КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа№ 925/2013/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі

судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю

"Сміла Енергоінвест"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2015

у справі № 925/2013/14 (суддя Гура І.І.)

за позовом ПАТ "Нафтогаз України"

відповідача ТОВ "Сміла Енергоінвест"

про стягнення заборгованості за Договором

купівлі-продажу природного газу від 24.10.2012

№ 12/1126-ТЕ-36 у розмірі 343 673,88 грн.,

з якої: 61 120,24 грн. - 3% річних, 232 843,88 грн.

інфляційні втрати, 49 709,76 грн. - пені.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ НАК "Нафтогаз України" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до відповідача ТОВ "Сміла Енергоінвест" (далі за текстом - відповідач) про стягнення інфляційних втрат, що складають - 232 843,88 грн., 3 % річних у сумі - 61 120,24 грн., пеню в сумі - 49 709,76 грн..

Позов мотивований тим, що 24.10.2012 між сторонами по даній справі було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 12/1126/ТЕ-36, за яким відповідач, як покупець порушив свій обов'язок щодо повної та своєчасної оплати отриманого у жовтні 2012 - грудні 2012 року природного газу. Вартість газу за названий період була оплачена відповідачем із простроченням.

Заборгованість за отриманий природний газ вже було стягнуто в судовому порядку за Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.08.2013 № 925/988/13, залишеним без змін Постановою КАГС від 31.10.2013 № 925/988/13 та Постановою ВГСУ від 14.01.2014 № 925/988/13. За вказаними судовими рішеннями з відповідача стягнуто на користь позивача 2 368 206,10 грн. основного боргу, 8 101,20 грн. інфляційних втрат, 28 242,79 грн. 3 % річних та 112 971,16 грн. пені за період з 15.11.2012 по 18.05.2013, в іншій частині позову відмовлено. На підставі п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України суди дійшли висновку про можливість зменшення пені на 20%. (заборгованість за судовими рішеннями вказана станом на 31.05.2014)

Підставою звернення з даним позовом до господарського суду слугувало стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат за інший період ніж за вищеназваними судовими рішеннями та яка, за ствердженням позивача, утворилась станом на 23.09.2014.

За порушення грошового зобов'язання пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу передбачено зобов'язання покупця сплатити продавцю пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що станом на 23.09.2014 становила - 47 709,76 грн. за період з 19.05.2013 по 13.07.2013. Крім того, відповідач здійснив користування утриманими ним коштами позивача, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України складає 232 843,88 грн. - інфляційних втрат за період з червня 2013 року по квітень 2014, 61 120,24 грн. - 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 19.05.2013 по 01.04.2014.

Оскарженим Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.01.2015 № 925/2013/14 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача ТОВ "Сміла Енергоінвест" на користь позивача ПАТ "Нафтогаз України" - 232 843,88 грн. інфляційних втрат, 61 120,24 грн. - 3% річних, 49 709,76 грн. пені; у задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення стягнення розміру пені на 50 % від заявленої суми було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Сміла Енергоінвест" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2015 № 925/2013/14 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою КАГС від 19.02.2015 № 925/2013/14 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

В останнє судове засідання від 14.04.2015 представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Належне повідомлення позивача підтверджується Протоколом судового засідання від 25.03.2015 №925/2013/14, в якому було оголошено відкладення розгляду справи (а/с 176) та Розпискою сторін від 25.03.2015 №925/2013/14, яка підписана позивачем Сіндряковим О.В. (а/с 175), та підтверджує повідомлення позивача про дату наступного судового засідання. Про належне повідомлення відповідача свідчить залучене до матеріалів справи зворотнє поштове повідомлення № 09-33/13559/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи та те, що явка уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалася, про час та дату судового засідання їм було відомо, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі представників позивача та відповідача.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2012 року між позивачем (продавець за Договором) та відповідачем (покупець за Договором) було укладено Договір № 12/1126/ТЕ-36 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався передати природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а споживач зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Договір містить наступні основні умови:

- продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтобаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п.1.1.);

- газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями (п.1.2);

- продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 4200 тис. куб. м., в тому числі по місяцях кварталів: жовтень - 800, листопад - 1400, грудень - 2000, IV кв. - 4200 (п.2.1.);

- обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.2.1.1);

- приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3);

- кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця з урахуванням вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.10 № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованих в Мін'юсті 11.08.2010 за №671/17966 (п.4.1);

- ціна (граничний рівень цін) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ)(п.5.1);

- до сплати за 1000 куб.м природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309, 20 грн.

- оплата за газ здійснюється покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1);

- при невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору (п.6.2.);

- в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим Договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п.6.3);

- у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу погашається неустойка; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу (п.6.4);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років (п.9.3).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов вказаного Договору, протягом жовтня 2012 - грудня 2012 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 3 433,381 тис. м. куб. на загальну суму 4 494 982,42 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу від 27.11.2012, 30.11.2012, 31.12.2012, а також довідками щодо кінцевого сальдо та щодо операцій з відповідачем за період з 01.10.2012 по 30.03.2013. (а/с 17-19)

В порушення умов Договору, оплату за отриманий природний газ відповідач здійснював із пропуском встановлених Договором строків, що підтверджується матеріалами справи.

Заборгованість за отриманий природний газ вже було стягнуто в судовому порядку за Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.08.2013 № 925/988/13, залишеним без змін Постановою КАГС від 31.10.2013 № 925/988/13 та Постановою ВГСУ від 14.01.2014 № 925/988/13. За вказаними судовими рішеннями з відповідача стягнуто на користь позивача 2 368 206,10 грн. основного боргу, 8 101,20 грн. інфляційних втрат, 28 242,79 грн. 3 % річних та 112 971,16 грн. пені за період з 15.11.2012 по 18.05.2013, в іншій частині позову відмовлено. На підставі п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України суди дійшли висновку про можливість зменшення пені на 20%.

За порушення грошового зобов'язання пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу передбачено зобов'язання покупця сплатити продавцю пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що станом на 23.09.2014 становить - 47 709,76 грн. за період з 19.05.2013 по 13.07.2013. Крім того, відповідач здійснив користування утриманими ним коштами позивача, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України станом на 23.09.2014 складає 232 843,88 грн. - інфляційних втрат за період з червня 2013 року по квітень 2014, 61 120,24 грн. - 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 19.05.2013 по 01.04.2014.

Тобто, предметом спору у даній справі є стягнення грошової суми, яка складається із суми втрат від інфляційних процесів за час прострочення зобов'язання, 3 % річних та пені за інший період ніж за вищеназваними судовими рішеннями та яка, за ствердженням позивача, утворилась станом на 23.09.2014.

Договір, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, являється договором поставки природного газу.

Предметом договору поставки у даній справі, на підставі якого виникли господарські договірні зобов'язання сторін, являється природний газ. Тому місцевим господарським судом враховано положення законодавства, що регулює відносини у нафтогазовій галузі та функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу, зокрема: Законів України "Про нафту і газ", "Про засади функціонування ринку природного газу", на який сторони посилаються у преамбулі Договору.

Статтею 23 цього Закону встановлена відповідальність за порушення законодавства з питань функціонування ринку природного газу, яка не передбачає спеціальну відповідальність за порушення зобов'язань щодо строків та порядку оплати за спожитий природний газ. Отже, до спірних правовідносин щодо порядку та строків оплати застосовуються положення Договору та положення ГК України, ЦК України.

Зі змісту пункту 7.2 спірного Договору вбачається, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано за прострочення оплати природного газу:

- інфляційні втрати за період з червня 2013 року по квітень 2014 року в сумі 232 843,88 грн.;

- 3 % річних за період з 19.05.2013 по 01.04.2014 в сумі 61 120,24 грн.;

- пеню за період з 19.05.2013 по 13.07.2013 в сумі 49709,76 грн. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення з врахуванням зазначених умов Договору, положень ГК України.

Місцевим господарським судом встановлено, що розрахунок вказаних штрафних санкцій, є обґрунтованим та арифметично вірним.

З огляду на норми чинного законодавства та вищенаведені обставини по даній справі, господарський суд вважає доведеним право позивача на стягнення з відповідача 232 843,88 грн. інфляційних втрат, 61 120,24 грн. 3 % річних та 49 709,76 грн. пені.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні Клопотання про зменшення розміру пені від 09.12.2014 № 3302, за яким відповідач просив суд зменшити розмір пені на 50% від заявленої суми. В свою чергу, місцевим господарським судом встановлено, що з вищенаведених доказів у даній справі вбачається, що відповідач не справляється з оплатою внаслідок заборгованості з боку державного бюджету, державних організацій, населення. Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що ступінь виконання зобов'язання є достатньо низьким, а тому в задоволенні названого Клопотання слід відмовити.

З огляду на викладене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов цілком вірного висновку про те, що заявлене Клопотання відповідача про зменшення, нарахованої позивачем пені на 50%, не підлягає задоволенню.

Щодо вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення заявленої суми інфляційних втрат, що складають - 232 843,88 грн. та 3 % річних у сумі - 61 120,24 грн. суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, враховуючи правові позиції Верховного Суду України стосовно застосування ст.625 ЦК України (Постанова ВСУ від 15.11.2010 №4/720), господарський суд застосував наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені).

Доводи відповідача, щодо необхідності зарахування сплачених ним коштів в першу чергу на погашення пені, а не суми основного боргу, суд першої інстанції вважав такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні умов Договору. Пункт 6.4 Договору, за яким вказано порядок зарахування коштів, застосовується виключно у випадку наявності наступних обов'язкових обставин: заборгованість за минулі періоди та/або заборгованість зі сплати неустойки та наявність вимоги позивача. Враховуючи те, що зазначена вимога позивачем не заявлялась відповідачу, то порушень умов Договору з боку позивача судом не встановлено.

Враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а також положення наведених норм законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача ТОВ "Сміла Енергоінвест" на користь позивача ПАТ "Нафтогаз України" - 49 709,76 грн. пені, 232 843,88 грн. інфляційних втрат, 61 120,24 грн. - 3% річних.

Як у відзиві на позовну заяву, так і при обґрунтуванні доводів своєї апеляційної скарги, відповідач не погодився з застосуванням штрафних санкцій в повному обсязі та просив суд зменшити їх розмір.

У заявленому Клопотанні відповідач, просив зменшити розмір заявленої позивачем пені на підставі п. 3 ст. 551 ЦК України та п. 1 ст. 233 ГК України, враховуючи наступні обставини: збитковість підприємства, тяжкий фінансово-економічний стан відповідача внаслідок дебіторської заборгованості, відсутність інших джерел прибутку, окрім отримання коштів від споживачів за надані послуги, наявність великої дебіторської заборгованості з боку державного бюджету та споживачів, що фінансуються за рахунок державного бюджету, не проведення оплати та несвоєчасна оплата населення за теплопостачання (загальна сума заборгованості 10 670 024,23 грн.), що унеможливлює проведення своєчасних розрахунків з постачальниками природного газу.

З огляду на викладене, на думку скаржника, вказані обставини мають враховуватись судом при задоволенні Клопотання про зменшення розміру пені та є винятковими.

Серед іншого, в обґрунтування заявленого Клопотання, відповідач зазначав і про те, що фінансова криза негативно вплинула на грошовий обіг та можливість вчасного виконання господарських зобов'язань на всіх без винятку суб'єктів підприємницької діяльності, що вплинуло і на розрахунки відповідача із позивачем. Пеня, в свою чергу, є лише санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, оскільки крім стягнення пені позивач нараховує та стягує інфляційні втрати та 3% річних, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, відповідач не ухиляється від повернення заборгованості позивачу, що підтверджується частковою сплатою заборгованості.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Тобто, застосування вказаної норми є правом суду.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В частині 1 статті 233 ГК України також вказано, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до частини 2 вказаної статті, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно пунктом 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегією суддів враховано, що відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов'язання.

Таким чином, вищенаведеними нормами передбачено право господарського суду за наявності обставин, які мають істотне значення, зменшити розмір заявлених до стягнення санкцій (в тому числі пені). При цьому наявність таких обставин повинна бути документально підтверджена (статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наведених доказів у справі, вбачається, що відповідач не справляється з оплатою внаслідок заборгованості з боку державного бюджету, державних організацій, населення. Однак, слід звернути увагу, що ступінь виконання зобов'язання є достатньо низьким.

Окремо, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити про те, що закупівля і постачання природного газу споживачам відбувається ним за цінами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики, і позивач не має можливості змінити встановлені тарифи. В свою чергу, несвоєчасна оплата споживачами природного газу, який надається ПАТ НАК "Нафтогаз України", значним чином ускладнює функціонування газотранспортної системи, а також призводить до виникнення у позивача заборгованості перед українськими та міжнародними суб'єктами господарювання, газодобувними підприємствами, за яку договорами передбачені жорсткі санкції за прострочення оплат. Відтак, прямим наслідком неналежного виконання грошових зобов'язань відповідачем та аналогічних покупців імпортованого газу, є тяжкий фінансовий стан позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, які є винятковими в розумінні пункту 3 статті 83 ГПК України, оскільки таке зменшення штрафних санкцій є достатньо великим та жодним чином не стимулює боржника до подальших своєчасних розрахунків за спожитий газ.

Більше того, слід зазначити, що відповідно до ст.42 та абзацу 5 ст.44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

З огляду на це, колегія не виключає наявність підстав вважати, що наведені боржником обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось об'єктивних та незалежних від боржника обставин.

Колегія суддів вважає за необхідне ззначити, що при розгляді даного клопотання, слід взяти до уваги матеріальні інтереси позивача, фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави, зокрема, те, що позивач, будучи підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, внаслідок інфляційних процесів зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки відповідача за імпортований природний газ, спожитий згідно умов укладеного між сторонами договору та який повинен оплачуватися позивачем коштами в іноземній валюті.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні Клопотання відповідача про зменшення нарахованої позивачем пені на 50 % у заявленому розмірі - 49 709,76 грн.. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягають повному задоволенню.

Серед іншого, як і у суді першої інстанції у своїй апеляційній скарзі відповідач продовжував стверджувати про необхідність зарахування сплачених ним коштів в першу чергу на погашення пені, а не суми основного боргу. Колегія суддів вважає за необхідне відхилити доводи скаржника та погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі твердження відповідача ґрунтуються на хибному тлумаченні умов Договору.

Згідно з п.6.4 Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу погашається неустойка;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Тобто, за пунктом 6.4 Договору, визначено порядок зарахування коштів, який застосовується виключно у випадку наявності наступних обов'язкових обставин: заборгованість за минулі періоди та/або заборгованість зі сплати неустойки та наявність вимоги позивача. Враховуючи те, що зазначена вимога позивачем не заявлялась відповідачу, то порушень умов Договору з боку позивача колегія суддів не вбачавє.

Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, оскільки сторони при укладенні Договору купівлі-продажу природного газу для надання населенню послуг, в пункті 6.4 договору, домовились що за наявності заборгованості у відповідача за цим договором, позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди за цим договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу. Повноважень щодо зарахування коштів у сплату пені, інфляційний втрат, процентів та інших платежів договір не містить.

Посилання скаржника на ст. 534 Цивільного кодексу України, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до цієї статті, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Але Договором як раз встановлено інше, тому застосовуються умови Договору, а не зазначена стаття Цивільного кодексу України. (Наведена правова позиція викладена у Постанові ВГСУ від 10.02.2011 № 6/192/10)

Також не заслуговують на увагу зауваження скаржника процесуального характеру щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача щодо призначення судово-бухгалтерської експертизи. З цього приводу, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення питань, поставлених у клопотанні відповідача про призначення експертизи, поданому в процесі розгляду справи судом першої інстанції, а також для прийняття законного та обгрунтованого рішення по справі без призначення відповідної експертизи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2015 № 925/2013/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 № 925/2013/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 № 925/2013/14 бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 925/2013/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов