ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа № 905/3367/14-908/4818/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Бондаренко В.П. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Мікула М.В. (довіреність № 483/14 від 01.12.2014 р.);

відповідача - директор - Тудорашку Ю.І. (особисто) та Бітяков Д.М. (довіреність б/н від 19.01.2015 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1324з/1-28) на рішення Господарського суду Запорізької області від 26 січня 2015 року у справі № 905/3367/14-908/4818/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДОНЕЦЬКСТАЛЬ"-металургійний завод", м. Донецьк;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Дон Стандарт", м. Донецьк;

про стягнення 146340,13 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 р. ПрАТ "ДОНЕЦЬКСТАЛЬ"-металургійний завод" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ТОВ "Еко-Дон Стандарт" про стягнення 146340,13 грн., що були надмірно сплачені за поставку продукції виробничо-технічного призначення по договору поставки № від 26.10.2012 р.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 р. у справі № 905/3367/14-908/4818/14 (суддя Топчій О.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на невірно визначену відповідачем ціну продукції в видаткових накладних № 12 від 12.08.2013 р. та № 14 від 21.10.2013 р., оскільки вартість поставленої продукції по вказаним видатковим накладним складає 3825735,64 грн. Вважає, що сторони в договорі поставки та додатку № 1 до цього договору не визначили відносно якої валюти зміниться курс ЄВРО більш ніж на 5%.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.02.2015 р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.04.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представники відповідача у відзиві на апеляційну скаргу позивача (вх. № 4549 від 19.03.2015 р.) та в судовому засіданні не погоджуються з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що сторонами в договорі поставки та додатку № 1 до цього договору передбачено перерахунок неоплаченої суми вартості продукції, у зв'язку зі зміною курсу ЄВРО.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 26.10.2012 р. між ПрАТ "ДОНЕЦЬКСТАЛЬ"-металургійний завод" (покупцем) та ТОВ "Еко-Дон Стандарт" (постачальником) укладено договір поставки № , з урахуванням протоколу розбіжностей від 07.11.2012 р. (18-21, 26-30).

За умовами п. 1.1 зазначеного договору, постачальник зобов'язався передати, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення на умовах цього договору. Номенклатура, кількість, ціна та умови поставки продукції визначаються сторонами в додатку та/або додатковій угоді, які є невід'ємною частиною зазначеного договору.

Згідно п. 8.1 договору поставки від 26.10.2012 р. № , з урахуванням протоколу розбіжностей від 07.11.2012 р., договір діє з моменту його підписання до 31.12.2013 р. Будь-які зміни, доповнення або додатки до договору є дійсними, якщо вони укладені в письмовому вигляді та підписані уповноваженими представниками сторін. Закінчення строку договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли під час дії цього договору.

Пунктом 1 Додатку № 1 до договору поставки від 26.10.2012 р. № , який є невід'ємною частиною зазначеного договору (а.с. 22-25), сторони узгодили ціну продукції, яка складає 4498000,00 грн. та передбачили можливість перерахунку несплаченої суми ціни продукції у разі зміни курсу ЄВРО більш, ніж на 5% на момент оплати, здійснюється перерахунок несплаченої суми (курс ЄВРО в період тендерних торгів складає 9,733 грн. за 1 євро).

В п. 3 Додатку № 1 до договору поставки від 26.10.2012 р. № сторони встановили, що покупець здійснює оплату продукції шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на підставі рахунку в наступному порядку: 50 % від вартості партії товару перераховується авансовим платежем; 40 % від вартості партії товару перераховується протягом 5-ти днів з дати готовності товару до відвантаження; 10 % від вартості товару перераховується протягом 10 днів з дати введення товару в експлуатацію. Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця.

Додатковою угодою № 2 від 07.08.2013 р. до договору поставки від 26.10.2012 р. № сторони встановили, що загальна вартість товару, який постачальник зобов'язаний передати покупцю по зазначеному договору поставки, складає 1156353,92 грн. (а.с. 31-32).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання договору поставки від 26.10.2012 р. № відповідач виставив позивачеві рахунок-фактуру № 19/1 від 17.05.2013 р. на оплату продукції на загальну суму 4447115,88 грн., перерахувавши вартість поставленої продукції з урахуванням зміни курсу ЄВРО (а.с. 84) та направив позивачеві лист № 27/1259 від 17.05.2013 р. з пропозицією здійснити передплату.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач поставив позивачу продукцію на загальну суму 4447115,88 грн. по видатковим накладним № 12 від 12.08.2013 р. на суму 2626351,66 грн. та № 14 від 21.10.2013 р. на суму 1820764,22 грн. (а.с. 33-34).

Продукцію по видатковим накладним № 12 від 12.08.2013 р. та № 14 від 21.10.2013 р. отримано експедитором Гончаренко Ю.І., що діяв на підставі довіреностей № 2844 від 08.08.2013 р. та № 3768 від 14.10.2013 р. відповідно. Будь-яких заперечень щодо ціни товару позивачем висловлено не було.

Позивач частково оплатив виставлений відповідачем рахунок на загальну суму 3972075,77 грн., а саме: платіжними дорученнями: від 21.06.2013 р. № 455 на суму 2437959,42 грн.; від 29.07.2013 р № 11736 на суму 234995,20 грн.; від 30.07.2013 р. № 11828 на суму 500000,00 грн.; від 31.07.2013 р. № 11905 на суму 300000,00 грн.; від 01.10.2013 р. №15981 на суму 98458,00 грн.; від 02.10.2013 р. № 16015 на суму 3000,00 грн.; від 22.10.2013 р. № 17283 на суму 154298,07 грн.; від 12.02.2014 р. № 1633 на суму 84365,08 грн.; від 18.02.2014 р. № 1878 на суму 159000,00 грн. (а.с. 35-39).

Таким чином, позивач частково виконав свої обов'язки по оплаті отриманої продукції, та не надав відмови від оплати нарахованої постачальником вартості продукції з урахуванням узгодженого сторонами в додатку № 1 до договору перерахування вартості продукції за курсом ЄВРО.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 691 Цивільного кодексу України, якщо договором купівлі продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

У відповідності до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правових підстав для обмеження можливості суб'єктів господарювання виражати грошові зобов'язання в іноземній валюті не існує. При цьому, валютою платежу в межах території України має бути гривня. Чинним законодавством не заборонено визначення грошового еквіваленту грошового зобов'язання в іноземній валюті, враховуючи інфляційні процеси, але в будь-якому випадку сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З матеріалів справи вбачається, що можливість зміни (коригування) ціни продукції у разі зміни курсу ЄВРО більш, ніж на 5% на момент оплати (прив'язка до курсу) сторони передбачили пунктом 1 Додатку № 1 до договору поставки від 26.10.2012 р. № , який є невід'ємною частиною зазначеного договору.

Офіційний курс НБУ станом на день виставлення рахунку-фактури складав 10,302977 грн. на одне ЄВРО, що перевищує 5 % від курсу євро в період тендерних торгів, отже, відповідно до умов договору та діючого законодавства у відповідача було достатньо підстав для зміни ціни товару. Зміна курсу євро є загальнодоступною інформацією, а тому не потребує доказуванню.

Таким чином, твердження позивача, про відсутність встановлення валютного еквіваленту та механізму його застосування є помилковим, оскільки валютний еквівалент встановлений у додатку № 1 до договору передбачає перерахунок несплаченої суми у випадку зміни курсу ЄВРО більш ніж на 5% на дату оплати.

Як свідчать матеріали справи, перший платіж був зроблений позивачем 21.06.2013 р., а за даними НБУ курс ЄВРО до національної валюти станом на даний день складав 10,55 грн. за 1 ЄВРО, що як вже було зазначено вище, більше ніж на 5% перевищує встановлений в додатку № 1 до договору курс 9,733 грн. за одне ЄВРО.

Отже, відповідачем правомірно було перерахована вартість поставленої продукції.

Покупець (позивач у справі), отримавши виставлену відповідачем рахунок-фактуру № 19/1 від 17.05.2013 р. на оплату продукції на загальну суму 4447115,88 грн. протягом 3-х місяців не надав заперечень або зауважень щодо ціни на продукцію та не висловив свою позицію щодо отримання продукції за ціною, зазначеною відповідачем в рахунку-фактурі № 19/1 від 17.05.2013 р.

Крім того, позивач не відмовився від прийняття продукції по видатковим накладним від 12.08.2013 р. № 12 та від 21.10.2013 р. № 14, та прийняв продукцію без будь-яких зауважень.

Таким чином, позивач погодився зі зміною ціни договору поставки № від 26.10.2012 р. згідно рахунку-фактури від 17.05.2013 р. та накладних № 12, № 14, сума якої склала 4447115,88 грн. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 146340,13 грн., надмірно сплачених позивачем за поставку продукції виробничо-технічного призначення по договору поставки № від 26.10.2012 р., задоволенню не підлягає.

Вищезазначене підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків від 18.11.2013 р., який підписаний представниками сторін без зауважень та заперечень, та скріплений печатками (а.с. 76-77).

Крім цього, в матеріалах справи містяться листи № 12-09/01 від 09.12.2013 р. та № 12-25/01 від 25.12.2013 р., в яких відповідач повідомляє позивача про наявність в останнього заборгованості в розмірі 718405,19 грн. за поставлене відповідно до договору № обладнання Panasonic та Thermocold на суму 4447115,88 грн. (а.с. 78-80).

У відповідь позивач листом № 58/001-1 від 30.01.2014 р. визнав заборгованість в розмірі 718405,19 грн. та зобов'язався сплатити наявний борг протягом лютого-березня 2014 р., а саме: 359000,00 грн. в лютому 2014 р. та 359405,19 грн. в березні 2014 р. (а.с. 81).

Але визнану суму боргу позивач погасив частково по платіжним дорученням від 12.02.2014 р. № 1633 на суму 84365,08 грн. та від 18.02.2014 р. № 1878 на суму 159000,00 грн. (а.с. 38).

Всього за отриманий товар протягом червня 2013 р. - лютого 2014 р. позивачем було перераховано відповідачеві 3972075,77 грн.

Враховуючи, що відповідач оплатив не в повному обсязі вартість прийнятої продукції по видатковим накладним від 12.08.2013 р. № 12 та від 21.10.2013 р. № 14, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 146340,13 грн., начебто надмірно сплачених позивачем за поставку продукції виробничо-технічного призначення по договору поставки № від 26.10.2012 р., задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 26.01.2015 р. у справі № 905/3367/14-908/4818/14 таким, що прийняте у відповідності до матеріалів справи та норм чинного законодавства, тому підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги позивача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26 січня 2015 року у справі № 905/3367/14-908/4818/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.04.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Камишева Л.М.