ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р.Справа № 922/1222/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Балаклія
про стягнення коштів в розмірі 3 538,01 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Фурсал В.В., довіреність 2/2014/юр від 24.11.2014р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по платі за послуги теплопостачання за договором про постачання теплової енергії №50 від 01.10.2010р. у розмірі 2 586,96 грн., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 638,13 грн., пеню у розмірі 235,31 грн., три відсотки річних у розмірі 77,61 грн. та судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 04.03.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.03.2015р. о 10:00 год.

Ухвалою господарського суду від 19.03.2015р. розгляд справи відкладався на 07.04.2015р. у зв'язку з неявкою відповідача по справі.

В судовому засіданні 07.04.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві

У призначене 07.04.2015р. судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2015р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

03 жовтня 2011 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Споживач) та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (Енергопостачальна організація) було укладено договір про постачання теплової енергії №524 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії проводиться за розрахунковим способом.

За умовами п. 6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.3. Договору споживач до 10 числа поточного місяця сплачує за пред'явленим Енергопостачальною організацією рахунком передбачувальний обсяг споживання послуг теплопостачання у порядку передплати, не нижче рівня попереднього місяця. По закінченню місяця Енергопостачальна організація до 5 числа наступного місяця виставляє рахунок за фактично відпущений обсяг послуг.

Згідно п. 6.5. Договору для споживачів, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається розрахунковим методом згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячних фактичних температур навколишнього повітря і теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації, та втрат тепла в мережах споживача.

На підставі п. 10.4. Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позивача, відповідно до умов Договору та на підставі корінця наряду про підключення до мережі опалення №24від 02.10.2013р та розпорядження про закінчення опалювального сезону №136 від 09.04.2014р. здійснив постачання теплової енергії в приміщення Відповідача за адресою: АДРЕСА_2 в повному обсязі.

Позивач згідно заяви Відповідача від 24.02.2014р. про розірвання Договору про постачання теплової енергії від 03.10.2011р. №524, Акта повернення майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Балаклійського району від 14.02.2014р. до Договору оренди майна спільної власності №22 від 01.06.2011р. та додаткової угоди про розірвання договору оренди від 14.02.2014р. до цього договору, нарахував остаточну суму заборгованості за спожиту енергію станом на 14 лютого 2014 року.

Проте відповідачем було порушено п.1, п.п.3.2.2., п.п. 6.1, 6.2, 6.3 Договору, п. 40 "Правил користування теплової енергії", затверджених постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198, п. 30 "Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, п.п. 5 п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" в зв'язку з чим його заборгованість станом на 14.02.2015р. за опалювальний період з листопада 2013р. по квітень 2014р. перед Позивачем за надані послуги постачання теплової енергії по Договору від 03.10.2011р. №524 складає 2 586,96 грн.

13.02.2015р. листом за вих. №223 позивачем було направлено на адресу відповідача досудове повідомлення з вимогою про сплату заборгованості за теплову енергію у розмірі 2 586,96 грн.

Позивач стверджує, що основна заборгованість не була сплачена відповідачем, що і стало причиною звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а інша сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав умови договору про постачання теплової енергії №524 від 03.10.2011р., а саме здійснив постачання теплової енергії до приміщень відповідача.

Виходячи зі змісту ч. 7 ст. 180 ГК України закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача існує заборгованість перед Позивачем за опалювальний період з листопада 2013р. по квітень 2014р. за надані послуги постачання теплової енергії по Договору від 03.10.2011р. №524, яка станом на 14.02.2015р. становить 2 586,96 грн.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги ненадання відповідачем доказів сплати отриманих від позивача на основі договору послуг на суму 2 586,96 грн., суд визнає позовні вимоги позивача в частині стягнення суми за послуги теплопостачання за договором про постачання теплової енергії №50 від 01.10.2010р. у розмірі 2 586,96 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України та п. 7.2.2 договору, нараховані пеня у розмірі 235,31 грн., 3% річних у розмірі 77,61 грн. та інфляційні втрати у розмірі 638,13 грн.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 235,31 грн. пені, судом визнано позовні вимоги в цій частині підлягаючими частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Норма ст. 546 ЦК України встановлює, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2.2. Договору передбачено, що несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію - нараховується пеня на користь Енергопостачальної організації в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожній день прострочення. Пеня нараховується, починаючи з 16 числа місяця, наступного за звітним.

У відповідності до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розглянувши заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача 235,31 грн. пені, суд дійшов висновку, що позивачем помилково включено в розрахунок цієї суми день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості за листопад 2013 року, а саме 24.01.2015р.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон 9.1.3" судом здійснено власний розрахунок пені, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у загальній сумі 235,08 грн. В решті позовних вимог пені в сумі 0,23 грн. суд відмовляє в задоволенні з огляду на викладені вище обставини.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 16.05.2006 у справі № 10/557-26/155).

При здійсненні розрахунку 3% річних позивачем були допущені помилки, аналогічні помилкам, допущеним при нарахуванні пені, а саме: враховано день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок пені, що міститься в матеріалах справи, а також періоди її нарахування, суд приходить до висновку, що арифметично вірний розмір пені, нарахованої позивачем, становить 78,15 грн. Відтак, вимога про стягнення 3% річних у розмірі 77,61 грн. підлягає задоволенню повністю, оскільки суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача 638,13 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 638,13 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи те, що позивачем доведено факт порушення своїх законних прав та інтересів з боку відповідача, а також правових підстав для виконання відповідачем зобов'язань з оплати за договором про постачання теплової енергії №524 від 03.10.2011 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 714 Цивільного кодексу України, статтями 174, 175, 179, 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 65, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» (64200, Харківська обл., Балаклійський район, м. Балаклія, вул. Алієва, буд. 72, ) заборгованість по платі за послуги теплопостачання за договором постачання теплової енергії №50 від 01.10.2010р. у розмірі 2 586 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 96 коп., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 638 (шістсот тридцять вісім) грн. 13 коп., пеню у розмірі 235 (двісті тридцять п'ять) грн. 08 коп., три відсотки річних у розмірі 77 (сімдесят сім) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.. 00 коп.

В частині стягнення пені в розмірі 0,23 грн. - відмовити

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.04.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/1222/15