ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р.Справа № 5023/7457/11 (н.р. 60/318-10)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Аюпова Р.М. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Федорова Т.О.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром", м. Київ
до 1. Приватного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" м. Харків , 2. Державного підприємства "Завод ім.В.О. Малишева", м. Харків
про треті особи визнання недійсним договору третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном; третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко - Комуненерго", третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяна Владиславівна.
за участю представників:

від прокуратури - не з'явився;

від позивача - Костецький М.Ю.;

від відповідача 1 - Скрипки Л.В.;

від відповідача 2 - Степанишеної А.В.;

від 3-ї особи 1 - не з'явився;

від 3-ї особи 2 - Прокопченко К.А.

від 3-ї особи 3 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики України звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії, Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" про визнання недійсним іпотечного договору № 805/13/26/6-408 від 22.03.2006 р., укладеного між відповідачами, а також додаткового договору № 1 від 31.05.2006 р., додаткового договору № 2 від 27.12.2006 р. та договору № 3 про внесення змін від 17.07.2008 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.10.2014 року розгляд справи було призначено на 23.10.2014 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 23.10.2014 року, у зв'язку із неявкою в призначене судове засідання представників прокуратури, позивача та третіх осіб, розгляд справи було відкладено на 18.11.2014 року о 14:20 год.

Цією ж ухвалою судом було залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державний концерн "Укроборонпром".

З метою забезпечення можливості подання учасниками судового процесу витребуваних судом документів та доказів, ухвалою суду від 18.11.2014 року, розгляд справи відкладався до 02.12.2014 року до 12:15 год.

На підставі ухвали суду від 02.12.2014 року та Розпорядження Заступника голови господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року № 1430 призначено колегіальний розгляд справи № 5023/7457/11 (н.р. 60/318-10) у складі: головуючий суддя - Жельне С.Ч., судді: Бринцев О.В. та Лаврова Л.С.

Ухвалою суду від 02.12.2014 року судове засідання було відкладене на 22.12.2014 року об 11:00 год.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева" було передане зі сфери управління Міністерства промислової політики України - Державному Концерну "Укроборонпром" про що сторонами було складено відповідний акт приймання - передачі від 17.11.2011 року.

На підставі вищевикладених обставин, ухвалою суду від 22.12.2014 року Міністерство промислової політики України, як позивача по справі, було замінено його правонаступником у спірних правовідносинах - Державним концерном "Укроборонпром", а розгляд справи відкладено на 02.02.2015 року об 11:00 год.

Розпорядженням В.о. голови господарського суду Харківської області від 02.02.2015 року, у зв'язку із відпусткою судді Бринцева О.В., сформовано новий склад судової колегії: головуючий суддя Жельне С.Ч., судді: Аюпова Р.М. та Лаврова Л.С.

Ухвалою суду від 02.02.2015 року судом до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів було залучено приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяну Владиславівну. Цією ж ухвалою розгляд справи було відкладено на 19.02.2015 року об 11:00 год.

У судовому засіданні 19.02.2015 року оголошувалась перерва до 11.03.2015 року до 12:00 год.

Ухвалою суду від 11.03.2015 року розгляд справи відкладався на 26.03.2015 року до 12:00 год.

Присутній у судовому засіданні представник Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", заявлений прокурором позов підтримав, зазначивши, що спірний іпотечний договір був укладений з порушенням вимог діючого законодавства України.

Представник ПАТ "Укрсоцбанк" в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав їх необґрунтованості та неправомірності. Так, банківська установа посилається на недоведеність позовних вимог, відповідність іпотечного договору ч. 2 ст. 14 ЗУ "Про іпотеку", ст. 576 ЦК України, Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

Представник Відповідача-1 зазначив, що обмеження щодо передачі майна в іпотеку, встановлені ст. 14 ЗУ "Про іпотеку", стосуються лише майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу об'єкту права державної власності, що не підлягає приватизації. Майно, що передано в іпотеку згідно умов спірного договору, відповідно до додаткового Переліку майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації (надісланого листом №10/7-1-110 від 21.01.2005 р. Міністерством промислової політики України на адресу ДП "Завод ім. В.О. Малишева") було виключено зі складу цілісного майнового комплексу, тому передача такого майна в іпотеку відповідає вимогам ЗУ "Про іпотеку". Лист Міністерства промислової політики України №10/7-1-110 від 21.01.2005 р. щодо затвердження Додаткового переліку майна не відкликано, а сам додатковий перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, що не підлягає приватизації, не скасовано, що підтверджується листом Міністерства промислової політики України №01/3-1-955 від 21.09.2010 р., в якому Міністерство зазначає, що змін чи коригувань у перелік стосовно даного нерухомого майна не вносилось, тому іпотечний договір не порушує вимоги ЗУ "Про іпотеку , ЗУ "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"

Також представник ПАТ "Укрсоцбанк" зазначає, що передача майна в іпотеку згідно спірного договору не порушує вимоги ЗУ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", оскільки предмет іпотеки було виключено зі складу цілісного майнового комплексу, а з аналізу вказаного Закону мораторій застосовується виключно щодо цілісних майнових комплексів державних підприємств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків. Предмет іпотеки відповідає вимогам визначеним ст. 5 ЗУ "Про іпотеку", та у відповідності до вимог ч.5 ст.75, ст. 141 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про іпотеку" була надана згода Міністерством промислової політики України Відповідачу-2 на передачу майна в іпотеку, що підтверджується листом №10/3-2-359 від 22.03.2006 р.

Представник ТОВ "Еко - Комуненерго" у судовому засіданні 26.03.2015 року проти позову заперечив, вказуючи на те, що спірний договір іпотеки та додаткові угоди до нього були укладені у відповідності до положень закону. Крім того, представник третьої особи-2 просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики України, проте на момент розгляду справи ДП "Завод ім. В.О.Малишева" вибуло зі сфери управління вказаного міністерства, з 2011 року Відповідач-2 перебуває в управлінні ДК "Укроборонпром", в особі якого прокурор не має права подавати даний позов.

Таким чином прокурором, на думку ТОВ "Еко-Комуненерго", неправильно визначено позивача, що є підставою для залишення позову без розгляду. Крім того підприємство вказує на пропуск строку позовної давності, а також на те, що майно, яке є предметом іпотеки (будівля літ. "Р/1-7") виключено з переліку майна, що не підлягає приватизації, тому ч.2 ст. 14 ЗУ "Про іпотеку" при укладанні договору порушено не було. Також, представник третьої особи-2 посилається на те, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ЗУ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном, а також приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяна Владиславівна в господарське засідання, призначене на 26.03.2015 року не прибули. Про причини неявки суд не повідомили. Про розгляд справи в господарському суді Харківської області були повідомлені належним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України, кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення учасників судового процесу, колегією суддів встановлено наступне.

Так, 22 березня 2006 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено договір кредиту № 805/6/18/6-031, відповідно до п.1.1 якого кредитор (Відповідач - 1) зобов`язується надати Позичальнику (Відповідачу - 2) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 828500,00 Євро зі сплатою 13% процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього договору, що є невід`ємною складовою частиною цього договору та кінцевим терміном повернення заборгованості до 23.03.2009р. на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. Договору кредиту встановлено, що кредит надається 2-му відповідачу на наступні цілі: поповнення обігових коштів (в тому числі виплата заробітної плати).

Згідно п.1.3.1. Договору в якості забезпечення Відповідачем - 2 виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги Відповідач-1 укладає з Відповідачем-2 договір іпотеки нерухомості (будівля інженерного корпусу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера Р/1-7) загальною площею 17 323,2 кв.м. заставною вартістю 8 310 000,00 грн., що в еквіваленті складає 1 355026,81 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору та нерухомості (інструментальний корпус, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера П/1-7) загальною площею 26973,1 кв.м., заставною вартістю 10 200 000,00 грн., що в еквіваленті складає 1 663 209,80 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору. Загальною заставною вартістю по двох об`єктах 18 510 000,00 грн., що в еквіваленті складає 3 018 236,61 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору.

Додатковою угодою №1 до договору кредиту від 30.05.2006р. відповідачами було викладено в новій редакції п.1.3.1. Договору: договір іпотеки нерухомості (будівля інженерного корпусу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера Р/1-7) загальною площею 17 323,2 кв.м. заставною вартістю 19 685 000,00 грн., що в еквіваленті складає 3 055353,35 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цієї додаткової угоди та нерухомості (інструментальний корпус, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера П/1-7) загальною площею 26973,1 кв.м., заставною вартістю 10 200 000,00 грн., що в еквіваленті складає 1 583 165,06 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цієї додаткової угоди. Загальна заставна вартість по двох об`єктах 29 885 000,00 грн., що в еквіваленті складає 4 638 518,41 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату цієї додаткової угоди.

Додатковою угодою №2 до договору кредиту від 27.12.2006р. відповідачами було знов викладено в новій редакції п.1.3.1. Договору: договір іпотеки нерухомості (будівля інженерного корпусу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера Р/1-7) загальною площею 17 323,2 кв.м. заставною вартістю 19 685 000,00 грн., що в еквіваленті складає 3 055353,35 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення додаткової угоди від 30.05.2006р. та нерухомості (інструментальний корпус, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера П/1-7) загальною площею 26973,1 кв.м., заставною вартістю 16 500 000,00 грн., що в еквіваленті складає 2 476 748,59 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цієї додаткової угоди. Загальна заставна вартість по двох об`єктах 36 185 000,00 грн., що в еквіваленті складає 5 532 101,94 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату цієї додаткової угоди.

Згідно Додаткової угоди №6 до договору кредиту від 17 липня 2008 року пункт 1.3.1. Договору викладено в новій редакції: договір іпотеки нерухомості (будівля інженерного корпусу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, літера Р/1-7) загальною площею 17 323,2 кв.м. заставною вартістю 19 685 000,00 грн., що в еквіваленті складає 2 559 464,15 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цієї додаткової угоди.

На виконання п.1.3.1 Договору кредиту 22 березня 2006 року між Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2 укладено іпотечний договір №805/13/26/6-408, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. 22 березня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №961 (далі - договір іпотеки, іпотечний договір).

Відповідно до статті 1 договору іпотеки іпотекодавець (Відповідач - 2) передає в наступну іпотеку Іпотекодержателю (Відповідачу -1) у якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем - 2 за договором кредиту №805/6/18/6-031 від 22.03.2006р., укладеного між 1-м та 2-м відповідачами, нерухоме майно, а саме згідно п.1.1.1. нежитлова будівля (літ. Р/1-7), загальною площею 17323,2 кв.м., вартістю за погодженням сторін 8 310 000,00 грн., що в еквіваленті складає 1 355 026,81 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору, що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, вул. Плеханівська, 126 та належать Відповідачу -2 на праві державної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.07.2005 р. Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови №1673 від 21.07.2005р., право власності на яку зареєстровано 22.07.2005р. КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та записано в реєстрову книгу №1, номер запису 3090, а також згідно п. 1.1.2 нежитлові приміщення підвалу №1-37, 1-го поверху № 1-103, 2-го поверху №5-66, 3-го поверху №5-76, 4-го поверху №1-39, 5 -го поверху №1-43, 6-го поверху №1-44, 7-го поверху № 1-37, технічного поверху №1-40 в літ. "П/1-7" загальною площею 26973,1 кв.м. вартістю за погодженням сторін 10200000,00 грн., що в еквіваленті складає 1663209,80 Євро 80 центів за офіційним курсом Національного банку України н адату укладання цього договору, що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, вул. Плеханівська, 126 та належать Відповідачу -2 на праві державної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 серпня 2005 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови № 1994 від 29.08.2005 р., право власності на яку зареєстровано 31.08.2005 р. КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та записано в реєстрову книгу №1, номер запису 3090.

Пунктом 1.2. іпотечного договору встановлено, що загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 18 510 000,00 грн., що в еквіваленті складає 3 018 236,61 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору.

Згідно п.1.5.1. Договору іпотеки зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання: повернення відповідачу-1 отриманого відповідачем-2 кредиту в розмірі 828500,00 євро та кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 23 березня 2009 року на умовах, передбачених договором кредиту.

В подальшому додатковим договором №1 до іпотечного договору № 805/13/26/6-408 від 22.03.2006р. від 30.05.2006 р. відповідачами було викладено п.1.1.1. та п.1.2. Договору іпотеки в новій редакції, а саме зазначено, що нежитлова будівля (літ. Р/1-7) загальною площею 17323,2 кв.м., вартістю за погодженням сторін 19 685 000,00 грн., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, вул. Плеханівська, 126 та належать відповідачу-2 на праві державної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21 липня 2005 року виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови № 1673 від 21.07.2005р., право власності на яку зареєстровано 22.07.2005 р. КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та записано в реєстрову книгу № 1, номер запису 3090.

Загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 29 885 000,00 грн., що в еквіваленті складає 4 638 518,41 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору.

Додатковим договором № 2 до іпотечного договору №805/13/26/6-408 від 22.03.2006р. від 27 грудня 2006 року сторонами було вирішено викласти п.1.2. Договору іпотеки в новій редакції та встановлено, що Загальна заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 36 185 000,00 грн., що в еквіваленті становить 5 532 101,94 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення Додаткових угод №1 та №2.

Додатковим договором № 3 про внесення змін до іпотечного договору №805/13/26/6-408 від 22.03.2006р. від 17.07.2008р. відповідачами було викладено п.1.1. та п.1.2. Договору іпотеки в новій редакції, а саме зазначено, що нежитлова будівля (літ. Р/1-7) загальною площею 17323,2 кв.м., вартістю за погодженням сторін 19 685 000,00 грн., що в еквіваленті складає 2 559 464,15 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору, що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, вул. Плеханівська, 126 та належать відповідачу-2 на праві державної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 21 липня 2005 року виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови №1673 від 21.07.2005р., право власності на яку зареєстровано 22.07.2005р. КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та записано в реєстрову книгу №1, номер запису 3090. Загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 19 685 000,00 грн., що в еквіваленті складає 2 559 464,15 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення цього договору.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 14 ЗУ "Про іпотеку" (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об'єктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою, організацією на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація. Продаж предмета іпотеки, що є об'єктом права державної чи комунальної власності, здійснюється з урахуванням вимог законів України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію") та "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва".

Забороняється передача в іпотеку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Відповідно до Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (в редакції чинній на момент укладення договору) ДП "Завод ім. В. О. Малишева" включено до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Відповідач-2 входить до вказаного переліку з моменту прийняття вказаного закону і по день винесення даного рішення. Отже, все майно, закріплене за ДП "Завод ім. В.О. Малишева", не підлягає приватизації.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між Відповідачами, в іпотеку було передано нежитлову будівлю літ. Р/1-7, загальною площею 17323,2 кв.м, та нежитлові приміщення в будівлі літ. П/1-7, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126.

Відповідно до п. 4.2 Статуту Відповідача-2 (в редакції чинній на момент укладання спірного договору) майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном в цілях господарської діяльності, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

За умовами іпотечного договору Відповідач-2 передав в іпотеку майно, яке перебувало у державній власності та було закріплене за Відповідачем-2 на праві повного господарського відання, тобто вказане майно входило до складу майна, що не підлягає приватизації.

Частина 2 ст. 14 ЗУ "Про іпотеку" містить імперативну заборону на заборону передачі в іпотеку майна, яке є державною власністю, що не підлягає приватизації. При цьому така законодавча заборона не ставиться в залежність від віднесення та належності майна до складу цілісного майнового комплексу. Тому посилання відповідача-1 та третьої особи - ТОВ "Еко-Комуненерго" на те, що обмеження, становленні 2 ст. 14 ЗУ "Про іпотеку" розповсюджуються лише на майно, що включено до складу цілісного майнового комплексу об'єкту, що не підлягає приватизації, не беруться судом до уваги.

Також судом встановлено, що листом №10/7-1-110 від 21.01.2005 р. Міністерство промислової політики України надіслало на адресу ДП "Завод ім. В.О. Малишева" додатковий Перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, що передбачений додатком № 2 до Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, в тому числі казенних підприємств, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 05.05.2001р. №787 21.01.2005. (затвердженого першим заступником міністра Мангулом А.І. 21.01.2005 р.), а також відповідно до зазначено листа Міністерство зобов'язало керівника ДП «Завод ім. В.О. Малишева» внести відповідні зміни до Переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу ДП "Завод ім. В. О. Малишева" та подати його на затвердження до міністерства.

Однак з матеріалів справи вбачається, що зміни до переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Завод ім. В. О. Малишева", яке не підлягає приватизації, не вносилися та не подавалися на затвердження до Міністерства промислової політики України. Таким чином майно, вказане в додатковому переліку, надісланому листом Міністерства промислової політики України №10/7-1-110 від 21.01.2005 р. на адресу Відповідача -2, зі складу цілісного майнового комплексу ДП "Завод ім. В. О. Малишева" не виключалося, в т.ч. нежитлова будівля (літ. Р/1-7), яка є предметом іпотеки.

Тому посилання Відповідача - 1 та ТОВ "Еко-Комуненерго" у запереченнях на позов та поясненнях на той факт, що нежитлова будівля (літ. Р/1-7) була виключена зі складу цілісного майнового комплексу підприємства на підставі листа Міністерства промислової політики №10/7-1-110 від 21.01.2005 р. не відповідають дійсності та спростовуються вищевикладеним.

Таким чином згідно умов іпотечного договору № 805/13/26/6-408 від 22.03.2006 року передано в іпотеку майно, що належало до державної власності, що не підлягає приватизації, чим порушено приписи ч.2 ст. 14 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно частини 1,2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Враховуючи те, що відносно майна, що передано в іпотеку відповідно до умов іпотечного Договору, встановлено законодавчу заборону щодо такої передачі, таке майно не могло бути предметом іпотеки (в силу приписів ст. 14 ЗУ «Про іпотеку»), отже зміст іпотечного договору суперечить актам цивільного законодавства (ст. 14 ЗУ «Про іпотеку»), що є підставою визнання його недійсним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України (у редакції чинній на момент укладення іпотечного договору) предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Згідно з частиною 7 цієї статті застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом.

Статтею 1 ЗУ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (в редакції чинній на момент укладання іпотечного договору) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

У статті 2 ЗУ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" зазначено, що під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами.

В преамбулі вказаного закону зазначено, що цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Також відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

- нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

- нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

- нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом;

Оскільки нерухоме майно, що передано в іпотеку згідно спірного договору є державним майном, то відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України, абз. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", ст. 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" на нього не може бути звернено стягнення. Зазначені порушення Закону прямо суперечать інтересам держави, оскільки порушують встановлений режим права власності на об'єкти, що входять до оборонно-промислового комплексу та не підлягають відчуженню.

Таким чином, нерухоме майно, яке передано в іпотеку по Договору, не відповідає вимогам ст. 576 ЦК України , ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про іпотеку"».

Враховуючи законодавчу заборону щодо передачі в іпотеку майна, зазначеного у ч.2 ст. 14 ЗУ "Про іпотеку", суд не погоджується з доводами Відповідача -1 та ТОВ "Еко-Комуненерго" про те, що спірний договір укладено в порядку передбаченому законодавством, його зміст не суперечить актам законодавства.

Відповідач -1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко - Комуненерго", заперечуючи проти позову посилаються на пропуск прокуратурою строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи заступником прокурора Харківської області позов подано 07 грудня 2010р. Прокуратурі стало відомо про укладання спірного договору, а також про те, що іпотечний договір укладено всупереч інтересам держави та з порушенням законодавства України лише з листа Служби безпеки України від 18.10.2010 р. №70/6/2675н/п, в якому прокуратурі було повідомлено про виявлені в ході слідства та ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП "Завод ім. В. О. Малишева" порушення законодавства про укладанні іпотечного договору .

Таким чином прокуратурою не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки останній подано в межах трирічного строку з моменту, коли прокуратурі стало відомо про укладання іпотечного договору та порушення, які мали місце при його укладанні.

Відповідно до п.2 ст. 121 (в редакції на момент звернення до суду з позовом) Конституції України на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом. Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначаються законом.

Відповідно до ст. 36-1 ЗУ "Про прокуратуру", підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурором від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав та свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за ново виявленим обставинами.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

У п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. №7 вказано, що згідно з абзацом 4 ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту,а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, за відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Заступником прокурора Харківської області в 2010 році подано позов в інтересах держави Україна в особі Мінпромполітики України - органу державної влади уповноваженого на управління державним майном, що закріплювалося за ДП "Завод ім. В. О. Малишева", в т.ч. майном, що передано в іпотеку згідно спірного іпотечного договору.

Таким чином заступником прокурора Харківської області на момент подачі позову було правильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

17.11.2011 р. за актом приймання-передачі, підписаним між Міністерством промислової політики України та Державним концерном "Укроборонпром" ДП "Завод ім. В.О. Малишева" було передано зі сфери управління Мінпромполітики України в управління Концерну. Прокурор визначив Мінпромполітики України позивачем у справі саме на підставі того, що зазначене міністерство було суб'єктом уповноваженим державою здійснювати функції власника щодо майна закріпленого за ДП "Завод ім. В. О. Малишева". Так, до 17.11.2011 р. повноваження держави щодо володіння, користування та розпорядження майном держави, яке передано Відповідачу -2, здійснювало Міністерство промислової політики України. Разом з передачею Відповідача-2 зі сфери управління Мінпромполітики, відповідні повноваження щодо спірного майна перейшли до Державного концерну "Укроборонпром". Законом України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» ДК "Укроборонпром" наділено владними повноваженнями щодо управління майном, зокрема, державних підприємств оборонно-промислового комплексу, які входять до складу Концерну.

Постановою Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010р. утворений Державний концерн "Укроборонпром" із включенням до його складу державних підприємств.

31.08.2011 р. постановою КМУ №993 затверджено Статут Державного концерну "Укроборонпром".

Згідно з Додатком до Статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №993 від 31.08.2011р., до складу підприємств-учасників ДК "Укроборонпром" включено і ДП "Завод ім. В.О. Малишева".

Положення Статуту (п.п.9 п.12, пп.6, п.51, пп.23 п. 51, пп.19 п.12) свідчать про те, що Кабінетом Міністрів України делеговано Концерну повноваження щодо управління об'єктами державної власності, саме Концерн здійснює у встановленому законом порядку управління об'єктами державної власності в обороно-промисловому комплексі, в т.ч. ДП "Завод ім. В.О. Малишева" та закріпленим за ним майном.

Згідно зі ст.ст. 2 і 4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, які входять до складу ДК "Укроборонпром", належить до об'єктів управління державною власністю в оборонно-промисловому комплексі. Уповноваженим суб'єктом з управління вказаними об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є ДК "Укроборонпром".

Відповідно до ч.1 ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Ухвалою господарського суду Харківської області замінено позивача у справі Мінпромполітики України на Державний концерн "Укроборонпром".

Відповідно ч.1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач не звертався до установи банку за одержанням з відповідача заборгованості, коли вона відповідно до законодавства мала бути одержана через банк; позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору; громадянин відмовився від позову, який було подано у його інтересах прокурором.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, підстав для залишення позову без розгляду немає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про обґрунтованість заявлених вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про їх задоволення в повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст.ст. 44, 49 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір № 805/13/26/6-408 від 22.03.2006 року укладений між Державним підприємством "Завод ім. В.О. Малишева" та Харківською обласною філією АКБ СР "Укрсоцбанк", додатковий договір № 1 від 31.05.2006 року, додатковий договір № 2 від 27.12.2006 року та додатковий договір № 3 від 17.07.2008 року.

Стягнути з Державного підприємства "Завод ім. Малишева" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська,126, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 42,50 грн. державного мита. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) в особі ХОФ ПАТ "Укрсоцбанк" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 42,50 грн. державного мита. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя С.Ч. Жельне Р.М. Аюпова Л.С. Лаврова

справа № 5023/7457/11 (н.р. 60/318-10)