РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015Справа №910/1692/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 1 919,31 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Кобець Р.Ю., за довіреністю

від відповідача: Беляєв Ю.Л., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 1 919,31 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.01.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/1692/15-г, розгляд справи призначено на 25.02.2015 р.

23.02.2015 р. представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

25.02.2015 р. представники сторін у судове засідання з'явились.

У судовому засіданні 25.02.2015 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 25.03.2015 р.

05.03.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані письмові заперечення на відзив.

У судове засідання 25.03.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 25.03.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2013 р. між Максимовим Вадимом Валерійовичем (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Форд», державний номерний знак АА 4518 ОВ.

04.01.2014 р. о 17 год. 40 хв. Скутар В.В., керуючи автомобілем марки «Шевроле», державний номерний знак АІ 3626 ЕС, рухаючись по тротуару на Володимирському узвозі, 2 у м. Києві, заїжджаючи на місце парковки, в залежності від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Форд», державний номерний знак АА 4518 ОВ, під керуванням водія Максимова В.В., чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2014 р. Скутара В.В. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 14/2/87/604984 від 11.02.2014 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Форд», державний номерний знак АА 4518 ОВ, в результаті його пошкодження під час ДТП, яка сталась 04.01.2014 р. о 17 год. 40 хв. на тротуарі на Володимирському узвозі, 2 у м. Києві, складає 4 273,20 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявний звіт позивача, згідно з яким позивачем було визначено розмір страхового відшкодування за вказаною страховою подією, згідно з яким розмір збитку, завданого власнику автомобіля марки «Форд», державний номерний знак АА 4518 ОВ, складає 7 980,80 грн., що дорівнює визначеному позивачем розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті страхувальнику.

На підставі сформованого страхового акту № 630-02 від 06.02.2014 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7 980,80 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1584 від 06.02.2014 р.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Шевроле», державний номерний знак АІ 3626 ЕС, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1832331.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Шевроле», державний номерний знак АІ 3626 ЕС, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АЕ/1832331, відповідач зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

03.04.2014 р. позивачем була направлена відповідачу регресна вимога вих. № 1353 на суму 7 980,80 грн.

На підставі вказаної регресної вимоги та доданих до неї документів, відповідачем було розраховано та виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 5 551,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9384 від 02.07.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач вважає, що відповідач незаконно зменшив розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачу за вказаною страховою подією, оскільки розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачем своєму страхувальнику, становить 7 980,80 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 919,31 грн., тобто різницю між розміром страхового відшкодування, сплаченого позивачем своєму страхувальнику, та розміром страхового відшкодування, сплаченого відповідачем позивачу за вказаною страховою подією.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Згідно приписів п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

В якості доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля страхувальника за Договором, позивачем було долучено до позовної заяви належним чином засвідчені копії двох звітів - Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 14/2/87/604984 від 11.02.2014 р., складеного суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, та звіту позивача № 5221-70 від 30.01.2014 р.

На думку суду, саме Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 14/2/87/604984 є належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак АА 4518 ОВ, з урахуванням зносу, оскільки містить всю необхідну інформацію, зокрема, визначений коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля. Крім того, вказаний звіт складений уповноваженою на проведення оцінки особою, що підтверджується свідоцтвом В00№163112 від 02.04.2003 р. В свою чергу, у звіті позивача № 5221-70 взагалі не враховувався коефіцієнт фізичного зносу.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 5 551,49 грн., тобто навіть більшому, ніж вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак АА 4518 ОВ, з урахуванням зносу, визначена оцінювачем у Звіті про оцінку колісного транспортного засобу № 14/2/87/604984 від 11.02.2014 р. (4 273,20 грн.), суд дійшов висновку про те, що відповідач дотримався вимог ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при розрахунку розміру страхового відшкодування за вказаною подією, а тому права позивача не були порушені відповідачем, в розумінні ст. 1 ГПК України. В свою чергу, покладення позивачем на відповідача обов'язку сплати страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу є неправомірним, оскільки протирічить вказаній статті Закону.

Більше того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 1 919,31 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 30.03.2015 р.

Суддя О.В. Нечай