номер провадження справи 10/41/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 Справа № 908/1040/15-г

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1.

про стягнення 11 2331, 00 грн.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_4, на підставі довіреності № 271 від 21.03.2015 р.;

від відповідача - не з'явився;

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До господарського суду Запорізької області звернулась Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, м. Запоріжжя з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів у розмірі 11 231 грн. 00 коп.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., довідкою про автоматичного розподілу справ між суддями від 18.02.2015 р., справу 908/1040/15-г передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою суду від 19.02.2015р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 23.03.2015р.

Ухвали суду були направлені на адреси сторін, в установленому законом порядку та в строк.

За клопотанням представника позивача судовий процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК ( 1798-12 ).

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Виходячи з вищевикладеного, сторони належним чином і завчасно були сповіщенні судом про дату, час і місце проведення судового засідання.

Відповідно до п. п. 3.9.2, 3.9.3 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України",

- у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду представника позивача, якщо його присутність було визнано обов'язковою, суддя вправі притягти позивача до відповідальності, встановленої пунктом 5 статті 83 ГПК (1798-12 ), або залишити позов без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК) (1798-12 ), або вжити обох цих заходів одночасно, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено частиною першою статті 90 ГПК (1798-12 ).

Що ж до представника відповідача, то у разі нез'явлення його представника за викликом господарського суду останній має право відкласти розгляд справи (стаття 77 ГПК) (1798-12), вжити заходів, передбачених пунктом 5 статті 83 ГПК (1798-12) або статтею 90 ГПК (1798-12).

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, є підставою для відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До суду 23.03.2015р. від відповідача надійшла телеграма, в якій відповідач просить суд перенести розгляд справи на іншу дату у зв'язку з хворобою.

Відповідач чи його представник в судове засідання 23.03.2015 р. не з'явились.

У зв'язку з неявкою представника відповідача та з метою витребування від сторін додаткових документальних доказів судом, в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено розгляд справи на 31.03.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 31.03.2015 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання 31.03.2015 р. вдруге не з'явився, відзив на адресу суду не направив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Статтею 64 ГПК України передбачено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам спору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином. Таким чином, відповідач є повідомленим належним чином, про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" з наступними змінами та доповненнями, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка відповідача не перешкоджала вирішенню спору, у судовому засіданні 31.03.2015 р., розгляд справи був закінчений, судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Справа розглянута в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши докази надані позивачем, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовує свою позовну заяву тим, що він 08.09.2014 р. помилково сформував платіжне доручення № 245, за яким просив ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувати зі свого рахунку НОМЕР_3, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 313399) на рахунок НОМЕР_4, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 313399), який належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., 00 коп.

Вказане платіжне доручення було виконане банком 08.09.2014 р. Вказані кошти є помилково перерахованими, а тому відповідно до чинного в Україні законодавства підлягають поверненню.

З метою досудового врегулювання ситуації, яка склалася між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, останньому 23 січня 2015 року була направлена претензія вих. № 22/01-1 від 22.01.2015 р. з вимогою повернути помилково перераховані за платіжним дорученням № 245 від 08.09.2014 р. кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Позивачем було отримано відповідь від 29.01.2015 р. на претензію, в якій ФОП ОСОБА_3 необґрунтовано відмовився від повернення коштів з незрозумілих для позивача підстав.

Пунктом 6 Наказу Президента України № 227/95 від 16.03.1995 р. закріплено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. При виявленні фактів такого порушення з керівника підприємства і головного бухгалтера стягується до Державного бюджету України штраф у розмірі двох неоподатковуваних мінімумів заробітної плати.

Окрім того, статтями 625 та 1214 ЦК України закріплено:

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кількість днів прострочення в період з 13.09.2014 р. по 11.02.2015 р. склала 151 день.

Таким чином розмір 3% річних в день (відповідно до ст. 625 ЦК України) становить 0, 01% (Ставка 3% річних)/365 днів).

0,01% від 10 000,00 грн. становить 1,00 грн.

Сума 3% річних - 151 грн. (1,00 грн. х 151 днів).

Індекси інфляції за даний період становлять (по місяцям): жовтень 2014р. -102,4%; листопад 2014 р.- 101, 9 %; грудень 2014 р. - 103,0 %; січень 2015 р.- 103, 1 %.

Таким чином помноживши індекси інфляції між собою отримуємо 110, 8 %. Тобто суму боргу помножуємо на 110,8% і маємо 11080, 00 грн. Інфляційні нарахування становлять 1080, 00 грн.

Оскільки методи вирішення ситуації, яка склалася були вичерпані, позивач змушений був звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України «Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться».

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання: нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічні вимоги до виконання зобов'язань містяться і в статті 526 ЦК України: «Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України: «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)».

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом, іншими законами та договором.

Невиконанням своїх грошових зобов'язань Відповідач порушив вищевказані вимоги законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повертати помилково перераховані кошти на свій рахунок.

У порушення зазначених норм закону, відповідач не повернув помилково перераховані кошти на свій рахунок.

Наведені докази і доводи свідчать про те, що відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в односторонньому порядку протиправно відмовився від виконання зобов'язань щодо повернення помилково перерахованих коштів на свій рахунок і добровільно не повернув заборгованість.

Відповідач в судові засідання двічі не з'являвся, відзив на адресу суду не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі позивачем були підтверджені належними доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази, суд задовольняє позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів у розмірі 11 231 грн. 00 коп., які складаються з коштів в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., 00 коп., інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1080, 00 грн., суми 3 % річних за користування безпідставно набутими коштами в розмірі 151, 00 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подасться до суду; ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється 2 % від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 75, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, р/р НОМЕР_5; к/р НОМЕР_6 - в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, р/р НОМЕР_4 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 3 13399) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 313399, ІПН НОМЕР_2) - кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 00 коп., суми 3 % річних за користування безпідставно набутими коштами в розмірі 151 (сто п'ятдесят одна) грн. 00 коп. та судові вирити по сплаті судового збору у сумі - 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 06.04.2015 р.