ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2015 р. Справа № 908/2630/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Лавринець І.П.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу КП "Михайло-Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області", с. Михайло-Лукашеве (вх. № 1339 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2630/14

за позовом Комунального підприємства "Водоканал", м. Запоріжжя

до Комунального підприємства "Михайло-Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області", с. Михайло-Лукашеве, Вільнянський рн., Запорізька обл.

про стягнення 157971,97 грн.

та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Михайло-Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області", с. Михайло-Лукашеве, Вільнянський рн., Запорізька обл.

до Комунального підприємства "Водоканал", м. Запоріжжя

про визнання незаконними дій та недійсним грошового зобов'язання в сумі 152971,97 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Водоканал", м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення), в якій просило стягнути з Комунального підприємства "Михайло - Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" 152971,97 грн. заборгованості.

14.08.2014 р. Комунальне підприємство "Михайло - Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" звернулося до господарського суду з зустрічною позовною заявою про визнання дій Комунального підприємства "Водоканал" по переобладнанню вузлів обліку КП "Михайло - Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" шляхом встановлення електронних лічильників, такими, що призвели до змін умов договору № 5393/4 від 01.04.2012 р. незаконними, а грошове зобов'язання в сумі 157971,97 грн., що виникло із незаконних дій КП "Водоканал" - недійсним.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2630/14 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Михайло - Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" на користь Комунального підприємства "Водоканал" 152971,97 грн. заборгованості та 3159,44 грн. витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення 5000,00 грн. боргу провадження припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване з тих підстав, що факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов'язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов'язанням термін вартості отриманого товару підтверджується матеріалами справи, доказів погашення суми боргу відповідач не надав. Крім того, суд першої інстанції вважає доводи КП "Михайло-Лукашівський сількомунгосп" про те, що дії КП "Водоканал" по переобладнанню вузлів обліку КП "Михайло-Лукашівський сількомунгосп" шляхом встановлення електронних лічильників призвели до змін умов договору № 5393/4 необґрунтованими та недоведеними належними засобами доказування, та ін.

Комунальне підприємство "Михайло - Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області", не погодилося з зазначеним рішенням, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2630/14 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити, з посиланням на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що лічильники обліку води працівниками КП «Водоканал» встановлені самовільно, не санкціоновано, та ін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився.

Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2012 р. між Комунальним підприємством "Водоканал" (водоканал) та Комунальним підприємством "Михайло-Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" (абонентом) укладено договір № 5393/4 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (далі - договір), за умовами якого водоканал зобов'язався забезпечити абоненту подачу води на господарсько-питні та побутові потреби, а також приймання стічних вод по майданчиках: розподілення питної води.

Розділом 2 договору передбачений термін дії договору, а саме з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, про його припинення не було письмово заявлено однією з сторін.

Згідно з п. 3.1.1. договору, водоканал зобов'язався забезпечити абоненту подачу питної води з напором в точці підключення вводу абонента до мереж водоканалу до 10 м в/с - постійно, і якістю у відповідності з ДСаПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної споживання людиною" в точці підключення вводу абонента до мереж водоканалу згідно з розподілом зон обслуговування та балансової належності, а також приймання стоків в кількості, зазначеній в договорі, з забрудненням, не перевищуючим допустимі концентрації.

Пунктом. 3.2.1. договору, абонент зобов'язався своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку у відповідності з цим договором та нормативними документами, зазначеними в п. 1.1 цього договору.

Відповідно до розділу 5 «Порядок розрахунків» договору, основним документом на оплату є акт. Акти за питну воду та послуги стічних вод виписуються основному Абоненту з позначенням споживачів представником водоканалу, при наявності особистого посвідчення. Відповідно до договору акти виписуються 28 - 31 числа кожного місяця.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору у період з 01.10.2013 р. по 31.05.2014 р. надав послуги відповідачу з водопостачання та приймання стічних вод на загальну суму 235130,36 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів (т. 1 а. с. 20-27).

Відповідач свої зобов'язання з оплати виконав частково в сумі 77158,39 грн., тобто заборгованість за водопостачання та водовідведення у сумі 157971,97 грн. залишилась не сплаченою.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до суду по даній справі.

В процесі розгляду справи до суду звернулося Комунальне підприємство "Михайло-Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" з зустрічною позовною заявою про визнання дій Комунального підприємства "Водоканал" по переобладнанню вузлів обліку КП "Михайло-Лукашівський сількомунгосп Вільнянського району Запорізької області" шляхом встановлення електронних лічильників, такими, що призвели до змін умов договору № 5393/4 від 01.04.2012 р. незаконними, а грошове зобов'язання в сумі 157971,97 грн., що виникло із незаконних дій КП "Водоканал" - недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов'язання, та факт несплати відповідача у визначений зобов'язанням термін вартості отриманого товару підтверджується матеріалами справи, доказів погашення суми боргу відповідач не надав. Крім того, суд першої інстанції вважає доводи КП "Михайло - Лукашівський сількомунгосп" про те, що дії КП "Водоканал" по переобладнанню вузлів обліку КП "Михайло - Лукашівський сількомунгосп" шляхом встановлення електронних лічильників призвели до змін умов договору № 5393/4 необґрунтованими та недоведеними належними засобами доказування, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Як свідчать матеріали справи на виконання умов договору позивач у період з 01.10.2013 р. по 31.05.2014 р. надав відповідачу послуги з водопостачання та приймання стічних вод на загальну суму 235130,36 грн., що підтверджується копіями актів (т. 1 а. с. 20-27).

Тарифи на послуги комунального підприємства "Водоканал" встановлені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 113 від 19.04.2013 р.

В процесі розгляду справи відповідачем частково сплачена заборгованість у розмірі 5000,00 грн., яка зарахована відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Проте, заборгованість у сумі 152971,97 грн. залишилася несплаченою відповідачем.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 152971,97 грн. та припиненням провадження у справи в частині стягнення 5000,00 грн. боргу на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно зустрічних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне:

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що КП "Водоканал", в порушення умов укладеного договору починаючи з 10.07.2013 р. за ініціативою Водоканалу на вузлах обліку Комунально підприємства встановлено нові засоби обліку відповідно до пілотного проекту. Також зазначає, що працівниками водоканалу, замість передбачених в договорі № 5393/4 засобів обліку води, самовільно та не санкціоновано встановлено електронні лічильники обліку води без технічних умов та технічної документації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до актів технічного обстеження водопроводу від 10.07.2013 р., 03.08.2013 р., 12.07.2013 р., 22.07.2013 р. № 5393/4 в оглядових колодязях абонента працівниками КП «Водоканал» виконані роботи по переобладнанню вузлів обліку з заміною облікових приладів. На трубопроводах змонтовані водомірні вузли з встановленими приладами обліку типу МVN/JS-S. Водомірні вузли з встановленими пломбами здані на подальше зберігання абоненту. Зазначені акти підписані представниками КП «Водоканал» та відповідачем.

Отже, згідно з технічним паспортом встановлених приладів обліку та Показчика 2013 "Засоби вимірювальної техніки, занесені до Державного реєстру України", затвердженого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, лічильники холодної води типу МWN/JS-S занесені до Державного реєстру України, пройшли первинну повірку, встановлені на водопроводі абонента, пройшли тестування та сертифікацію з урахуванням відповідних актів, доведено до відома відповідача.

Так, відповідно до п. 5.6 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. №190, вибір засобів обліку здійснює споживач, виходячи з отриманих вихідних даних, одержаних від виробника.

Разом з тим, ані за приписами Правил, ані положеннями Законів України "Про питну воду та питне водопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", "Про метрологію та метрологічну діяльність" не міститься заборони вибору і встановлення засобу обліку безпосередньо виробником послуги та за його рахунок.

Відповідно до Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" підприємства питного водопостачання зобов'язані забезпечити впровадження новітніх технологій виробництва питної води, ресурсозберігаючих технологій та обладнання.

Згідно з п. 10.1.1, 10.4.1 "Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України" одним із найважливіших завдань персоналу під час експлуатації систем водопостачання є планомірна боротьба з втратами і нераціональним використанням води, облік її відбору з джерел, а також облік подачі та реалізації води абонентам. До не облікованих витрат належать, зокрема, об'єми води, не зареєстровані приладами обліку через низьку чутливість або невідповідність приладів величині витрати води. Отже, підстави встановлення КП "Водоканал" за власний рахунок нових лічильників з метою раціонального використання води і її обліку більш чутливими приладами не суперечать приписам нормативних актів.

Враховуючи викладене, доводи КП "Михайло - Лукашівський сількомунгосп" по переобладнанню вузлів обліку шляхом встановлення електронних лічильників призвели до змін умов укладеного договору № 5393/4 від 01.04.2012 р., суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і недоведеними належними засобами доказування, у звязку з чим не можуть бути прийнятими до уваги.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Істотними є умови договору, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судова колегія звертає увагу, що ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та нормами спеціалізованих законів та Правил водопостачання не передбачено такого способу захисту прав, як визнання дій юридичної особи (КП "Водоканал") по переобладнанню вузлів обліку юридичної особи (сількомунгоспу) шляхом встановлення електронних лічильників, такими, що призвели до змін умов укладеного між сторонами договору - незаконними, а грошове зобов'язання, що виникло із незаконних дій відповідача - недійсним.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Таким чином, в даному випадку предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав.

До того ж обставини, на які посилається КП "Михайло - Лукашівський сількомунгосп" в обґрунтування своїх вимог, є лише підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення безпосередньо господарського спору про стягнення заборгованості за укладеним договором, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2630/14 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2630/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 06.04.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.