ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа № 15/44

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

ДВС - Карпова О.В. (довіреність №4.1-14/4.1/47 від 26.01.2015р.);

стягувача - не з'явився;

боржника - Замкової М.О. (довіреність №45 від 25.12.2014р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України (вх.№ 2117Х1-6) на ухвалу господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі № 15/44, винесену за результатами розгляду скарги про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження

за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" м. Сєверодонецьк,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2015 року у справі № 15/44 (суддя Калініченко Н.В.) скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження задоволено частково. Визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24 грудня 2013 року. По вимогам скарги в частині визнання незаконною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 р. ВП № 19543808 провадження по скарзі припинено.

Державна виконавча служба України з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі № 15/44 в частині визнання постанови про закінчення виконавчого провадження №19543808 від 24.12.2013р. недійсною, скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні скарги в частині визнання постанови про закінчення виконавчого провадження №19543808 від 24.12.2014 року недійсною, відмовити.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 24.12.2013р. на підставі п. 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» законна, обґрунтована, вчинена у відповідності до вимог Закону.

Боржник - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" відзив на апеляційну скаргу не надав, у призначеному судовому засідання його представник проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін.

Стягувач - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України, своїм правом на участь у судовому засіданні свого представника не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Харківський апеляційний господарський суд виконав процесуальний обов'язок щодо належного повідомлення стягувача про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить штамп на зворотній сторінці ухвали суду від 06.04.2015 року про відправлення її копій сторонам, що є доказом належного повідомлення учасників процесу про час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації № 28 від 20.02.2013 року (т. 2 а.с.2-3).

Колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності належно повідомленого стягувача, оскільки у відповідності до статті 121-1 Господарського процесуального кодексу України, неявка, зокрема, стягувача в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні представників ДВС та боржника, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, боржником подана до Господарського суду Харківської області скарга в порядку статті 121-1 Господарського процесуального кодексу України, в якій, зокрема, зазначається про неправомірність застосування Державною виконавчою службою при закінченні виконавчого провадження з примусового виконання наказу №15/44, виданого 23.04.2010р. Господарським судом Луганської області, на підставі п. 8 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у зв'язку з перебуванням Товариства боржника у реєстрі ПЕК, до нього не міг бути застосований загальний порядок виконання рішення майнового характеру, що передбачено статтею 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23.06.2005р., відповідно до якого на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства, наслідком якого стало прийняття незаконного рішення про виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження. Списання боргу боржника відбулось в період дії постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження, а тому державний виконавець, на думку боржника, повинен був винести постанову про закриття виконавчого провадження на підставі пункту 14 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи скаргу боржника, встановив, що державним виконавцем не були враховані положення Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію (3319-17) та норми Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відбулось списання заборгованості боржника, а не фактичне виконання судового рішення, а тому виконавче провадження підлягало закінченню на підставі п. 14 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо вимог скарги в частині визнання незаконною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 р. ВП № 19543808, суд першої інстанції припинив провадження на підставі п. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скарга в цій частині підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими доводами Господарського суду Харківської області з огляду на таке.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби колегія суддів керується положеннями, зокрема положеннями статей 40, 55, 56 Конституції України; статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"); міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; розділом XIV Господарського процесуального кодексу України , пунктом 10 частини другої статті 16, статтями 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, Законами України "Про державну виконавчу службу", "Про виконавче провадження", "Про звернення громадян", "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"; Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5; Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, іншими нормативно-правовими актами, які врегульовують ці питання.

Гарантією прав юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Поставною відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби ВП № 19543808 від 21.05.2010р. відкрито виконавче провадження за наказом Господарського суду Луганської області № 15/44 від 23.04.2010 р. (т. 1 а.с. 39-40).

Постановою держаного виконавця від 11.08.2011 р. зупинено виконавче провадження на підставі п. 15 ч. 1 статті 34 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із включенням боржника до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на строк дії процедури погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (т. 1 а.с. 44-45).

Боржник звернувся до виконавчої служби з листом за вих. № 01-25.1/3147 від 10.12.2013 р. про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області № 15/44 від 23.04.2011 р., у зв'язку з списанням суми заборгованості в силу Закону України "Про деякі питання списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319 від 12.05.2011 р. та постанови КМУ "Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" № 894 від 08.08.2011 р. (а.с. 170).

Заявою про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження за вих. № 31/10-5626 від 09.12.2013 р., стягувач також просить Державну виконавчу службу закінчити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 23.04.2010 р. у справі №15/44, оскільки заборгованість боржника в обліку ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" не рахується (а.с. 167).

24.12.2013 р. виконавче провадження ВП № 19543808 поновлено (т. 1 а.с.48).

24.12.2013 р. державним виконавцем були винесені постанови:

- про закінчення виконавчого провадження (т. 1 а.с. 50-51),

- про стягнення з боржника виконавчого збору (т. 1 а.с. 53).

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 8.07.2011 року N 3682-VI, від 22.12.2011 року N 4277-VI), редакція якого була чинною на час виконавчого провадження) визначено, що дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

На умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню: заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 1.01.2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом: заборгованість ДК "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК "Газ України"; кошти, які надходять суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, від споживачів на погашення заборгованості за спожитий природний газ, що обліковувалася станом на 01.01.2010 року, зараховуються на окремий поточний рахунок цих суб'єктів та використовуються ними виключно для виконання інвестиційних програм. Заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1.01.1997 року по 1.01.2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Постановою КМУ "Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" № 894 від 08.08.2011 р. (із змінами і доповненнями внесеними постановою КМУ № 1229 від 30.11.2011 р.) затверджено порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію.

Вказаним Порядком визначено механізм списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ та електричну енергію, зокрема із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, а також за кам'яне і буре вугілля, газ нафтопереробки, нафтопродукти і природний газ підприємств, що виробляють електричну енергію, перед Держрезервом, яку реструктуризовано відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Цей Порядок поширюється на підприємства незалежно від форми власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні компанії "Газ України", "Укртрансгаз", "Укргазвидобування", а також державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" і державне підприємство "Енергоринок" (далі - учасники процедури списання).

Обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується: учасниками процедури списання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом або виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, перед дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - компанія "Газ України") - у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників; компанією "Газ України" - у сумах, що обліковуються в її бухгалтерському обліку, включаючи заборгованість ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію.

Для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

06.09.2011 р. складено протокол № 2 засідання комісії з питань списання заборгованості на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", згідно якого списано заборгованість перед ДК "Газ України" за договорами за природний газ для населення у сумі 116588 083,33 грн. (т. 1 а.с. 46).

Відповідно до інформації ПАТ «Луганськгаз» про результати засідання комісії щодо списання безнадійної заборгованості в розрізі дебіторів та кредиторів протягом звітного періоду станом на 31.12.2011 р., кошти у розмірі 116588083,33 грн. на підставі Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» списано (т. 1 а.с. 66).

Згідно акту звіряння розрахунків між ПАТ «Луганськгаз» та ДК "Газ України" від 03.03.2014 р., заборгованість за договором № 14/04-944 від 05.10.2004 р. не обліковується.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні недопускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

( Частину першу статті 49 доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 3319-VI ( 3319-17 ) від 12.05.2011 - зміна діє до 30 червня 2012 року).

Як вже було зазначено в цій постанові, державним виконавцем було закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, зазначеним вище Законом передбачена спеціальна норма закінчення виконавчого провадження для підприємств, які включені до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, а саме п. 14 ч. 1 статті 49 Закону.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження, державним виконавцем не були враховані приписи Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», а винесена державним виконавцем постанова не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що в цій статті не зазначено можливість оскарження рішення державного виконавця, іншими статтями цього Закону та інших законодавчими актами передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»за результатами розгляду скарги загальний суд постановляє рішення, а господарський - ухвалу, які мають відповідати вимогам відповідно до статей 202, 203, 248-24 ЦПК та статей 86, 121-2 ГПК.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, у зв'язку з вищевикладеним, підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду про визнання частково недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження №ВП 19543808 від 24.12.2013 р. немає.

Крім того, суд першої інстанції щодо вимог в частині визнання незаконною постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору з боржника, припинив провадження по скарзі на підставі п. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скарга в цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Заявником апеляційної скарги ухвала суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, проте, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до якої суд апеляційної інстанції не зв'язаний доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

До юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом, а тому необхідно врахувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень господарських судів, підвідомчі адміністративним судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно припинено провадження за скаргою, оскільки справи щодо оскарження рішень державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки Господарського суду Харківської області, викладені в ухвалі від 09 лютого 2015 року у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом першим статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року у справі № 15/44 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 20.04.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.