КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 911/5167/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від позивача: Борисова І.В. - представник за довіреністю від 16.05.2014 року;

від відповідача: Архипенко К.В. - представник за довіреністю від 10.03.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому засіданні Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради

на рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2015 року

у справі № 911/5167/14 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради

до Житлово-будівельного кооперативу «Відважний»

про стягнення 50 047, 51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Відважний» про стягнення 45 083, 47 грн. боргу, 336, 06 грн. - 3% річних, 4 627, 98 грн. збитків від інфляції, у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань з оплати послуг за договором № 218 на перевезення твердих побутових відходів ТПВ і рідких стоків (РС) від 01.11.2008 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.01.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2015 року та задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач пред'явив позов до відповідача про стягнення боргу виходячи із правовідносин, що виникли з договору реструктуризації заборгованості від 05.07.2013 року № 4, а не з договору № 218. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилається на те, що договірні відносини між позивачем та відповідачем за договором № 218 розірвано. Водночас, із банківських виписок, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідач у період з 01.07.2013 року по 03.11.2014 року проводив оплату за вивіз сміття по договору № 218 від 01.06.2008 року. Тобто, фактично відповідач даними проплатами підтверджує чинність договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради» прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А. та призначено до розгляду на 10.03.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 10.03.2015 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.03.2015 року заперечував проти апеляційної скарги та просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 10.03.2015 року оголошена перерва до 07.04.2015 року.

У судовому засіданні 07.04.2015 року представники сторін підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.11.2008 року між Комунальним підприємством «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради (підрядник) та Житлово-будівельним кооперативом «Відважний» (замовник) було укладено договір № 218 на перевезення твердих побутових відходів ТПВ і рідких стоків РС (надалі - договір № 218) за умовами якого, підрядчик приймає на себе обов'язки по виконанню робіт по систематичному вивезенню твердих побутових відходів і рідких стоків замовника у відповідності з вимогами «Санітарних правил утримання території населених місць САН ПІН 42-128-460-88».

Відповідно до п. 1.2. договору, в редакції додаткової угоди до договору на перевезення твердих побутових відходів ТПВ і рідких стоків (РС) №218, обсяги вивезення та знешкодження ТПВ становлять: 30 контейнерів щомісячно, на загальну суму 1 287,00 грн. з ПДВ. Вартість одного контейнера становить 42,90 грн. з ПДВ.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє впродовж часу, доки одна із сторін письмово не заявить про його припинення (п. 6.1. договору).

При цьому, колегією суддів встановлено, що станом на 10.11.2012 року у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість за договором на перевезення твердих побутових відходів і рідких стоків (РС) № 218 від 01.11.2008 року у сумі 30 063, 00 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду Київської області № 26/158-12 від 24.01.2013 року.

Враховуючи заборгованість за вищевказаним рішенням та додаткову заборгованість відповідача за період з 11.11.2012 року по 31.06.2013 року, 05.07.2013 року між Комунальним підприємством "Бучанське управління житлово-комунального господарства" Бучанської міської ради та Житлово-будівельним кооперативом "Відважний" укладено договір №4 про розстрочення дебіторської заборгованості (надалі - договір № 4), за умовами якого сторони погодили, що станом на 01 липня 2013 року розмір заборгованості ЖБК "Відважний" перед КП БУЖКГ згідно договору на перевезення твердих побутових відходів і рідких стоків (РС) №218 від 01.11.2008 року становить 51 559,03 грн. з урахуванням ПДВ.

При цьому, сторони погодили, що заборгованість у сумі 51 559, 03 грн. підлягає розстроченню із сплатою відповідачем щомісяця 2 148, 29 грн. та додатково сплачуються поточні нарахування.

Звертаючись до суду першої інстанції із позовом, позивач зазначає, що у відповідача виникла заборгованість за період із 01.07.2013 року по 15.11.2014 року за надані послуги у розмірі 45 083,47 грн.

Так колегія суддів відзначає, що дійсно, 01.11.2008 року між Комунальним підприємством «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради (підрядник) та Житлово-будівельним кооперативом «Відважний» (замовник) було укладено договір № 218 на перевезення твердих побутових відходів ТПВ і рідких стоків РС (надалі - договір № 218) за умовами якого, підрядчик приймає на себе обов'язки по виконанню робіт по систематичному вивезенню твердих побутових відходів і рідких стоків замовника у відповідності з вимогами «Санітарних правил утримання території населених місць САН ПІН 42-128-460-88».

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 27.02.2013 року відповідач у порядку п. 6.1. договору №218 на перевезення твердих побутових відходів ТПВ і рідких стоків (РС) від 01.11.2008 року листом повідомив позивача про розірвання вказаного договору з 01.03.2013 року, чим відмовився від його пролонгації, про отримання даного листа позивачем свідчить відмітка вхідної кореспонденції Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради (вхідний №146 від 27.02.2013).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п. 2.3 договору № 218 встановлено, що замовник зобов'язується про будь-які зміни в умовах договору або зміни банківських реквізитів повідомляти підрядника за 15 днів письмово.

Таким чином, враховуючи те, що умовами договору № 218 сторони передбачили розірвання договору в односторонньому порядку та зважаючи на те, що згідно із п. 2.3 договору № 218, замовник повинен повідомити підрядника про зміни в договорі за 15 днів, колегія суддів приходить до висновку, що договір №218 на перевезення твердих побутових відходів ТПВ і рідких стоків (РС) від 01.11.2008 року припинив свою дію з 15.03.2013 року.

Водночас, 05.07.2013 року між Комунальним підприємством "Бучанське управління житлово-комунального господарства" Бучанської міської ради та Житлово-будівельним кооперативом "Відважний" укладено договір №4 про розстрочення дебіторської заборгованості (надалі - договір № 4), за умовами якого сторони погодили, що станом на 01 липня 2013 року розмір заборгованості ЖБК "Відважний" перед КП БУЖКГ згідно договору на перевезення твердих побутових відходів і рідких стоків (РС) №218 від 01.11.2008 року становить 51 559,03 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно із п. 1.2 договору № 4 сторони домовились, що сплата заборгованості ЖБК «Відважний» підлягає розстроченню.

Відповідно до п. 1.3. договору № 4, ЖБК «Відважний» зобов'язується повністю сплатити КП БУЖКГ суму заборгованості не пізніше 15.06.2015 року.

Пунктом 1.4 договору № 4 сторони передбачили, що оплата заборгованості здійснюється коштами на поточний рахунок КП БУЖКГ, вказаний в даному договорі, з призначенням платежу «Погашення заборгованості згідно договору № 218 від 10.11.2008 р.»

Враховуючи зазначене, колегія суддів, не погоджується із твердженням апелянта, що оплати, які здійснював відповідач у період з 01.07.2013 по 03.11.2014 року за договором № 218 підтверджують чинність даного договору, оскільки припинення дії договору не звільняє боржника від виконання своїх зобов'язань, зокрема оплати наданих послуг у період коли відповідний договір діяв.

Також, колегія суддів зазначає, що не погоджується із твердженням сторін, що укладення договору № 4, свідчить про новацію зобов'язань у сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобов'язання. Як правило, воно відрізняється від попереднього своїм змістом (характером прав і обов'язків, їх об'ємом, порядком виконання тощо). Так, наприклад, ст. 1053 ЦК України передбачає можливість за домовленістю сторін трансформування боргу, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, в позикове зобов'язання.

В даному випадку, уклавши договір № 4 про розстрочення заборгованості по договору № 218 від 10.11.2008 року, сторони змінили лише порядок оплати заборгованості за договором на перевезення відходів. Саме ж зобов'язання (оплата заборгованості) не змінилося.

Отже, укладений між сторонами договір № 4 від 05.07.2013 року не є новацією у розумінні ст. 604 ЦК України.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення за період із 01.07.2013 року по 15.11.2014 року з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 45 083,47 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено вище, договір № 218 від 01.11.2008 року припинив свою дію з 15.03.2013 року.

При цьому, вважаючи вказаний договір не розірваним позивач зазначає, що за період з 01.07.2013 року по 15.11.2014 року надав відповідачеві послуги, які у сумі 45 083, 47 грн. не були оплачені останнім.

Так, згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Також, статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, в частині 1 цієї статті зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що сторони можуть укласти господарський договір у спрощений спосіб.

Зважаючи на те, що як зазначалося вище, договір № 218 від 01.11.2008 року припинив свою дію з 15.03.2013 року, а договір № 4 визначає лише порядок розстрочки заборгованості за договором № 218, а не встановлює порядок надання послуг, то колегія суддів приходить до висновку, що надання позивачем відповідачу послуг за період з 01.07.2013 року по 15.11.2014 року могло відбуватися лише шляхом укладення між сторонами договору у спрощений спосіб.

Підтвердженням же укладання договорів у спрощений спосіб є надання сторонами відповідної первинної документації.

Так, згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV, із змінами та доповненнями (далі - Закон № 996-ХІV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи) (п. 2.2 Положення №88).

Згідно ст. 9 Закону № 996-ХІV та п. 2.4 Положення № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ,

- назва документа (форми),

- дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції,

- одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі),

- посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення,

- особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо.

Пунктом 2.5 Положення № 88 визначено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів (первинної документації) надання відповідачеві послуг у період з 01.07.2013 року по 15.11.2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 45 083,47 грн. боргу за період з 01.07.2013 року по 15.11.2014 року, 336,06 грн. 3% річних, 4 627,98 грн. інфляційної складової боргу за надані послуги.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2015 року у справі № 911/5167/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.01.2015 року у справі № 911/5167/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 911/5167/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко