ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Справа № 910/17934/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Саранюка В.І. - доповідача у справі
суддівІванової Л.Б. Кочерової Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною
та на постанову відКиївського апеляційного господарського суду 03.02.2015
у справі господарського суду№ 910/17934/14 міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг"
доДержавного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною
прозобов'язання вчинити дії
за участю представників:

від позивача - Сбоєва А.І.

від відповідача - Приходько Я.М.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/17934/14 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" (позивач) в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 у даній справі скасовано рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг", зобов'язано Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (відповідач) прийняти у Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" з оренди: - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Василенка, 2; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 12; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 52-А; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 58-А; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, пр. Корольова, 10; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Корольова, 7. Зобов'язано Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною підписати з Товариством з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" акти приймання-передачі індивідуально-визначеного майна з оренди: - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Василенка, 2; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 12; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 52-А; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 58-А; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, пр. Корольова, 10; - кіоск металевий прямокутний збірно-розбірного типу, розташований за адресою: м. Київ, вул. Корольова, 7. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 218 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 218 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/17934/14.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

07.04.2015 від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить суд залишити без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2006 між Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" (орендар) укладено договір оренди індивідуально-визначеного рухомого майна, що належить до державної власності № 011/0.

Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно, що належить до державної власності, а саме: приймальні пункти, які знаходяться на балансі орендодавця, загальна вартість якого за незалежною експертною оцінкою становить 390 770,50 грн., а орендар зобов'язується прийняти приймальні пункти та використовувати їх виключно з метою здійснення діяльності із збирання та заготівлі відходів як вторинної сировини, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Згідно з пунктами 2.1., 2.4 договору передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється відповідними, спеціально уповноваженими на те фахівцями сторін за актом приймання-передачі. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Пунктом 5.9. договору передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов'язаний не пізніше 10 календарних днів повернути орендодавцю або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно за приймально-передавальним актом у належному, технічно справному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2011 у справі № 30/283 розірвано договір оренди індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності № 011/0 від 01.03.2006 та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" повернути Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною індивідуальне визначене рухоме майно, - кіоски металеві прямокутні збірно-розбірного типу, розташовані за адресами (м. Київ): вулиця Василенка, 2; бульвар Кольцова, 12; вулиця Зодчих, 52-А; вулиця Кільцева дорога, 3; вулиця Зодчих, 40-А; вулиця Симиренка, 17-А; вулиця Ірпінська, 78-А; вулиця Зодчих, 58-А; проспект Корольова, 10; вулиця Корольова, 7.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною прийняти майно - кіоски металеві прямокутні збірно-розбірного типу, що розташовані у м. Києві по вул. Василенка, 2; бульв. Кольцова, 12; вул. Зодчих, 52-А; вул. Кільцева дорога, 3; вул. вул. Зодчих, 40-А; вул. Симиренка, 17-А; вул. Ірпінська, 78-А; вул. Зодчих, 58-А; просп. Корольова, 10, вул. Корольова, 7 з оренди та зобов'язати підписати акти приймання-передачі цього майна з оренди.

В ході розгляду справи позивач відмовився від частини позовних вимог, а саме від зобов'язання відповідача прийняти з оренди кіоски, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, 78-А та вул. Кільцева дорога, 3 та зобов'язання підписати акти приймання-передачі зазначених кіосків.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вказав на те, що обов'язок повернення орендованого майна з оренди із складанням відповідного акта приймання-передачі покладено на орендаря. Між сторонами існують відносини по поверненню майна, що вже засновані на примусовому виконанні судового рішення у справі № 30/283. Боржник за будь-яких підстав повинен виконати судове рішення в рамках виконавчого провадження в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Апеляційний господарський суд, не погоджуючись з позицією місцевого господарського суду, скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги позивача.

Постанова мотивована тим, що обов'язок орендаря повернути майно після припинення договору оренди кореспондується з обов'язком орендодавця прийняти таке майно.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами № 429 від 12.06.2012, № 432 від 15.06.2012, № 433 від 15.06.2012, № 435 від 22.06.2012, № 455 від 05.07.2012, № 458 від 07.07.2012, № 463 від 11.07.2012, № 466 від 13.07.2012, від 04.09.2014, від 08.10.2014 з проханням направити своїх представників та визначити дату та час передачі кіосків.

Вказані листи залишені відповідачем без відповіді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не ухилявся від виконання свого обов'язку, намагаючись повернути майно з оренди. Крім того, відповідач не надав суду доказів вчинення будь-яких дій, спрямованих на прийняття майна, обґрунтованих пояснень відмови від підписання актів та направлення представників для огляду і прийняття майна не надав.

Суд зазначає, що відповідач ухиляється від вчинення будь-яких дій спрямованих на прийняття орендованого майна. Відповідач не довів, що ТОВ "Крамар Рісайклінг" будь-яким чином перешкоджало у доступі представників Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною до кіосків, а відтак - відповідач мав об'єктивну можливість в будь-який момент оглянути технічний стан цих кіосків, висунути свої зауваження та фактично прийняти кіоски. Матеріали справи містять докази намагання виконати вищевказане рішення суду з боку позивача (направлення листів на адресу відповідача щодо прийняття кіосків).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктами 2.1., 2.4 договору встановлено, що передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється відповідними, спеціально уповноваженими на те фахівцями сторін за актом приймання-передачі. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Пунктом 5.9. договору передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов'язаний не пізніше 10 календарних днів повернути орендодавцю або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно за приймально-передавальним актом у належному, технічно справному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Тобто, на орендаря покладено обов'язок повернути майно, а орендодавець зобов'язаний його прийняти та підписати акт.

Таким чином після набрання рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2011 у справі № 30/283 законної сили у позивача виник обов'язок повернути орендоване майно, а у відповідача - прийняти вказане майно та підписати акт.

Відповідно до пункту 2.5 договору обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2011 у справі № 30/283, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2012, розірвано договір оренди індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності № 011/0 від 01.03.2006 та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Крамар Рісайклінг" повернути Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною індивідуальне визначене рухоме майно.

На виконання рішення суду видано відповідні накази та відкриті виконавчі провадження.

У статті 115 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 124 Конституції України обов'язковість рішень суду визначено як основну засаду судочинства, яка конкретизується у процесуальному законодавстві і пов'язується з набранням рішенням законної сили. Враховуючи визначену Конституцією України обов'язковість судового рішення, законодавцем визначені процедури звернення рішень до виконання, яким і завершується судова справа.

За приписами статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

21.12.2011 ТОВ "Крамар Рісайклінг" направило відповідачеві лист з проханням прийняти з оренди орендовані кіоски, до якого були додані два примірники акта приймання-передачі індивідуально-визначеного майна.

Згідно з наказом № 14 від 21.03.2012 Центрального територіального управління регіонального розвитку та контролю державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, створено комісію, відповідальну за приймання індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності для забезпечення приймання індивідуально визначеного рухомого майна від представників ТОВ "Крамар Рісайклінг" та Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва.

Постановами державної виконавчої служби відкриті виконавчі провадження та надано боржнику 7 днів на добровільне виконання виконавчих документів.

13.06.2012 позивач направив відповідачу лист, в якому повідомив про готовність передати відповідачеві зазначене в судовому рішенні у справі № 30/283 майно та просив визначити відповідальних осіб з питання виконання зазначеного рішення та прийому майна.

Відповідно до акта державного виконавця від 23.01.2013 в.о. директора ДП "Укрресурси" Лук"янюк Н.О. звернувся до державного виконавця з клопотанням про невчинення виконавчих дій, оскільки вирішується питання щодо врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди.

Як встановлено судами попередніх інстанцій Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про направлення представників та визначення дати та часу передачі кіосків. Вказані листи залишені відповідачем без відповіді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач неодноразово направляв на адресу відповідача листи з проханням прийняти з оренди кіоски та підписати акти приймання-передачі індивідуально-визначеного майна, однак відповідач прийняв з оренди лише два кіоски, розташовані за адресами: м. Київ, вул. Зодчих, 40-а та м. Київ, вул. Симиренка, 17-а.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові вказує, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. По суті, предмет позову у вигляді спонукання відповідача до прийняття майна з орендного користування та підписання акта приймання-передачі є зверненням за захистом не права, а обов'язку.

Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що позовні вимоги позивача направлені на виконання рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2011 у справі № 30/283.

Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження, на державну виконавчу службу покладається примусове виконання рішень в Україні.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Питання про невиконання рішення суду сторонами та бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання наказів № 30/283 має розглядатися в межах справи № 30/283.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з правовою позицією апеляційного господарського суду щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною підписати акти приймання-передачі індивідуально-визначеного майна та дійшла висновку про скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 в цій частині з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 даного Кодексу встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено також способи захисту суб'єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Акти приймання - передачі орендованого майна є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору, що є лише доказом, а не окремим обов'язком щодо виконання сторонами договірних зобов'язань за договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 у справі 910/17934/14 підлягає скасуванню, а рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/17934/14 - залишається в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 у справі 910/17934/14 скасувати. Рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2014 у справі № 910/17934/14 залишити у силі.

Головуючий суддя В. Саранюк

Судді Л. Іванова

Н. Кочерова