КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 911/4824/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Ропій Л.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Гостищевої Н.В. - дов. №01-22/6-105 від 17.01.2015 р.

від відповідача Деркач А.В. - дов. б/н від 10.03.2015 р.

від третьої особи Браславця Я.Ю. - дов. №11 від 20.02.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«ДІП груп аеропорт»

на рішення господарського суду Київської області

від 05.01.2015 р. (суддя Скутельник П.Ф.)

у справі №911/4824/14

за позовом Державного підприємства

«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

(далі - ДП «МА «Бориспіль»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«ДІП груп аеропорт» (далі - ТОВ «ДІП груп аеропорт»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України

по Київській області

(далі - РВ ФДМУ по Київській області)

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 05.01.2015 р. у справі №911/4824/14 позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «ДІП груп аеропорт» на користь ДП «МА «Бориспіль» заборгованість на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №37-14-78 від 14.12.2010 р. (далі - Договір) в сумі 194 757,82 грн., три проценти річних в сумі 4 682,72 грн., інфляційні втрати в сумі 21 163,19 грн., пеню в сумі 35 061,34 грн. та судовий збір в сумі 5 113,50 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову в частині зайво стягнутих з відповідача трьох процентів річних в сумі 4 682,72 грн., інфляційних втрат в сумі 21 163,19 грн., пені в сумі 35 061,34 грн. та судового збору в сумі 5 113,50 грн. відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що висновки суду першої інстанції про існування між позивачем та відповідачем договірних правовідносин є помилковим, адже Договір, на підставі якого стягнуто згадані грошові кошти, припинив дію в листопаді 2013 року через недотримання сторонами п. 14.4 цього правочину щодо його пролонгації, відтак відповідачем не порушено його умов, а у суду немає підстав для стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу №911/4824/14 за апеляційною скаргою ТОВ «ДІП груп аеропорт» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.03.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р., в зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці змінено склад суду та визначено судову колегію в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Ропій Л.М.

В судовому засіданні 10.03.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 07.04.2015 року.

16.03.2015 р. до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про розстрочення суми пені, інфляції та трьох процентів річних, які підлягають стягненню з ТОВ «ДІП груп аеропорт» на користь ДП «МА «Бориспіль».

01.04.2015 р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити в задоволенні скарги та залишити оскаржене рішення без змін.

07.04.2015 р. від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та про долучення до матеріалів справи акту звіряння взаєморозрахунків між ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «ДІП груп аеропорт» станом на 25.03.2015 р. за період з 01.01.2014 р. по 23.03.2015 року.

В судове засідання 07.04.2015 р. з'явилися представники всіх учасників судового процесу. Представник відповідача на поданому ним клопотанні про відкладення розгляду справи не наполягав.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення за наведених в скарзі підстав скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову в частині зайво стягнутих з відповідача трьох процентів річних в сумі 4 682,72 грн., інфляційних втрат в сумі 21 163,19 грн., пені в сумі 35 061,34 грн. та судового збору в сумі 5 113,50 грн. відмовити. Одночасно підтримав своє клопотання про розстрочення стягнення штрафних санкцій та судового збору.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване просили залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, ДП «МА «Бориспіль» звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «ДІП груп аеропорт» про стягнення 224 624,75 грн., з яких: 191 212,40 грн. - основний борг за Договором; 24 618,57 грн. - пеня; 3 484,03 грн. - три проценти річних; 5 309,75 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором, несвоєчасною та неповною сплатою орендних платежів, в результаті якої виникла заборгованість на суму 191 212,40 грн. й відповідно розраховано штрафні санкції тощо.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.11.2014 р. порушено провадження у справі №911/4824/14, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача - РВ ФДМУ по Київській області.

28.11.2014 р. до суду першої інстанції надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, зокрема про стягнення з ТОВ «ДІП груп аеропорт» на його користь 255 665,07 грн., з яких: 194 757,82 грн. - основний борг; 35 061,34 грн. - пеня; 4 682,72 грн. - три проценти річних; 21 163,19 грн. - інфляційні втрати. Заяву мотивовано добровільною сплатою відповідачем заборгованості з орендної плати за липень 2014 року в сумі 95 225,30 грн., яку слід відняти від заявленої до стягнення суми основного боргу, натомість належить додати суму заборгованості за вересень 2014 року в розмірі 98 770,72 грн., яку не сплачено відповідачем, в зв'язку з чим заявлена до стягнення сума основного боргу збільшується й становить 194 757,82 грн. Крім цього, позивачем збільшено заявлені до стягнення штрафні санкції.

Розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог місцевий суд встановив, що позивач збільшив кількісні показники за заявленими в позовній заяві вимогами, й дійшов висновку, що така заява відповідає вимогам ч. 4 ст. 22 ГПК України, позовні вимоги належить розглядати в редакції цієї заяви.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, обґрунтовуючи це тим, що Договір є припиненим, а за припиненим правочином заборгованості не може бути тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог й позов задовольнив.

Так, задовольняючи позов місцевий суд вважав, що позивачем належним чином виконано умови Договору, натомість відповідачем зобов'язань з оплати орендної плати за серпень та вересень 2014 року не виконано, факту невиконання цього зобов'язання не спростовано та відповідних доказів суду не надано. Крім цього, судом встановлено, що орендна плата за Договором за інші періоди відповідачем здійснювалася з простроченням, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат згідно розрахунку позивача визнано правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на підставі ст.ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено матеріалами справи, 14.12.2010 р. між РВ ФДМУ по Київській області (орендодавцем), ДП «МА «Бориспіль» (балансоутримувачем) та ТОВ «ДІП груп аеропорт» ( орендарем) укладено Договір, за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення на першому поверсі терміналу «В» загальною площею 328,47 кв. м. (майно), яке знаходиться на балансі балансоутримувача та розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

За умовами п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акту передачі-приймання майна. Акт передачі-приймання підписують балансоутримувач та орендар.

14.12.2010 р. між балансоутримувачем та орендарем з метою засвідчення факту передачі балансоутримувачем орендарю в строкове платне користування майна підписано Акт передачі-приймання орендованого майна.

У відповідності до п. 2.4 Договору, у разі припинення дії або розірвання Договору орендар зобов'язаний протягом 10-ти діб з дати повідомлення про припинення Договору або з дати, зазначеної у повідомленні, або набрання чинності рішення про розірвання Договору повернути майно балансоутримувачу у належному стані, з урахуванням нормального фізичного зносу. При поверненні майна балансоутримувач та орендар підписують Акт передачі-приймання майна. Орендар повертає майно балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому Договором при передачі майна орендарю. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання Акту передачі-приймання орендованого майна балансоутримувачем та орендарем.

Обов'язок по складанню Акта передачі-приймання орендованого майна покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні ( п. 2.5 Договору).

Оплата на підставі п.п. 3.1, 3.2 Договору здійснюється орендарем з дати підписання балансоутримувачем і орендарем Акту передачі-приймання майна в оренду і припиняється з дати фактичного звільнення орендарем майна, що підтверджується підписанням балансоутримувачем і орендарем Акту передачі-приймання майна. Орендна плата визначається за результатами конкурсу за базовий місяць розрахунку орендної плати (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) без врахування ПДВ і становить 147 500,00 грн.

Орендна плата на підставі п. 3.5 Договору перераховується орендарем до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, згідно з рахунком-фактурою, який надає орендарю балансоутримувач.

У разі припинення (розірвання) Договору ( п. 3.10 Договору) орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за Актом передачі-приймання майна включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

На підставі п. 5.4 Договору орендар зобов'язаний з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та Акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 15 числа того ж місяця. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов'язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу, він вважається підписаним сторонами.

За умовами п. 5.8 Договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, з врахуванням нормального фізичного зносу, а також відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Договором (п. 14.1) передбачено, що цей Договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, діє з 14 грудня 2010 року до 13 листопада 2013 року включно. Його умови на підставі п. 14.2 Договору зберігають силу протягом всього терміну Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов'язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем заявлено до стягнення основний борг за серпень та вересень 2014 року, штрафні санкції за порушення відповідачем строків оплати орендних платежів за лютий-вересень 2014 року.

В ході розгляду справи по суті суд першої інстанції дійшов висновку, що отримання відповідачем рахунків з актами без будь-яких заперечень з приводу періоду, обсягу, розміру та підстав нарахування орендної плати та систематична несвоєчасна оплата цих рахунків свідчить про виконання ним зобов'язань за Договором й визнання факту самовільного користування майном після закінчення строку дії Договору внаслідок неповернення майна балансоутримувачу тощо.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду щодо самовільного користування відповідачем майном після закінчення строку дії Договору.

Так, положеннями ст.ст. 763, 764 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до п. 14.1 Договору його укладено до 13.11.2013 р., одночасно п. 14.4 цього правочину передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

В матеріалах справи відсутні докази намагання будь-якої із сторін Договору припинити його або змінити його умови, тому апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Договір на даний момент не є припиненим, а його умови є обов'язковими для сторін угоди.

Разом з тим, за умовами п. 14.4 Договору пролонгація дії правочину оформляється додатковою угодою при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди, на цьому й наголошував апелянт в своїй скарзі.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд вважав, що сторонами Договору не дотримано деяких процедурних моментів щодо пролонгації Договору, проте відсутність реальних дій щодо припинення правочину, користування відповідачем об'єктом оренди до 03.12.2014 р. (повернення майна з оренди за Актом передачі-приймання), сплата ним орендних платежів тощо свідчить про фактичну згоду сторін на продовження дії Договору.

За користування майном з наймача справляється плата на підставі ст. 762 ЦК України, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В матеріалах справи наявні виставлені відповідачу для оплати на підставі п. 5.4 Договору рахунки-фактури, проте орендну плату за лютий 2014 року відповідачем здійснено 20.06.2014 р., за березень 2014 року - 10.07.2014 р., за квітень та травень 2014 року - 13.08.2014 р., за червень 2014 року - 10.09.2014 р., за липень 2014 року - 31.10.2014 р., за серпень та вересень 2014 року не здійснено взагалі.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ст. 193 ГК України та ст.ст. 525, 526, 530, 612 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк.

Розмір орендної плати, прострочення орендних платежів за лютий-вересень 2014 року, несплата цих платежів за серпень та вересень 2014 року, відповідачем не оспорюється, натомість клопотанням про розстрочення нарахованих та стягнених судом пені, інфляції, трьох процентів річних та судового збору фактично підтверджується тощо.

Доданий апелянтом до матеріалів справи акт звіряння взаєморозрахунків між ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «ДІП груп аеропорт» станом на 25.03.2015 р. за період з 01.01.2014 р. по 23.03.2015 р. жодним чином не спростовує відсутності заборгованості та підстав нарахування штрафних санкцій, а навпаки підтверджує прострочення відповідачем орендних платежів за лютий-вересень 2014 року та їх несплату за серпень та вересень 2014 року.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати за серпень та вересень 2014 року в сумі 194 757,82 грн., місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ст. 612 ЦК України).

Приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Передбачений ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється на підставі ст. 3 цього Закону від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договором, зокрема п. 3.7 сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з нарахуванням пені в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Крім цього, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведених положень законодавства, Договору та визначених позивачем періодів прострочення, апеляційний господарський суд здійснив власний перерахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, встановивши, що позивачем, а відтак й місцевим судом цей розрахунок здійснено помилково.

Так, за розрахунком позивача та суду першої інстанції з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 35 061,34 грн., три проценти річних в розмірі 4 682,72 грн., інфляційні втрати в розмірі 21 163,19 грн., тоді як за розрахунком суду апеляційної інстанції пеня становить 32 890,72 грн., три проценти річних - 4 442,33 грн., інфляційні втрати в дещо більшому розмірі, зокрема - 23 036,65 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 32 890,72 грн., три проценти річних в розмірі 4 442,33 грн., а інфляційні втрати в заявленому позивачем розмірі 21 163,19 грн., розмірі, який не виходить за межі позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із розрахунками місцевого суду в частині пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат загалом на суму 2 411,01 грн., вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняття нового про відмову в позові, щодо решта рішення, воно є законним та обґрунтованим обставинами й матеріалами справи, підстав для його скасування немає. Апеляційна скарга в зв'язку з цим заслуговує на увагу частково та підлягає задоволенню частково.

Оскільки клопотання відповідача про розстрочення суми пені, інфляції та трьох процентів річних є необґрунтованим та не підтвердженим відповідними доказами, в його задоволенні слід відмовити.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, а відтак й часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України належить покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІП груп аеропорт» задовольнити частково, рішення господарського суду Київської області від 05.01.2015 р. у справі №911/4824/14 в частині задоволення позову про стягнення 2 170,62 грн. пені, 240,39 грн. трьох процентів річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІП груп аеропорт» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІП груп аеропорт» (ідентифікаційний код: 33768786, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 14) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (ідентифікаційний код: 20572069, місцезнаходження: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль») заборгованість в сумі 194 757 (сто дев'яносто чотири тисячі сімсот п'ятдесят сім гривень) грн. 82 коп., пеню в сумі 32 890 (тридцять дві тисячі вісімсот дев'яносто) грн. 72 коп., три проценти річних в сумі 4 442 (чотири тисячі чотириста сорок дві) грн. 33 коп., інфляційні втрати в сумі 21 163 (двадцять одна тисяча сто шістдесят три) грн. 19 коп., витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 5 065 (п'ять тисяч шістдесят п'ять) грн. 08 коп.»

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (ідентифікаційний код: 20572069, місцезнаходження: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІП груп аеропорт» (ідентифікаційний код: 33768786, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 14) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 8 (вісім) грн. 61 коп.

Видачу наказів доручити господарському суду Київської області.

Матеріали справи №911/4824/14 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

Л.М. Ропій