КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Справа№ 910/28294/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від позивача: Довбишева Г.В. - представник за довіреністю від 30.10.2014 року;

від відповідача: Гапанович С.В. - представник за довіреністю від 20.03.2015 року,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 року

у справі № 910/28294/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів»

до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк»

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд»

про визнання договору № П/13/37 від 10.02.2014 недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» про визнання недійсним договору поруки № П/13/37 від 10.02.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.12.2013 року між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір № КЛ/13/37. В забезпечення виконання зобов'язань якого між відповідачем та позивачем укладений договір поруки № П/13/37 за умовами якого позивач відповідає в разі порушення третьою особою зобов'язань як солідарний боржник. При цьому у позивача не було будь-яких активів, які б могли слугувати забезпеченням виконання зобов'язання, а отже відповідач видав, по суті, бланковий кредит, тобто без забезпечення. Позивач, вважає, що відповідач (банк) уклав кредитний договір, умови якого передбачають надання третій особі (клієнту) переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Беручи до уваги, що договір суперечить вимогам ст. 1052 Цивільного кодексу України та ст.ст. 345, 346 Господарського кодексу України, позивач вважає, що кредитний договір є нікчемним. А тому, договір поруки, який забезпечує недійсне зобов'язання за кредитним договором є недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 року у справі № 910/28294/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тими ж підставами, що і позовна заява.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю. та призначено до розгляду на 07.04.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 07.04.2015 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.04.2015 року заперечував проти апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання 07.04.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (банк) було укладено кредитний договір № КЛ/13/37 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк відкриває позивальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі - кредит) з загальним лімітом в сумі 138 500 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3. цього договору, в розмірі 23,8% річних та сплачувати інші платежі, передбачені цим договором.

Цільове використання (мета) кредиту для поповнення оборотних коштів (п. 1.2. кредитного договору).

Згідно з п. 1.3. договору, кредитна лінія відкривається з 26.12.2013 по 25.11.2014 (включно).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» (поручитель) було укладено договір поруки № П/13/37 (далі - договір поруки).

Відповідно до п 1.1. договору поруки в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» його зобов'язань за кредитним договором № КЛ/13/37 від 26.12.2013 укладеним між кредитором і боржником, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії (надалі за текстом - основний договір), включаючи зобов'язання із повернення отриманих грошових коштів (суми кредиту), сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, пені, інших штрафних санкцій, відшкодування збитків, тощо. Строк, порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, комісій визначено основним договором.

Згідно з п. 1.2. договору поруки в разі порушення боржником своїх зобов'язань за основним договором боржника і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Звертаючись до суду першої інстанції із позовом позивач вказує на те, що кредитний договір укладено відповідачем (банком) на умовах надання третій особі (клієнту) переваг (пільг), а тому кредитний договір є нікчемним в силу ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що в свою чергу свідчить про недійсність і договору поруки, який підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України № 518 від 21.08.2014 року Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 року прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк», згідно якого в ПАТ «Терра Банк» з 22.08.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 року по 22.11.2014 року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 року прийнято рішення № 122 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» до 22.12.2014 року включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 року призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Терра Банк" - Ірклієнка Юрія Петровича (далі - уповноважена особа) з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 232 від 21.11.2014 року повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з такої підстави якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з ч. 4. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обов'язок з перевірки правочинів на предмет їх нікчемності за наявності обставин визначених цим Законом та право на вчинення дій щодо повідомлення сторін про їх нікчемність покладено саме на уповноважену особу Фонду.

Позивачем доказів вчинення уповноваженою особою Фонду дій підтверджуючих про виявлення нікчемності кредитного договору № КЛ/13/37 від 26.12.2013 року не подано. Доказів в підтвердження того, що кредитний договір визнано недійсним в судовому порядку також не подано.

Натомість в матеріалах справи наявне рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 року № 910/23075/14, відповідно до якого задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Терра банк» та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-проектне підприємство "Дизайн та архітектура молодіжних авторів" заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 68 606 027,85 грн.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено наявність підстав недійсності договору поруки.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору поруки № П/13/37 від 10.02.2014.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду від 29.01.2015 року у справі № 910/28294/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 року у справі № 910/28294/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/28294/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко