ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 р. Справа №917/366/15

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка", вул. Леніна, 18, с. Василівка, Чутівський район, Полтавська область,38850

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Ю-ГІС", вул. Червоноармійська, 3, оф.409,Полтава,Полтавська область,36000

про зобов'язання вчинити дії

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Сластьоненко П.В. дов. №200 від 21.03.2014р.

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 07.04.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до приписів ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Ю-ГІС" виконати пункт 1.1 Договору про надання послуг №202/2013 від 31.10.2013р., а саме:

- провести розрахунки та формування пакетів документів для погодження клопотання про узгодження умов і одержання дозволу на спеціальне водокористування в органах Державної геологічної служби для СТОВ "Ніка";

- провести розрахунки та формування пакетів документів для погодження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води водопровідного господарства підприємства (СТОВ "Ніка");

- провести розрахунки та формування пакетів документів для одержання дозволу на спеціальне водокористування СТОВ "Ніка";

- сприяти в погоджені поточних індивідуальних балансових норм водоспоживання і водовідведення в територіальних органах Мінприроди;

- сприяти в погоджені клопотання про узгодження умов і одержання дозволу на спеціальне водокористування в органах Державної геологічної служби;

- сприяти в погоджені проведення розрахунків та формування пакетів документів для погодження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води водопровідного господарства підприємства (СТОВ "Ніка");

- сприяти в отриманні дозволу на спеціальне водокористування в територіальних органах Мінприроди для СТОВ "Ніка".

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Ухвали суду від 25.02.2015 року та від 17.03.2015 року, які направлялися відповідачу на адресу: вул.Червоноармійська, 3, оф. 409, м. Полтава, 36003, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.03.2015р. юридична адреса відповідача: вул.Червоноармійська, 3, оф. 409, м. Полтава, 36003, тобто адреса, яка зазначена в позовній заяві.

Відповідно до пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Місцезнаходження юридичної особи визначається даними її державної реєстрації, а розшук відповідача та встановлення його фактичного місцезнаходження (у разі, якщо таке не співпадає з даними державного реєстру) не входить до компетенції суду.

Враховуючи наведене, відповідач двічі належним чином та завчасно був повідомлений судом про дату, час і місце проведення судових засідань.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Ніка" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Ю-ГІС" (відповідач, виконавець) 31.10.2013 року було укладено договір №202/2013 ( арк. справи 10-12). За умовами п. 1.1 договору №202/2013 відповідач взяв на себе зобов'язання якісно виконати послуги по розробці науково-технічної документації, а саме:

- провести розрахунки та формування пакетів документів для погодження клопотання про узгодження умов і одержання дозволу на спеціальне водокористування в органах Державної геологічної служби;

- провести розрахунки та формування пакетів документів для погодження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води водопровідного господарства підприємства ;

- провести розрахунки та формування пакетів документів для одержання дозволу на спеціальне водокористування ;

- сприяти в погоджені поточних індивідуальних балансових норм водоспоживання і водовідведення в територіальних органах Мінприроди;

- сприяти в погоджені клопотання про узгодження умов і одержання дозволу на спеціальне водокористування в органах Державної геологічної служби;

- сприяти в погоджені проведення розрахунків та формування пакетів документів для погодження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води водопровідного господарства підприємства;

- сприяти в отриманні дозволу на спеціальне водокористування в територіальних органах Мінприроди .

Згідно п.1.2 договору № 202/2013 обсяги і види (склад) робіт визначені календарним планом робіт до цього договору, що є його невід'ємною частиною. В календарному плані робіт зазначаються перелік робіт, їх виконавці та строки виконання робіт.

Сторони узгодили в п.3.1 договору №202/2013, що строк виконання робіт, вказаних у п.1.1 договору, складає 180 днів з дати перерахування грошових коштів замовником. Про що також вказано і у п.4.2.1.

Згідно п.2.2 договору вартість робіт, сума договору становить 8500,00 грн.

Відповідно до п. 6. 2. договору замовник виконує передоплату вартості виконання робіт шляхом безготівкового перерахунку на розрахунковий рахунок виконавця в розмірі 50 % на протязі 5 днів з дати підписання даного договору.

Позивач у позові вказує, що свої зобов'язання СТОВ «Ніка» виконало в повному обсязі, однак виконавець, на протязі 180 календарних днів не надав послуги по розробці науково-технічної документації, причина невиконання робіт невідома, на претензію відповідач не реагує. Дана обставина і стала підставою для звернення позивача до суду із позовними вимогами щодо зобов'язання відповідача виконати вимоги п.1 договору № 202/2013.

При прийнятті рішення зі спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Наведені норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено господарським судом, фактично укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обігу (ст. 846 ЦК України).

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Наданий суду позивачем календарний план робіт за договором не містить підписів уповноважених осіб сторін ( арк. справи 13).

За умовами договору № 203/2013 ( п.3.1, 4.2.1) відповідач зобов'язаний був виконати роботи, вказані у п.1.1 договору на протязі 180 днів з дати перерахування грошових коштів позивачем.

Відповідно до п. 6. 2. договору замовник виконує передоплату вартості виконання робіт шляхом безготівкового перерахунку на розрахунковий рахунок виконавця в розмірі 50 % на протязі 5 днів з дати підписання даного договору. Решту 50% вартості робіт позивач зобов'язаний сплатити на протязі 5 днів з дати підписання акту здавання-приймання робіт (п.6.5 договору).

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання п.6.2 договору № 202/2013 06.11.2013 року за платіжним доручення № ( арк. справи 15) перерахував відповідачу 4250 грн. Отже, відповідач повинен був виконати роботи протягом 180 днів саме з дати перерахування (06.11.2013 року).

Враховуючи наведені норми права та факт підписання відповідачем договору № 202/2013, відповідає вже є зобов'язаним виконувати взяти на себе за договором зобов'язання, і відсутня потреба у додатковому зобов'язанні ще за рішенням суду.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач взяті на себе зобов'язання у строки, визначені договором № 202/2013, не виконав. Строк виконання таких робіт та строк дії договору № 202/2013 закінчився.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Разом з тим, за приписами ст. 180 Господарського кодексу України та ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Частинами 1 та 2 ст. 14 ЦК України (Виконання цивільних обов'язків) цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В зв'язку із закінченням строку дії договору 30.04.2014 року ( п.12.1 договору) відсутні правові підстави зобов'язувати відповідача вчинювати дії на підставі договору № 202/2013.

Умовами договору ( п. 7) сторони визначили відповідальність за невиконання умов договору. Однак, в даному позові позивач не ставить такі вимоги, а просить суд зобов'язати відповідача виконати взяті на себе зобов'язання, що є неналежним способом захисту порушеного права в даному випадку.

Враховуючи наведене позовні вимоги задоволенню не підлягають, при цьому позивач має право на звернення до суду із позовом до відповідача щодо неналежного виконання останнім умов договору № 202/2013.

Судові витрати у відповідності до положень ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33,43,49,75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 09.04.2015 р.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією