ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Справа № 910/2589/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,
суддів :Грека Б.М., - (доповідача у справі), Студенця В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скаргиПублічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 28.01.15
у справі№910/2589/13
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"
доДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаТокарь Є.А. (дов. від 23.02.15)
відповідачаМицько Р.М. (дов. від 29.10.14)

В С Т А Н О В И В :

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася із заявою про визнання наказу господарського суду міста Києва №910/2589/13 від 22.07.13 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.11.14 (суддя Ковтун С.А.) зазначену заяву задоволено, наказ від 22.07.13 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись із вказаною ухвалою позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.15 (колегія суддів у складі: головуючий-суддя Скрипка І.М., судді: Гончаров С.А., Самсін Р.І) клопотання скаржника про відновлення строку на оскарження ухвали відхилено, апеляційну скаргу повернуто без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.97 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційної інстанції від 28.01.15, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить її скасувати, а справу передати до апеляційної інстанції для здійснення апеляційного провадження. Свої доводи скаржник мотивує невірним застосуванням апеляційною інстанцією положень ст.ст.53, 93, 97 ГПК України, а також протиправним обмеженням суб'єкта оскарження у здійсненні прав, передбачених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України і фактичним ухиленням від здійснення визначених законом повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана позивачем ухвала у справі №910/2589/13 прийнята 28.01.15, у судовому засіданні представник позивача Ісаєв С.А. був присутній (а.с.69 т.2).

Апеляційна скарга на адресу господарського суду першої інстанції надійшла лише 05.01.15, тобто з пропуском 5-денного терміну на її оскарження, передбаченого ст.93 ГПК України, більше ніж на місяць. Поважність пропуску строку відповідач обґрунтувала у клопотанні про відновлення строку тим, що повний текст ухвали ним отриманий лише 30.12.14, про що є поштова довідка (а.с.156-157, т.2).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.15 клопотання про відновлення строку було відхилено, а вказана апеляційна скарга була повернута без розгляду, на підставі п.4 ч.1 ст.97 ГПК України, з мотивів не наведення скаржником жодних причин, які б об'єктивно перешкоджали йому подати апеляційну скаргу у період з 27.11.14 по 02.12.14 включно чи ознайомлення з текстом даної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, протягом передбаченого законом строку на оскарження

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що апеляційному суду слід було надати заявнику можливість здійснити своє право на апеляційний перегляд справи. Так, відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. За змістом до п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відмовляючи у відновленні пропущеного процесуального строку, апеляційний суд виходив, зокрема, із того, що за змістом ст.53 ГПК України поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Проте, зроблене судом тлумачення процесуальної норми не ґрунтується на її змісті, у зв'язку з чим при вирішенні питання про відмову у відновленні пропущеного процесуального строку допущено неправильне застосування норм процесуального права. Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтуванні клопотання про його відновлення та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В даному випадку, у зв'язку зі формальністю підходу суду першої інстанції та із самоусуненням апеляційного суду від здійснення апеляційного перегляду справи, так і залишилися неперевіреними доводи позивача про те, що відповідачем пред'явлені до взаємозаліку (а місцевим судом визнано взаємозалік таким, що відбувся) вимоги, які вже були погашені позивачем шляхом сплати грошових коштів.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 28.01.15 слід скасувати, а справу - направити до апеляційного суду для здійснення апеляційного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задовольнити, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 28.01.15 у справі №910/2589/13 скасувати, справу направити на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Головуючий - суддя В. Дерепа

Судді Б. Грек

В. Студенець