ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р.Справа № 916/4754/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В.С. (довіреність № 14-137 від 13.05.2014)

від відповідача: Нестерович О.П. (довіреність № б/н від 11.06.2014)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго"

на рішення господарського суду Одеської області від „02" березня 2015 року, повний текст якого складено та підписано „04" березня 2015 року

по справі № 916/4754/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго"

про стягнення 210 413,59 грн.

В С Т А Н О В И В :

25.11.2014 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості 210 413,59 грн., з яких: інфляційних витрат у розмірі 8 310,75 грн., 3 % річних у сумі 9 074,07 грн. пеня у розмірі 45 370,36 грн. та 147 658,41 грн. - 7% штрафу. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати понесені при розгляді справи у розмірі 4 209,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 12/1050-БО-23 від 16.10.2012 року, а саме в частині несвоєчасного розрахунку за поставлений природний газ з порушенням строків встановлених Договором.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.03.2015 року по справі № 916/4754/14 (головуючий суддя Волков Р.В., судді Щавинська Ю.М., Мостепаненко Ю.І.) позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" - задоволений частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж „Южтеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 130 158,40 грн. штрафу, 44 023,84 грн. пені, 6 565,65 грн. інфляційних, 8 804,77 грн. 3% річних, 3 791,71 грн. судового збору, а всього стягнуто 193 344, 37 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Такий висновок суду мотивований тим, що відповідач порушив вимоги договору та норми чинного законодавства, за отриманий протягом жовтня-грудня 2013 року газ розрахувався несвоєчасно, позивачем це встановлено та підтверджено відповідними доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати, 3% річних, пеня та 7% штрафу. Також судом самостійно перераховані штрафні та фінансові санкції та визначено їх розмір.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Комунальне підприємство теплових мереж "Южтеплокомуненерго" через господарський суд Одеської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "НАК „Нафтогаз України" відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначає те, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом не встановлено обсяг спожитого у жовтні-грудні 2012 року природнього газу та факт передачі газу у вказаний період не підтверджується належними засобами доказування.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції відхилено клопотання про зменшення штрафних санкції відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, з урахуванням майнового стану сторони та не врахував ступінь виконання основного зобов'язання.

Позивач відзив на апеляційну скаргу КПТМ "Южтеплокомуненерго" до суду не надав, але його представник в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним та обґрунтованим.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 16 жовтня 2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (покупець) був укладений договір про купівлю-продаж природного газу № 12/1050-БО-23 відповідно до п.1.1 якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 000, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с.14-19).

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

За змістом п.2.1 договору, продавець передає покупцеві в період з 01 жовтня 2012 р. по 31 грудня 2012 р. газ з обсягом до 663,909 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.).

Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 7 договору передбачено відповідальність сторін.

Так, пунктом 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Згідно п. 7.2. Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2012 року і діє в частині поставки газу до 31.12.2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1).

На виконання умов Договору НАК „Нафтогаз України" у період протягом жовтня-грудня 2012 року поставило відповідачу природний газ в обсязі 747,797 тис.куб.м. на загальну суму 3 486 032,21 грн., що підтверджується відповідними складеними, підписаними обома сторонами та скріплені печатками актами приймання-передачі природного газу (а.с.20-22):

- від 27.11.2012 за жовтень 2012 року суму 244 181,74 рн.;

- від 30.11.2012 за листопад 2012 року на суму 2 054 249,91 грн.;

- від 31.12.2012 за грудень 2012 року на суму 1 187 600,56 грн..

В свою чергу, КПТМ "Южтеплокомуненерго" за отриманий від НАК „Нафтогаз України" протягом спірного періоду природний газ розраховувався з постійним простроченням, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист по операціям розрахунку відповідача (а.с.25-26).

Судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог ПАТ НАК „Нафтогаз України" та вважає, що доводи, заперечення і вимоги КПТМ "Южтеплокомуненерго" викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства", інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, між сторонами - НАК „Нафтогаз України", як постачальником, та Комунальним підприємством теплових мереж „Южтеплокомуненерго", як покупцем, склалися правовідносини пов'язані з купівлею-продажем природного газу, про що 16.10.2012 року було укладено відповідний Договір № 12/1050-БО-23.

Так, вказаний вище Договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст.173, 174 ГК України (ст.ст.11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ НАК „Нафтогаз України" свої зобов'язання за договором виконало належним чином та в повному обсязі, а саме поставило відповідачу протягом жовтня - грудня 2012 року природний газ, в свою чергу КПТМ „Южтеплокомуненерго" розрахувався за отриманий природний газ у повному обсязі, але з простроченням встановлених договором строків оплати.

Факт прострочки відповідачем виконання своїх грошових зобов'язань за договором на купівлю-продаж природного газу підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Водночас, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надало розрахунок штрафу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань (а.с. 09-10) за спірний період.

Проте місцевим господарським судом зроблено самостійний розрахунок зазначених санкцій, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи положення ст.625 ЦК України, щодо нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 8 804,77 грн., інфляційних нарахувань у сумі 6 565,65 грн., 44 023,84 грн. - пені та 7% штрафу у сумі 130 158,40 грн.

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як вже зазначалось, свій обов'язок оплатити позивачу поставлений/отриманий природний газ за договором № 12/1050-БО-23 від 16.10.2012 року КПТМ „Южтеплокомуненерго" виконало несвоєчасно, чим порушило умови договору та норми чинного законодавства. Отже, має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати товару.

При цьому невиконання зобов'язання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) згідно ст.610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов'язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу приписів ч.ч.4, 6 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частини 1, 2, 4 ст.217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Таким чином, судова колегія погоджується з позовними вимогами ПАТ „НАК „Нафтогаз України" та висновками суду першої інстанції в тій частині, що Комунальне підприємство в порушення норм чинного законодавства та умов Договору за отриманий від позивача газ своєчасно (як то встановлено законом та договором) не розрахувалось, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано пеню.

Крім того, всі наведені скаржником в апеляційній скарзі обставини, а саме ненавмисне затримання виконання грошового зобов'язання та те, що до бюджетних організацій практично неможливо застосовувати штрафні санкції на які посилається відповідач не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що Договір укладений між сторонами та скріплений печатками підприємствами є обов'язковим для виконання, а тому і відсутні будь-які правові підстави для неналежного його виконання.

Посилання КПТМ „Южтеплокомуненерго" в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом всупереч п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України, не було враховано ступінь виконання основного зобов'язання відповідачем та наслідки його порушення, до уваги колегією суддів не приймається, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, КПТМ „Южтеплокомуненерго" не представило доказів, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу до 99 % у відповідності до ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України, п.п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Судова колегія вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги КПТМ „Южтеплокомуненерго", викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

КПТМ „Южтеплокомуненерго" ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ НАК „Нафтогаз України".

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду, Одеської області від 02.03.2015 року по справі № 916/4754/14 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга КПТМ „Южтеплокомуненерго" - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від „02" березня 2015 року по справі № 916/4754/14 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови

складено „14" квітня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров