (судді: Ейвазова А.Р. - головуючий, Горбасенко П.В., Рябцева О.О.) позов задоволено частково; визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладений Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг" від 24.02.2014 (зареєстрований 27.02.2014, номер запису 482004), розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений Вишневою міською радою та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" від 15.11.2013 № 6-5/13 (зареєстрований 18.12.2013, номер запису 3983372); в іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено; з відповідачів на користь позивача стягнуто по 1218 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 (судді: Тищенко О.В. - головуючий, Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.) рішення місцевого господарського суду в частині визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг" від 24.02.2014, зареєстрованого 27.02.2014, номер запису 4820045, розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного Вишневою міською радою та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" від 15.11.2013 № 6-5/13, зареєстрований 18.12.2013, номер запису 3983372 скасовано; у цій частині прийнято нове рішенні про відмову в задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду, Вишнева міська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову у даній справі, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення та неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, оскільки за змістом статей 25, 26, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання врегулювання земельних відносин передбачено для вирішення на пленарних засіданнях відповідних рад, всупереч статті 93 Земельного кодексу України, частині 1 статті 8 Закону України "Про оренду землі" невірно застосовано принцип мовчазної згоди орендодавця на укладення договору суборенди, за передбаченої умовами договору письмової згоди; не враховано відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності орендаря земельної ділянки на укладення договору суборенди земельної ділянки.

Комунальне підприємство "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг" у відзивах на касаційну скаргу відхилило її доводи, як необґрунтовані. ТОВ "Акварелі девелопмент холдінг" та Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не скористалися правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та Комунального підприємства "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво", присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Комунальне підприємство "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг" надали заяви про відкладення розгляду касаційної скарги в зв'язку з необхідністю заміни представника та неможливістю забезпечити участь представника; зазначені клопотання відхиляються, як такі, що не наводять підстав неможливості розгляду касаційної скарги, передбачених статтею 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 15.11.2013 Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області (орендодавець) та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендарю надається у строкове платне користування земельна ділянка для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків із вбудовано-прибудованим закладом охорони здоров'я, площею 5,6000 га (кадастровий номер :01:005:5006), яка розташована за адресою: м. Вишневе, вул. Ватутіна, у межах населеного пункту. Згідно з пунктом 7 договору, його укладено строком на 10 років.

Договір укладено на підставі рішення ХХХІІІ сесії VІ скликання Вишневої міської ради від 29.08.2013 № 1-01/ХХХІІ6-29. Право власності на відповідну земельну ділянку, що є об'єктом оренди, зареєстровано за територіальною громадою в особі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 18.12.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Пунктом 4 договору визначено, що на земельній ділянці знаходиться об'єкт незавершеного будівництва - лікарняний комплекс на 210 ліжок з будівельною готовністю менше 1%, фундаменти - монолітні залізобетонні ростверки по забивним палям, технічний стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже старий, знос на рівні - 75%.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що є об'єктом оренди, визначена пунктом 5 договору, складає 10303967,52 грн. відповідно до витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки; розмір орендної плати за пунктом 9 договору становить 12% від нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки на рік, порядок оплати врегульовано пунктом 10 договору.

Також пунктом 32 договору визначено, що орендована земельна ділянка чи її частина може передаватись в суборенду за письмовою згодою орендодавця.

Земельна ділянка, яка орендується за умовами договору, передана орендарю за актом прийому-передачі від 15.11.2013. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 18.12.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також суди встановили, що 22.11.2013 листом за вих. № 22-1/13 орендар звернувся до позивача - орендодавця щодо дозволу на передачу земельної ділянки, яка є об'єктом оренди за вказаним договором, Товариству з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг". Зазначений вище лист зареєстрований у Виконавчому комітету Вишневої міської ради 25.11.2013 за вих.№ 3/01-3376; доказів направлення відповіді на лист позивач не надав. За змістом витягу з протоколу ХХХІV сесії VІ скликання Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка відбулась 10.12.2013, питання про надання згоди на укладення договору суборенди знято, оскільки відповідний договір оренди не був зареєстрований.

24.12.2013 орендар вдруге звернувся з клопотанням про надання згоди на передачу вказаної вище земельної ділянки в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг"; зазначене звернення зареєстровано у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради 24.12.2013 за вх. № 3/01-3679. Включення до порядку денного питання про передачу в суборенду відповідної земельної ділянки було предметом розгляду на ХХХV позачерговій сесії VІ скликання 23.01.2014; вирішено його не включати це питання до порядку денного.

Під час розгляду питання про передачу в суборенду відповідної земельної ділянки на другому пленарному засіданні ХХХVІ сесії VІ скликання Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 01.04.2014 рішення не прийнято, що підтверджується витягом з протоколу.

Суди також встановили, що 24.02.2014 Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі Девелопмент Холдінг" укладено договір суборенди земельної ділянки, згідно з яким надана орендарю за договором оренди земельна ділянка передається в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю "Акварелі Девелопмент Холдінг". Зазначена земельна ділянка за умовами договору суборенди передана в суборенду для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку із вбудовано-прибудованим закладом охорони здоров'я, площею 5,6000 га на 10 років; орендна плата встановлена договором у розмірі 128000грн з урахуванням ПДВ 20% за місяць оренди. Право суборенди земельної ділянки за цим договором суборенди зареєстровано 27.02.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з відповідного реєстру.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недійсності договору суборенди та розірвання договору оренди, місцевий господарський суд виходив з того, що передбачений частиною 1 статті 8 Закону України "Про оренду землі" принцип мовчазної згоди підлягає застосуванню до випадків, коли у договорі відсутня домовленість сторін про передачу земельної ділянки в суборенду; натомість сторони передбачили в договорі в договорі порядок передачі в суборенду орендованої земельної ділянки за письмовою згодою орендодавця, який орендар не дотримав, що є істотним порушення договору оренди та підставою для його розірвання, а також підставою недійсності договору суборенди.

В частині вимог, заявлених позивачем до Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про зобов'язання скасувати реєстрацію спірного договору суборенди та вказаного договору оренди, місцевий господарський суд припинив провадження у справі, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині недійсності договору суборенди, суд апеляційної інстанції, натомість, вказав на невірне трактування місцевим господарським судом положень законодавства, що опосередковує спірні правовідносини, позаяк, умови укладеного договору оренди не містять іншого їх регулювання, ніж передбачено статтею 8 Закону України "Про оренду землі" (у відповідній редакції), що є засобом протидії зловживанню орендодавцем своїм становищем шляхом ігнорування (бездіяльності) волевиявлення орендаря на реалізацію наданого йому законодавством права на суборенду.

Судова колегія зазначає, що за змістом пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено виключну компетенцію сільських, селищних та міських рад та віднесено питання врегулювання земельних відносин до таких, що вирішуються на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад; разом з тим, відповідно до статей 169 та 173 Цивільного кодексу України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, набувають та здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За статтями 2, 3 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки); земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Орендою землі у відповідності до статті 1 Закону України "Про оренду землі" (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин) є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності; за статтею 2 цього Закону відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За змістом статей 11 та 509 Цивільного кодексу України на підставі договору виникають взаємні зобов'язання сторін, що підлягають виконанню у спосіб та в порядку, визначеному умовами договору та положеннями чинного законодавства.

Статтею 8 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально.

Таким чином, зі змісту частини 1 зазначеної статті вбачається, що право орендаря передавати орендовану земельну ділянку в суборенду може бути передбачено як безпосередньо в договорі оренди (тобто, не вимагати іншого додаткового погодження з орендодавцем, а зумовлюватися самим договором), так і за письмовою згодою орендодавця на суборенду (вимагати погодження з орендодавцем); при цьому законодавець передбачає обов'язкове зазначення сторонами в договорі оренди на досягнення згоди саме стосовно відповідного права орендаря, а стосовно статусу земельної ділянки як можливого об'єкта суборенди. Застосування ж положення про письмову згоду орендодавця на суборенду (при відсутності права орендаря на суборенду за умовами договору) з наявністю чи відсутністю такого регулювання в укладеному договорі оренди чинним законодавством не пов'язується. Слід зазначити, що умови укладеного договору оренди відтворюють положення частини 1 статті 8 Закону України "Про оренду землі", а за змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.04.2013 № 18/957/12, той факт, що сторони зафіксували у договорі положення в тому самому вигляді, який встановлено законом, не перетворює це положення на договірне, якщо відсутня домовленість сторін про інше, чого з матеріалів справи не вбачається.

Відтак, судова колегія вважає помилковим визначення судом першої інстанції правової конструкції частини 1 статті 8 Закону України щодо права орендаря передавати орендовану земельну ділянку або її частину у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди, через правову конструкцію про право орендаря передавати орендовану земельну ділянку або її частину у суборенду у порядку, обумовленому договором. Відповідно, помилковим є й висновок господарського суду першої інстанції, що положення другого речення частини 1 вказаної вище статті про застосування мовчазної згоди може бути застосовано виключно до випадків, коли сторони взагалі не обумовили в договорі, що орендована земельна ділянка може бути об'єктом суборенди.

Судова колегія відзначає, що зміст статті 8 Закону України "Про оренду землі" не містить виключень у її застосуванні за суб'єктним складом, за винятком випадків, коли передача земельної ділянки в суборенду заборонена в будь-якому разі, чого з позовних вимог, а також умов укладеного договору не вбачається.

Суд апеляційної інстанції достовірно встановив, що орендар належно звернувся до орендодавця за письмовою згодою на надання земельної ділянки в суборенду, орендодавець у строк, передбачений законодавчо, а також у строк, необхідний для організації розгляду зазначеного питання у належному порядку (на пленарному засіданні сесії) не прийняв жодного рішення з цього питання, у зв'язку з чим орендар може передати земельну ділянку в суборенду за принципом мовчазної згоди.

Також слід відзначити, що застосування законодавцем подібного регулювання правовідносин сторін, що випливають з земельних правовідносин, за принципом мовчазної згоди вбачається також зі змісту частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі"; відповідні правові наслідки виникають для сторін в силу перебування їх у договірних правовідносинах та не суперечать реалізації орендодавцем - органом місцевого самоврядування його виключних повноважень при здійсненні їх в межах належного правового поля.

Судова колегія погоджується з висновком суду апеляційною інстанції, що частина 1 статті 8 Закону України "Про оренду землі" є превентивним регулюванням для забезпечення реалізації права орендаря на суборенду орендованої земельної ділянки у разі зловживання орендодавцем своїм становищем шляхом ігнорування (бездіяльності) волевиявлення орендаря на реалізацію наданого йому законодавством права на суборенду, що відповідає також вимогам статті 3 Цивільного кодексу України щодо існування, зокрема, таких загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, а також вимогам частини 2 та 3 статті 13 Цивільного кодексу України щодо меж здійснення цивільних прав та неможливості зловживання правом, висновкам Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях, що є частиною національного законодавства, що „... в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання" - (рішення у справі „Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007).

Дослідивши умови договору суборенди від 24.02.2014, суд апеляційної інстанції вказав, що земельну ділянку площею 5,6000га передано в суборенду на 10 років без зміни початкового цільового призначення; право суборенди земельної ділянки за цим договором зареєстровано 27.02.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з відповідного реєстру; порушення умов земельного законодавства щодо передачі орендованої земельної ділянки у суборенду суд апеляційної інстанції не встановив.

У відповідності до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для недійсності спірного договору суборенди з наведених позивачем підстав.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди слід вказати, що за приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також за статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та не досягнення сторонами згоди щодо розірвання договору, договір може бути розірваний судом за ініціативою заінтересованої сторони за одночасної наявності підстав, передбачених частиною 4 вказаної статті.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що припинення земельних орендних правовідносин може відбуватися як у добровільному порядку за згодою сторін, за їх волевиявленням, оформленим у відповідній формі зі сторони органу місцевого самоврядування, так і у встановлених законодавством випадках на вимогу однієї з сторін за рішенням суду незалежно від волевиявлення іншої сторони, в тому числі й органу місцевого самоврядування.

За статтею 31 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції на час виникнення спору) договір оренди може припинятися за наведених у ній підстав (закінчення строку оренди, викупу земельної ділянки для суспільних потреб, поєднання власника земельної ділянки та орендаря в одній особі, смерті фізичної особи-орендаря, його засудження до позбавлення волі, ліквідації юридичної особи-орендаря, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем), а також в інших випадках, передбачених законом. Також договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час звернення з позовом) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використання земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Встановивши, що при наданні орендарем земельної ділянки в суборенду умов договору та приписів чинного законодавства порушено не було, суд апеляційної інстанції вірно визначив, що позивач не довів наявності зазначених у позові підстав для розірвання договору оренди в зв'язку з порушенням орендарем умов договору оренди.

Також суд апеляційної інстанції погодився з припиненням місцевим господарським судом провадження у справі в частині вимог, заявлених до Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління Київської області, яка не є юридичною особою, отже, не може бути відповідачем в суді.

Касаційна скарга не містить доводів та підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції в цій частині.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд вирішив спір відповідно до вимог статей 4-2, 34, 43, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи.

Підстав для скасування постанови апеляційної інстанції з мотивів, викладених у касаційній скарзі, не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 у справі № 911/3548/14 Господарського суду Київської області залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач