РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Справа № 906/79/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

прокурора: Маринич В.В.

відповідача 1: представник не з'явився;

відповідача 2: представник не з'явився;

Органу ДВС: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача 2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.03.15р. у справі № 906/79/14 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Прокурора м. Житомира в інтересах держави

до відповідача 1: Житомирської міської ради

до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування п.1 в частині п. п. 15, 16 додатку 1 до рішення Житомирської міської ради №528 від 18.04.2013, визнання недійсними договорів купівлі - продажу, повернення приміщень

Орган ДВС: Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області у справі №906/79/14 від 10.03.15р. відмовлено у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014 про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 9 та 24 кв. м, вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 грн. до комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що докази наявності підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, передбачених частиною четвертою статті 117 Господарського процесуального кодексу України, у матеріалах справи відсутні. Обов'язок боржника виконати рішення господарського суду виник з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Подання скарги відповідачем 2 у даній справі - це не що інше, як систематичне зловживання процесуальними правами, направленими на невиконання судового рішення, яке направлене на відновлення майнових прав територіальної громади.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10.03.15р. у справі 906/79/14 та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву.

Як стверджує апелянт, право власності на приміщення 9 кв. м нею не набуто, так як право власності на підставі укладеного договору купівлі продажу не зареєстровано відповідачем 2.

У апеляційній скарзі просить визнати такими, що не підлягають виконанню накази господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.05.2014р., виданих на підставі рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.2014р. про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 9 та 24 кв. м., вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 - відповідно комунальної власності територіальної громади м. Житомира .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування ухвали суду першої інстанції, посилається на те, що суд першої інстанції схиляв ОСОБА_2 до підписання актів приймання-прередачі приміщень, які їй не належать. Ухвала господарського суду Житомирської області невмотивована, незаконна, винесена в порушення вимог чинного законодавства.

Представниками органу прокуратури, органу ДВС подано відзиви на апеляційну скаргу, відповідно до яких вони просять суд ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.02.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзивах.

Представники відповідача 1, 2, органу ДВС в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду, а. с. 59), копія реєстру на відправку рекомендованої кореспонденції від 01.04.2015р. Рівненського апеляційного господарського суду (а.с.61).

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представників належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення її розгляду до суду не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників відповідача 1, 2, органу ДВС.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника прокурора у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.03.15р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Житомирської області від 03.04.2014 року визнано незаконним та скасовано п.1 в частині п. п. 15, 16 додатку 1 до рішення Житомирської міської ради № 528 від 18.04.2013 "Про перелік об'єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2013 році" в частині затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Житомира, що підлягають приватизації в 2013 році, до якого включено об'єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_1. Також визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 24 кв. м. від 31.07.2013 зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №8074. Крім цього визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 9 кв. м. від 09.12.2013 зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №6780/165.

Згідно вищезазначеного рішення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, 10005, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 необхідно повернути приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 24 кв. м. вартістю 73370,40грн. та приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 9 кв. м. вартістю 27528,00грн до комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2014 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 р. у справі № 906/79/14 задоволено. Апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 р. у справі № 906/79/14 задоволено. Рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.14 р. у справі № 906/79/14 скасовано. Прийнято нове рішення. В задоволенні позовних вимог прокурора м. Житомира відмовити. Пункт 9 резолютивної частини рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області задоволено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04 червня 2014 року у справі за №906/79/14 скасовано, залишено в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 03 квітня 2014 року.

28.08.2014 року на примусове виконання рішення господарського суду Житомирської області від "03" квітня 2014 р. та постанови Вищого господарського суду України від "06" серпня 2014 р. у справі № 906/79/14 видано накази.

20.02.2015 до суду першої інстанції надійшла заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно якої заявник просить визнати таким, що не підлягають виконанню накази господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014 про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 9 та 24 кв. м, вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 грн. до комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

До скарги фізична особа-підприємець ОСОБА_1 додає докази направлення даної скарги сторонам виконавчого провадження.

В заяві заявник просить визнати такими, що не підлягають виконанню накази господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014, виданих на підставі рішення господарського суду Житомирської області від 03.04.2014р. про повернення нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 9 і 24 кв. м, вартістю 73370,40 грн. та 27528,00 грн. до комунальної власності територіальної громади м. Житомир.

Як на підставу своїх вимог заявниця покликається на ті обставини, що державний виконавець вимагає звільнення даних приміщень загальною площею 24 кв. м та 9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, але це є перевищення повноважень або невірне тлумачення рішення суду та судових наказів по рішенню.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, дане право підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Також відповідач-2 вважає, що формально набула право власності на дані приміщення в момент підписання договорів купівлі-продажу, що були предметом спору в суді, але право власності у неї так і не виникло на приміщення 9 кв. м. так як їй було відмовлено в державній реєстрації такого права, оскільки по даному приміщенню в реєстрі інший власник, а саме територіальна громада м. Житомира.

03.04.2014 року рішенням господарського суду Житомирської області по справі №906/79/14 позов прокурора задоволено, та визнано договори купівлі-продажу даних приміщень недійсними, тим самим прокурор своїми діями, а суд своїм рішенням повернув приміщення у комунальну власність територіальної громади м. Житомира, а відповідач-2 (заявник) автоматично позбулась права власності.

На думку заявниці, рішення суду виконано в повному об'ємі і видавати наказ (як виконавчий документ) в цій частині було не обов'язковим, а державним виконавцем відкривати виконавче провадження, так як вимоги виконані, а приміщення повернуто у власність територіальної громади.

Крім того, право власності у відповідача-2 (заявниці скарги) на приміщення в 9 кв. м. так і не виникло, а 24 кв. м. знаходиться у власності іншої особи.

Тож ФОП ОСОБА_1 стверджує, якби договори купівлі-продажу були б дійсними, вона не має змоги повернути дані приміщення у власність територіальної громади м. Житомира, так як на 9 кв. м. право власності у неї не виникло, а приміщення площею 24 кв. м. перебуває у власності у іншої особи.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 29.01.15р. задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як зазначалося судом другої інстанції вище, накази господарського суду Житомирської області №906/79/14 від 28.08.2014р. на повернення приміщень видані були окремо на приміщення 24 кв. м. та 9 кв. м.

Відповідно до ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково визначені частиною четвертою статті 117 ГПК, а саме:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В пункті 3.3 листа Вищого господарського суду від 20.04.2006, № 01-8/908 "Про Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо примусового проникнення до житла, виїмки та вилучення документів виконавчого провадження" зазначено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, якщо його видано помилково, або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Наведений перелік підстав є вичерпним.

Матеріали справи, досліджені судом, не містять доказів наявності жодної з цих підстав, в тому числі і інших підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, передбачених частиною четвертою статті 117 ГПК України.

Отже, обов'язок боржника виконати рішення господарського суду виник з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак скарга є безпідставною та необґрунтованою, а фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в її задоволенні слід відмовити.

Господарський суд Житомирської області прийшов до такого ж висновку.

Апелюючи до суду апеляційної інстанції, апелянт наводить ті ж обставини, що були предметом розгляду у суді І інстанції, не звернувши увагу на зазначене судом апеляційної інстанції вище.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище у даній постанові обґрунтуванням.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем 2 в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 24.03.15р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 10 березня 2015 року у справі №906/79/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Матеріали оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 10.03.2015р. повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.