КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Справа№ 911/4532/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від заявника: Грищенко О.М. - представник за дов. б/н від 02.06.2014;

від боржника 1: не з'явився;

від боржника 2: не з'явився;

від ДВС: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.02.2015

за скаргою на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області

у справі № 911/4532/13 (суддя: Заєць Д.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"

2. Фермерського господарства "Гримікс"

про стягнення 100 037,45 грн.

В судовому засіданні 16.04.2015 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 11 лютого 2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі - заявник, стягувач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі - боржник 1) та Фермерського господарства «Гримікс» (далі - боржник 2) про стягнення 100037,45 грн. задоволено частково.

На примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 11 лютого 2014 року видано накази від 03 березня 2014 року (т. 1, а.с. 165-165).

Постановами Відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області від 03.04.2014 було відкрито виконавче провадження за вищезазначеними наказами, зокрема, № 42818646 та № 42818102.

Постановами ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області від 25.12.2014 було повернуто виконавчі документ стягувачеві; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано заходи примусового виконання рішення.

21.01.2015 (згідно відбитку вхідного штемпеля місцевого господарського суду) ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулося до Господарського суду Київської області зі скаргою на дії та бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області у справі № 911/4532/13, в якій, зокрема, просило визнати дії органу ДВС протиправними та скасувати постанови від 25.12.2014 про повернення виконавчих документів стягувачеві.

Крім того, скаржник просив суд відновити строк для подання скарги на дії та бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області. Поважною причиною пропуску строку для подання вказаної скарги визначив несвоєчасне отримання ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» оскаржуваних постанов від 25 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме лише 12 січня 2015 року.

Ухвалою місцевого господарського суду від 09.02.2015 відмовлено ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у відновленні строку для подання скарги на дії та бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області у справі № 911/4532/13; скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначену ухвалу та направити матеріали до місцевого господарського суду для розгляду скарги по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції не встановив, що строку на оскарження постанови органу ДВС було пропущено з поважних причин, у зв'язку із об'єктивними обставинами, які не залежали від волі скаржника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.04.2015.

Представник заявника у судовому засіданні 16.04.2015 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду - скасувати. Зазначив, що судом першої інстанції не було враховані поважність причин пропуску строку на подання скарги, зокрема, несвоєчасне отримання стороною оспорюваних постанов, яке обумовлено значним поштовим перебігом та новорічними святковими днями.

У судове засідання 16.04.2015 представники боржників не з'явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, направленням на адреси сторін копій вищезазначеної ухвали від 02.04.2015 (копія поштового реєстру наявна в матеріалах справи).

В свою чергу, пункт 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (далі - Постанова Пленуму) встановлює, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник ДВС через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подав письмові пояснення, в яких зазначив, що спірні постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві винесені з дотриманням вимог законодавства та вчасно направлені стороні. Крім того, подав клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника органу ДВС. Дане клопотання було задоволене судом.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 102 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, на ухвалу місцевого господарського суду, задовольнивши клопотання представника органу ДВС, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представників боржників та представника органу ДВС, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, оглянувши оригінали документів, заслухавши пояснення заявника, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення (ухвали) місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, постанови органу ДВС від 25.12.2015 про повернення виконавчих документів стягувачеві, були надіслані скаржнику 26.12.2014, що підтверджується відтиском календарного штемпеля відділу поштового зв'язку, який здійснив відправку поштової кореспонденції, на конверті № 453 (оригінал якого оглянуто судом апеляційної інстанції).

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, залишаючи скаргу стягувача без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для відновлення пропущеного заявником десятиденного строку для оскарження постанови органу ДВС не вбачається.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду в цій частині, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-1 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Так, судом першої інстанції правомірно встановлено, що своєчасне надсилання оскаржуваних постанов на адресу стягувача (а саме 26.12.2014) підтверджується відтиском календарного штемпеля відділу поштового зв'язку, який здійснив відправку поштової кореспонденції на конверті з поштовим ідентифікатором № 453.

Разом з цим, судом першої інстанції не було враховано, що станом на 30.12.2014 поштове відправлення ще не було доставлено адресату та перебувало у поштовому відділенні «Київ південний поштамт» за індексом 03777 (що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту УДПЗЗ «Укрпошта» про відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором 453). При цьому, жодних даних про фактичну дату вручення поштового відправлення позивачу (в тому числі за належним поштовим індексом - 03187) на офіційному веб-сайті УДПЗЗ «Укрпошта» взагалі не міститься, оскільки останньою операцією (згідно вищезазначеного витягу), є надходження поштового відправлення до поштового відділення «Київ південний поштамт» за індексом 03777, після чого інформація за штрихкодовим ідентифікатором 453 не оновлювалася, а відтак відстежити подальший шлях рекомендованого листа та точну дату вручення адресату не видається за можливе.

Судом першої інстанції також не було враховано той факт, що згідно пункту 4 частини 1 розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) між населеними пунктами різних областей України становить 5 днів, не враховуючи день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 1084 офіційні святкові (неробочі) дні тривали у період з 01 по 04 січня та з 07 по 11 січня 2015 року.

В цій частині суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи заявника про те, що з урахуванням строків пересилання поштових відправлень, а також тривалого загального терміну новорічних та різдвяних свят, поштове повідомлення фактично надійшло з суттєвим запізненням та було зареєстровано на підприємстві лише 12.01.2015, на підтвердження чого позивач надав електронний реєстр вхідної кореспонденції ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у січні 2015 року (копія якого наявна в матеріалах справи). При цьому, доказів отримання позивачем спірних постанов раніше 12.01.2015 (зокрема, повідомлення про вручення цінного листа, доказів отримання документів нарочно уповноваженим представником позивача, тощо) матеріали справи не містять. В цій частині посилання суду першої інстанції на необхідність доведення стягувачем факту отримання поштової кореспонденції виключно поштовим реєстром (тоді як він не є відправником, а є отримувачем) суд апеляційної інстанції вважає помилковими. Відтак, висновки місцевого господарського суду про те, що сторона мала дізнатися про винесення оспорюваних постанов раніше 12.01.2015 (в розумінні ст. 121-1 ГПК України) є необґрунтованими та передчасними.

Згідно ч. 1, 2 ст. 53 Господарського процесуального кодексу, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому слід зазначити, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ГПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи (аналогічна правова позиція викладена у п. 6 листа ВССУ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі»).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 параграфу 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 N 23436/03).

Враховуючи викладене, зважаючи на обґрунтованість доводів апелянта, приймаючи до уваги об'єктивні обставини пропуску строку на подання вищезазначеної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відновлення заявнику пропущеного строку на оскарження дій чи бездіяльність органу ДВС, зокрема, прийняття ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області постанов від 25.12.2014 про повернення виконавчих документів стягувачеві по справі № 911/4532/13.

Відповідно до ст. 106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", враховуючи положення статті 121-2 ГПК, роз'яснено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає лише місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от: звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами ДВС, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає відповідно до статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до зазначених судів (пункт 9.1.).

У пункті 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 вказано, що у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII-1 ГПК тощо.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 104 ГПК України, а апеляційна скарга - задоволенню. Матеріали справи повертаються до Господарського суду Київської області для розгляду скарги позивача по суті.

Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 встановлено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.02.2015 у справі № 911/4532/13 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 09.02.2015 у справі № 911/4532/13 скасувати.

3. Матеріали справи № 911/4532/13 направити до Господарського суду Київської області для розгляду скарги позивача на дії та бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області по суті.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст складено 20.04.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк