ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 р. Справа № 923/266/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального вищого навчального закладу "Херсонська академія неперервної освіти" Херсонської обласної ради м. Херсон

до: виконавчої дирекції Херсонського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності м. Херсон

про стягнення 109525грн. 48коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Гаврилюк Ю.С., довір. від 10.02.2015р.

від відповідача - уповноважена особа Дегтярьов Ю.Є., довір. № 4 від 05.01.2015р., уповноважена особа Прошутіна С.І., довір. № 25 від 05.01.2015р.

Комунальний вищий навчальний заклад "Херсонська академія неперервної освіти" Херсонської обласної ради (позивач) звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції Херсонського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (відповідач) про стягнення збитків у розмірі 90276 грн. 40 коп. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на положення ст.ст. 7, 20, 26, 173, 174, 224 ГК України, ст.ст. 22, 623, 641, 642, 1166 ЦК України та ст.ст. 1, 2, 12, 54, 61, 82 ГПК України.

Від представника позивача у порядку ст. 22 ГПК України було подано заяву про уточнення позовних вимог, за якою позивач просить стягнути кошти у сумі 109525 грн. 48 коп. Оскільки вищевказана заява не суперечить законодавству, не зачіпає інтересів інших осіб і не порушує охоронювані законом їх права, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи вищезазначену заяву позивача.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову - 109525грн. 48коп., в межах якої вирішується спір між сторонами.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, мотивуючи відсутністю правових підстав для його задоволення, позовну заяву вважає такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в діях виконавчої дирекції повністю відсутній склад правопорушення, що в свою чергу унеможливлює притягнення до деліктної відповідальності, передбаченої статтею 1166 ЦК України.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

в с т а н о в и в:

Комунальний вищий навчальний заклад "Херсонська академія неперервної освіти" Херсонської обласної ради відповідно до Закону України "Про вищу освіту" і Статуту, затвердженого рішенням Херсонської обласної ради від 20.04.2011 р. № 169, має структурний підрозділ - санаторій-профілакторій.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 № 385 "Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002р. за № 892/7180, санаторій-профілакторій належить до санаторно-курортних закладів, основною функцією яких є надання послуг, пов'язаних із санаторно-курортним лікуванням та оздоровленням застрахованих осіб і членів їх сімей, осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах денною формою навчання, та учнів професійно-технічних навчальних закладів.

Як вбачається з матеріалів справи, санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом Академії та діє на основі положення про нього, затвердженого власником санаторію-профілакторію - Академією, за погодженням з Виконавчою дирекцією Херсонського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Утримання санаторію-профілакторію проводиться згідно з п. 1.4. Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 квітня 2009 р. за № 394/16410, а саме: за рахунок коштів Фонду передбачаються витрати на харчування, лікування, культобслуговування, проведення медичних консультацій спеціалістами, оплату праці та підвищення кваліфікації медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв. які утримуються за рахунок коштів Фонду, оплату послуг та інших видатків.

Позивач в своєму позові зазначає, що часткове утримання санаторію-профілакторію за рахунок Фонду здійснюється згідно договору між Академією та Виконавчою дирекцією Фонду на підставі кошторису витрат, погодженого з Виконавчою дирекцією Фонду.

Крім того, він зазначає, що прийом медичних працівників санаторію-профілакторію на роботу та продовження дії строкового договору з ними проводиться Академією на підставі гарантій про укладання договорів про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок Фонду, які щорічно не пізніше двох місяців до початку нового фінансового року Виконавча дирекція Фонду своїми листами гарантувала Академії.

Натомість відповідач в своєму відзиві заперечив цей факт, зазначивши, що позивач в позовній заяві не зазначив не реквізитів цих листів, ні їх зміст. Також зазначив, що в своїй діяльності щодо часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв виконавча дирекція керувалася виключно вимогами Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 р. № 16.

Порядком гарантування органами Фонду часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв - не передбачено. Разом з тим, пунктом 3.7. цього Порядку передбачається гарантійний лист власника щодо адміністративно-господарського утримання санаторію-профілакторію як додаток до звернення про відкриття або відновлення часткового фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду.

Матеріали справи містять лист від 22.09.2014 р. № 01-28-02-1389, відповідно до якого, позивач зазначає, що відповідач повідомив позивача про виділення з бюджету Фонду коштів на часткове фінансування санаторію-профілакторію в 2015 р. в сумі 1620,9 тис. грн. і необхідність надання для погодження затвердженого кошторису на часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду на 2015 р. до 1 листопада.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач вважає вищевказаний лист, пропозицією укласти договір для часткового фінансування за рахунок коштів Фонду санаторію-профілакторію академії у відповідності до ст. 641 ЦК України, а також у відповідності до норм ст. 642 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв вказану пропозицію.

Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Судом встановлено, що у вищевказаному листі істотні умови не зазначені і не зазначена сама пропозиція укласти договір. Разом з тим, позивачем не надано доказів прийняття відповідачем пропозиції в розумінні ст. 642 ЦК України.

У зв'язку з набуттям чинності з 01 січня 2015 р. Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 р. № 77-VIII, згідно з яким втратив чинність Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" та введенням в дію нового Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з 01 січня 2015 р. припинено часткове фінансування санаторію-профілакторію Академії, у тому числі в частині оплати праці медичним працівникам.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі листа Виконавчої дирекції Фонду від 14.01.2015 р. № 01-28-06-38 про припинення фінансування санаторію-профілакторію Академії з 01 січня 2015 р., отриманого Академією 17 січня 2015 р., наказом ректора від 20 січня 2015 р. № 3 санаторій-профілакторій Академії ліквідований як структурний підрозділ.

Позивач зазначає, що медичні працівники санаторію-профілакторію, яким виплачувалась заробітна плата за рахунок коштів Фонду, попереджені власником згідно чинного законодавства про їх звільнення з роботи через два місяці.

В своєму позові позивач посилається на те, що фінансування витрат на виплату заробітної плати за два місяці 2015 р. та вихідної допомоги медичним працівникам санаторію-профілакторію є обов'язком відповідача.

Також позивач зазначає, що на звернення Академії та на листи медичних працівників санаторію-профілакторію до Виконавчої дирекції Фонду отримано відповідь про відмову фінансування оплати праці медичних працівників з 01 січня 2015 р.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний забезпечити фінансування санаторію-профілакторію Академії за рахунок коштів Фонду в частині забезпечення в 2015р. оплати праці медичних працівників санаторію-профілакторію Академії за період їх попередження про звільнення, виплату вихідної допомоги та розрахунку компенсації за невикористану відпустку в розумінні ст. 1166 ЦК України.

Суд не погоджується з позицією позивача, оскільки, медичні працівники, як і інші працівники санаторію-профілакторію, є працівниками відокремленого структурного підрозділу КВНЗ "Херсонська академія неперервної освіти".

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зважаючи на це, та на положення ст. 40, 44, 492 КЗпП використовувати права та виконувати обов'язки власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органа щодо прийняття на роботу працівників санаторіїв-профілакторіїв та їх звільнення з будь-яких підстав - покладається тільки на керівництво Академії.

Таким чином, вирішення питань щодо звільнення працівників, скорочення штатів, попередження про це працівників, виплата заробітної плати, вихідної допомоги та фінансування цих заходів - є виключним обов'язком Академії.

Крім того, Законом України від 28.12.2014 р. № 77-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" внесені зміни до Закону України від 23.09.99 № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 1105-ХІV), відповідно до якого Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 р. № 2240-ІІІ, яким передбачалось здійснення часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій, визнано таким, що з 01 січня 2015 р. втратив чинність. Натомість Законом № 1105-ХІV не передбачено здійснення часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій. Статтею 20 Закону № 1105- ХІV чітко визначені види матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Згідно з цією статтею до соціальних послуг відноситься лише оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-ХІV встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, Порядок часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 р. № 16, з 01 січня 2015року - не застосовується в роботі органів Фонду.

Крім того, позивач в позові посилається на ст. 22, 1166 ЦК України як на підставу матеріальної відповідальності.

В наданих суду поясненнях, позивач зазначає, що протиправними діями відповідача йому завдано збитків у вигляді упущеної вигоди на суму неодержаного фінансування для оплати праці медичних працівників санаторію-профілакторію в 2015 році, що в свою чергу обумовило звернення до суду для захисту своїх прав.

Згідно з приписами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності збитків, протиправності дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення приписів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Проте, в діях відповідача, з огляду на законодавчі зміни, не було порушення норм законодавства з соціального страхування. Також, зважаючи на факт відсутності укладеного договору про часткове фінансування - припинення фінансування не є порушенням будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем.

Враховуючи зазначені вище обставини, приписи статей 22, 623 ЦК України, статей 224, 225 ГК України, відсутні правові підстави для застосування такої міри відповідальності до відповідача, як стягнення збитків, оскільки недоведеність протиправної поведінки відповідача виключає наявність складу цивільного правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не обґрунтовані, а отже такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2015р.

Суддя В.П.Ярошенко